ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року

м. Харків

справа № 642/762/24

провадження № 22-ц/818/2547, 2549/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «АНАЛІТИК ФІНАНС»

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 січня 2025 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2025 року у складі судді Бородіної О.В.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Аналітик Фінанс» звернулось до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 6/4/20/2008/840-К/2403 від 01.09.2008 року в розмірі 51 347 доларів 60 центів.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що що 01.09.2008 року між ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_1 (надалі за текстом Позичальник, Відповідач) було укладено Кредитний договір № 6/4/20/2008/840-К/2403 (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого Позичальник отримав від ПАТ «КБ «Надра» кредитні кошти у сумі 119 325,56 (сто дев`ятнадцять тисяч триста двадцять п`ять) доларів США 56 центів строком користування до 25 серпня 2038 року зі сплатою 12,8 % річних.

Також, 01.09.2008 року між ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_2 (далі за текстом - Поручитель) було укладено Договір поруки № 6/4/20/2008/840-П/2405, за яким Поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання Позичальником взятих на себе зобов`язань, що витікають з Кредитного договору № 6/4/20/2008/840-К/20403 від 01.09.2008 року, в тому числі повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, сплатити інші платежі, передбачені Кредитним договором, сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «НАДРА» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 року № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «НАДРА», згідно з яким з 06.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «НАДРА».

06.11.2018 року на електронному аукціоні було проведено реалізацію майна ПАТ «КБ «НАДРА». За результатами електронного аукціону з продажу майнових прав, право вимоги за Кредитним договором № 6/4/20/2008/840-К/2403 від 01.09.2008 року, Договором іпотеки №6/4/20/2008/980- І/2404 від 01.09.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зінченко Р.П., за реєстровим № 3312 та Договором поруки № 6/4/20/2008/840-П/2405 від 01.09.2008 року з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до вищевказаних договорів перейшло до ОСОБА_3 на підставі Договору № 6/4/20/2008/840-К/2406 купівлі продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 04.12.2018 року.

В подальшому між ОСОБА_3 та ТОВ «АНАЛІТИК ФІНАНС» було укладено Договір № 1/2020 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 03.06.2020 року та Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 03.06.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Непочатих В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 181, відповідно до яких ТОВ «АНАЛІТИК ФІНАНС» набуло право вимоги за Кредитним договором № 6/4/20/2008/840-К/2403 від 01.09.2008 року, Договором іпотеки №6/4/20/2008/980-І/2404 від 01.09.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зінченко Р.П., за реєстровим № 3312 та Договором поруки № 6/4/20/2008/840-П/2405 від 01.09.2008 року з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до вищевказаних договорів. (копія додається).

Отже, ТОВ «АНАЛІТИК ФІНАНС» внаслідок набуття права вимоги за Кредитним договором № 6/4/20/2008/840-К/2403 від 01.09.2008 року та Договором поруки № 6/4/20/2008/840-П/2405 від 01.09.2008 року, являється правонаступником первісного кредитора ПАТ «КБ «НАДРА».

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 прийнятих на себе зобов`язань за Кредитним договором, виникла заборгованість, що стало підставою для звернення Позикодавця до суду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволені. Визнано кредитний договір №6/4/2008/840-П/2403 від 01.09.2008 року недійсним з моменту його укладення. Визнано недійсним договір поруки №6/4/2008/840-П/2405 від 01.09.2008 року. Визнано недійсним договір іпотеки укладений між ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_1 . Зобов`язано ВАТ КБ «Надра» зняти заборону відчуження предмету іпотеки. Зустрічний позовні вимоги ВАТ «КБ «Надра» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 316 228, 25 грн та судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24.06.2011 року у справі № 22-ц11256/11р було скасовано рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14.03.2011 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «НАДРА», третя особа: орган опіки і піклування Ленінської районної у м. Харкові ради про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів відмовлено.

Позовні вимоги ПАТ «КБ «НАДРА» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 104 525,27 доларів США, що складає 831833,01 грн. Однак, станом на даний час рішення суду Відповідачами не виконано.

Вважає, що з ухваленням вказаного рішення зобов`язання відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором не припинилось, також не припинилось зобов`язання відповідача ОСОБА_2 перед позивачем. Сплата заборгованості згідно вищезазначеного рішення суду не здійснювалася відповідачами. Таким чином, позивач вказує, що за порушення виконання грошових зобов`язань зі сплати заборгованості відповідачі зобов`язані сплатити позивачу 3% річних за період в межах строку позовної давності, починаючи відлік від дати введення в Україні карантину, а саме: з 12.03.2020 року та до дати введення на території України військового стану: 24.02.2022 року це трирічний строк позовної давності, який подовжений п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та в який не було введено в України карантину і до введення на території України військового стану.

