Справа № 548/1743/25
Провадження № 2/548/795/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2025 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Коновод О.В.

за участю секретаря судового засідання - Матвієнко О.А.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Хоролу в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору : приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу Берези Дарії Василівни про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

В С Т А Н О В И В:

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.

Позивачі звернулися до Хорольського районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом.

На обґрунтування позову зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 31.01.2018 р.

ОСОБА_3 доводиться ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а разом іменовані надалі Позивачі, рідною мамою у відповідності до наданих додатком копій свідоцтв про народження.

Позивачі є єдиними спадкоємцями померлої ОСОБА_3 за ступенем споріднення першої черги, інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає.

За час життя мами позивачів вона склала заповіт від 09.02.1996 р. (копія додається) посвідчений виконавчим комітетом Ялосоловецької сільської Ради народних депутатів Хорольського району Полтавської області за №27 та заповіла все своє майно де б воно не знаходилося і в чому б воно не заключалося і все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона матиме право за Законом своїм дітям -позивачам.

Про існування вказаного заповіту позивачам відомо не було, про його існування мама нам не повідомляла, а враховуючи триваючий діагноз її захворювання в останні роки життя, вона і не змогла б повідомити про його існування (копія довідки медичного закладу надається).

Позивачі майже чотири роки доглядали матір до її смерті і фактично проживали в ці роки за її місцем реєстрації.

Вказаний заповіт вони випадково знайшли 05.07.2025 р. в приміщенні будинку за місцем проживання матері та вирішили здійснювати оформлення спадщини за вказаним заповітом.

Наскільки відомо Позивачам на день звернення до суду з даним позовом, вказаний заповіт не змінений і не скасований.

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.1995 р. №2558 виданого Хорольською державною нотаріальною конторою Полтавської області виданого на ім`я ОСОБА_3 , їй належав на праві власності житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами розташованими на земельній ділянці, що знаходяться в с. Бригадирівка Хорольського району Полтавської області.

Зазначене свідоцтво знаходилося разом з вказаним заповітом, який було знайдено 05.07.2025 р.

Згаданий перелік майна не може бути остаточним і на все спадкове майно позивачі є спадкоємцями, а інші спадкоємців котрі могли б претендувати на спадщину не має.

Таким чином, до спадкової маси ОСОБА_3 належить нерухоме майно, місцем відкриття спадщини є адміністративно-територіальні межі, на які поширюється юрисдикція Хорольськоого районного суду Полтавської області, тому справа підсудна вказаному суду.

Після смерті мами, у зв`язку з відсутністю нотаріуса в с. Бригадирівка Лубенського району Полтавської області, ще 05.11.2024 р. вони з братом звернулися до сільської ради із заявою про прийняття спадщини (копії додаються), як того вимагають положення ст. 1269 ЦК України, зокрема, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

В сільській раді позивачам повідомили, що тепер у них документи оформлені і після шести місяців від дня смерті мами вони можуть звернутися до нотаріуса для оформлення спадщини.

Після 05.11.2024 р. позивачі, як малозабезпечені особи, які мають статус інвалідів ІІІ групи (копії посвідчень додаються) з постійно нестабільним станом здоров`я, а низький рівень забезпеченості інвалідів ІІІ групи фактично є загальновідомим фактом в Україні, розпочали збирати кошти для оформлення спадщини та задокументовані відомості для цього.

Знайшовши 05.07.2025 року заповіт від 09.02.1996 р. разом із свідоцтвом про право на спадщину на житловий будинок, вирішили здійснювати оформлення спадщини.

15.07.2025 р. позивачі звернулися до приватного нотаріуса Берези Д.В. для оформлення свідоцтв про право на спадщину, де їм роз`яснили, що спадкова справа не відкривалась, а заяви від 05.11.2024 р. про прийняття спадщини, з якими вони зверталися до сільської ради у порядку ст. 1269 ЦК України, не мають будь-яких правових наслідків, і що строк на прийняття спадщини нами пропущений (копія відповіді нотаріальної контори додається).

У зв`язку з цим, свідоцтва про право на спадщину не були видані.

04.08.2025 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позивачі у підготовче судове засідання не з`явилися, але подали до суду заяву в якій прохають суд розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, протягом строку, встановленого судом, подав до суду відзив на позовну заяву, просить розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що за результатами підготовчого судового провадження має бути ухвалене рішення, яким вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом.Норми права, застосовані судом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 31.01.2018 р.

ОСОБА_3 доводиться ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а разом іменовані надалі Позивачі, рідною мамою у відповідності до наданих додатком копій свідоцтв про народження.

Позивачі є єдиними спадкоємцями померлої ОСОБА_3 за ступенем споріднення першої черги, інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає.

За час життя мами позивачів вона склала заповіт від 09.02.1996 р. (копія додається) посвідчений виконавчим комітетом Ялосоловецької сільської Ради народних депутатів Хорольського району Полтавської області за №27 та заповіла все своє майно де б воно не знаходилося і в чому б воно не заключалося і все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона матиме право за Законом своїм дітям -позивачам.

Про існування вказаного заповіту позивачам відомо не було, про його існування мама нам не повідомляла, а враховуючи триваючий діагноз її захворювання в останні роки життя, вона і не змогла б повідомити про його існування (копія довідки медичного закладу надається).

Позивачі майже чотири роки доглядали матір до її смерті і фактично проживали в ці роки за її місцем реєстрації.

Вказаний заповіт вони випадково знайшли 05.07.2025 р. в приміщенні будинку за місцем проживання матері та вирішили здійснювати оформлення спадщини за вказаним заповітом.

Наскільки відомо Позивачам на день звернення до суду з даним позовом, вказаний заповіт не змінений і не