Позивач, посилаючись на Постанову ВП ВС від 16.01.2019 № 464/3790/16-ц (14-465цс18) вказує, що 3 % річних, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені в іноземній валюті та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті.

Оскільки, Відповідачами досі не виконано зобов`язання по оплаті заборгованості за Кредитним договором, у ТОВ «АНАЛІТИК ФІНАНС» виникло право на стягнення 3 % річних з суми заборгованості, що встановлена Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24.06.2011 року у справі № 22-ц- 11256/11р. за період з 12.03.2020 року та до дати введення на території України військового стану: 24.02.2022 року. Сума 3% річних яку позивач просить стягнути за вказаний період відповідно до наданого розрахунку складає 15 549,92 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок дев`ять) дол. США 92 цента.

Крім того, позивач вказує, що відповідно до п. 5.3. Кредитного договору № 6/4/20/2008/840-К/2403 від 01.09.2008 року у разі порушення Позичальником вимог п. 4.3. за виключенням п. п. 4.3.3., 4.3.4. цього Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 % (десять відсотків) від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього Договору, за кожен випадок.

Відповідно до п. 4.3.14. Кредитного договору Позичальник зобов`язався в день укладання договору іпотеки, здійснювати страхування: - Нерухомого майна, яке вказано в п. 2.1. цього Договору, на повну його вартість, згідно договору іпотеки - Позичальника від нещасних випадків, на суму не меншу розміру поточної заборгованості за зобов`язаннями за цим договором. Страхування здійснюється шляхом укладання щорічно до «01» вересня відповідних договорів страхування зі страховими компаніями, визначеними Банком. Предмет іпотеки та життя Позичальника повинно бути застраховано протягом дії Договору. Вигодонабувачем по вказаним договорам страхування повинен бути ВАТ КБ «»НАДРА» (правонаступником якого є ТОВ «АНАЛІТИК ФІНАНС»). Позичальник має надати Кредитору копії договорів страхування (страхового полісу) та копії документів, що засвідчуватимуть оплату страхових внесків.

Відповідно до п. 4.3.2. Кредитного договору Позичальник зобов`язався суворо дотримуватись положень цього Договору, а також Договору іпотеки, визначеного п. 2.1. цього Договору.

Позивач вказує, що Позичальником порушені п. 4.3.14. Кредитного договору щодо обов`язку страхування предмету іпотеки та життя Позичальника від нещасних випадків жодного документу щодо страховки Кредитору не надано, а також п. 4.3.2. Кредитного договору щодо дотримання положень цього Договору, оскільки не виконуються умови щодо погашення заборгованості.

Тобто відповідно до п. п. 5.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний сплатити на користь Кредитора штраф у розмірі 10 % (десять відсотків) від суми кредиту, за кожен випадок. Таким чином, 10 % (десять відсотків) від суми кредиту складає 11 932,56 (одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять два) долара США 56 центів, що за 3 (три) випадка порушення Позичальником вимог п. 4.3. договору становить 35 797,68 (тридцять п`ять тисяч сімсот дев`яносто сім) доларів США 68 центів (11 932,56 * 3 = 35 797,68).

Таким чином, позивач просить стягнути загальну суму заборгованості 51 347,60 (п`ятдесят одна тисяча триста сорок сім) доларів 60 центів, з яких:

- 15 549,92 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок дев`ять) дол. США 92 цента 3 % річних;

- 35 797,68 (тридцять п`ять тисяч сімсот дев`яносто сім) доларів США 68 центів штраф за 3 (три) випадка порушення Позичальником вимог п. 4.3. договору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 січня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» 3 % річних заборгованості за Кредитним договором № 6/4/20/2008/840-К/2403 від 01.09.2008 року за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 у розмірі 12 577 (дванадцять тисяч п`ятсот сімдесят сім) доларів США 40 центів. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» судовий збір у розмірі 5679, 70 грн, тобто по 2839, 85 грн з кожного.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що матеріали справи не містять належних доказів щодо суми коштів отриманих ТОВ «Аналітік Фінанс» від продажу іпотечного майна, та яким чином у подальшому зараховувались ці кошти на задоволення вимог кредитора за кредитним договором №6/4/20/2008/840-К/2403. Враховуючи те, що сума заборгованості після 06.04.2021 не визначена, суд позбавлений можливості розрахувати після цієї дати 3 % річних в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 06.04.2021 по 24.02.2022 року. З огляду на викладене, з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 02.04.2017 року по 05.04.2021 року у розмірі 12 577,40 дол. США. Оскільки кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, звернувшись у грудні 2010 року до суду із позовом про примусове стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 , то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором будь-які проценти, штрафи за кредитом припинилися.

Стороною позивача у справі належним чином документально підтверджено витрати на професійну правничу допомогу, що вказує про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог на 24,5 %.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення та додаткове рішення суду в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило зазначені рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог з урахуванням отриманої ТОВ «Аналітик Фінанс» грошової суми з продажу іпотечного майна (квартири), а саме стягнути з відповідачів солідарно 5 824, 90 дол. США. Відмовити у розгляді заяви представника ТОВ «Аналітик Фінанс» про стягнення витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що від продажу іпотечного майна ТОВ «Аналітик фінанси» отримало 1 165 640,00 грн, що за курсом НБУ становить 27 939 дол. США на дату купівлі-продажу 06.04.2021 року відповідає 41 720,89 дол. США. Прострочена заборгованість за рахунок продажу квартири зменшилась і станом з 06.04.2021 і на час ухвалення рішення складає 62 804,38 дол. США. При розрахунку у з річному періоді нарахування 3 % річних необхідно врахувати період часу до 05.04.2021 року включно, у якому прострочена заборгованість дорівнювала 104 525,27 дол. США, а з 06.04.2021 і до звернення до суду 15.02.2024 прострочена заборгованість дорівнювала 62 804,38 дол. США. Позивачі при зверненні до суду з позовом нарахування 3% річних вийшли за межами встановленого законом 3-річного строку та приховали від суду зменшення суми простроченої заборгованості за рахунок продажу предмету іпотеки. Апелянт надає детальний розрахунок стягнення 3% річних, що за період з 16.02.2021 по 05.04.2021 становить 420, 96 дол США, а з 06.04.2021 по 16.02.2024 становить 5 403,94 та разом складає 5 824,90 дол. США. Щодо оскарження додаткового рішення зазначила, що в матеріалах справи відсутній детальний (орієнтований) розрахунку суми судових витрат, відсутність доказів направлення вказаної заяви про стягнення витрат на правничу допомогу учасникам судової справи імперативно передбачає відмову у прийнятті судом до розгляду та повернення заявнику, а також відсутні документи на підтвердження витрат на правничу допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 01.09.2008 року між ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 6/4/20/2008/840-К/2403 відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала від ПАТ «КБ «Надра» кредитні кошти у сумі 119 325,56 доларів США 56 центів строком користування до 25 серпня 2038 року зі сплатою 12,8 % річних (а.с. 26- 28).

Згідно п. 2.1 кредитного договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник укладає з банком договір іпотеки №6/4/20/2008/980-1/2404 від 01.09.2008 року в день укладання цього договору на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

23.10.2008 та 15.01.2009 року біли укладені додаткові угоди № 1 до кредитного договору № 6/4/20/2008/840-К/2403 згідно з якими, вносились зміни у вказаний кредитний договір (а.с. 32, зворот 32-33).

01.09.2008 року між ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 6/4/20/2008/840-П/2405, за яким Поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання Позичальником взятих на себе зобов`язань, що витікають з Кредитного договору № 6/4/20/2008/840-К/20403 від 01.09.2008 року (а.с. 15).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «НАДРА» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 року № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «НАДРА», згідно з яким з 06.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «НАДРА».

Згідно договору №6/4/20/2008/840-К/2403 купівлі продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 04.12.2018 року укладений між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3 до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором №6/4/20/2008/840-К/2403 від 01.09.2008 року.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що квартира за адресою АДРЕСА_1 було продано іпотекодержателем на підставі договору купівлі-продажу від 06.04.2021 року, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушевою О.О. (а.с. 58-64).

03.06.2020 року між ОСОБА_3 та ТОВ «АНАЛІТИК ФІНАНС» укладено Договір № 1/2020 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 03.06.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Непочатих В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 181, відповідно до яких ТОВ «АНАЛІТИК ФІНАНС» набуло право вимоги за Кредитним договором № 6/4/20/2008/840-К/2403 від 01.09.2008 року, Договором іпотеки №6/4/20/2008/980-І/2404 від 01.09.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зінченко Р.П., за реєстровим № 3312 та Договором поруки № 6/4/20/2008/840-П/2405 від 01.09.2008 року з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до вищевказаних договорів (а.с. 17-19).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволені. Визнано кредитний договір №6/4/2008/840-П/2403 від 01.09.2008 року недійсним з моменту його укладення. Визнано недійсним договір поруки №6/4/2008/840-П/2405 від 01.09.2008 року. Визнано недійсним договір іпотеки укладений між ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_1 . Зобов`язано ВАТ КБ «Надра» зняти заборону відчуження предмету іпотеки. Зустрічний позовні вимоги ВАТ «КБ «Надра» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 316 228, 25 грн та судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24.06.2011 року у справі № 22-ц11256/11р було скасовано рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14.03.2011 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «НАДРА», третя особа: орган опіки і піклування Ленінської районної у м. Харкові ради про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів відмовлено. Позовні вимоги ПАТ «КБ «НАДРА» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 104 525,27 доларів США, що складає 831833,01 грн (а.с. 20-21).

На виконання судового рішення у справі № 22-ц11256/11р відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 платежів з погашення заборгованості за кредитним договором не здійснювали.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідачі мають заборгованість зі сплати 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту згідно рішення суду за період з 12 березня 2017 року по 24 лютого 2022 року у розмірі 15 549,92 дол США (а.с.34).

Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

До того ж у силу вимог частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов язання до моменту його усунення.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) вказала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

ТОВ «Фінансова компанія «Аналітик Фінанс» звернулось до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 6/4/20/2008/840-К/2403 від 01.09.2008 року в розмірі 51 347 (п`ятдесят одна тисяча триста сорок сім) доларів 60 центів.

Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України).

Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Як указала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, з огляду на вищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.

За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.

Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.

Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.

Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.

Судова колегія зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено ( до 30 червня 2023 року на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.

Такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24.

За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахування починається з 02 квітня 2017 року тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим. Доводи відповідача про безпідставність нарахування позивачем інфляційних втрат та трьох процентів річних протягом зазначеного періоду спростовуються викладеними висновками.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24.06.2011 року у справі № 22-ц11256/11р було скасовано рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14.03.2011 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «НАДРА», третя особа: орган опіки і піклування Ленінської районної у м. Харкові ради про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів відмовлено. Позовні вимоги ПАТ «КБ «НАДРА» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 104 525,27 доларів США.

На виконання судового рішення у справі № 22-ц11256/11р відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 платежів з погашення заборгованості за кредитним договором не здійснювали.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач обґрунтовано посилався на положення статті 625 ЦК України, а також те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених ЦК України.

Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що сума заборгованості за кредитним договором №6/4/2008/840-П/2403 від 01.09.2008 року визначена у розмірі 104 525,27 доларів США.

Розрахунок 3% річних виконується за формулою: сума санкції = сума заборгованості*3* кількість днів прострочення/365/100. Всього 1464 днів прострочення, тому 104 525,27 доларів США x 3% x 1464 : 365 = 12 577,40 дол США.

Оскільки, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доказів належного виконання грошового зобов`язання у розмірі неналежним чином не виконували грошове зобов`язання у розмірі 104 525,27 доларів США, що виникло з рішення апеляційного суду Харківської області від 24.06.2011 року у справі № 22-ц11256/11р , суд обґрунтовано стягнув з відповідачів на користь позивача три проценти річних на суму простроченого зобов`язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України у розмірі 12 577,40 доларів США, що і нараховані за період з 02.04.2017 року по 05.04.2021 ( день реалізації предмета іпотеки).

Щодо витрат на правничу допомогу, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, з урахуванням вимог закону, витрати понесені на правничу допомогу мають бути надані адвокатом.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги №б/н від 18.01.2024 року укладений між ТОВ «Аналітик Фінанс» та адвокатом Темнюковій М.І. (а.с. 184); акт №1 прийняття-передачі наданих послуг від 21.01.2025 року за договором про надання правничої допомоги б/н від 18.01.2024 року, підписаний сторонами, за надані послуги у сумі 18500 грн (а.с. зворот 183), у якому конкретизовано які саме послуги були надані із розрахунком сум; квитанція № 1 від 21.01.2024 до прибуткового касового ордера на суму 18500 грн., що сплачені за договором про надання правничої допомоги від 18.01.2024 року (а.с. 183).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про доведеність витрат на професійної правничої допомоги адвоката Темнюкової М.І. та вважав за доцільне стягнути з відповідачів на користь позивача розмір витрат на правничу допомогу, що витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій та не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 січня 2025 року залишити без змін.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 02.09.2025 року.

Головуючий: О.Ю. Тичкова

Судді: О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук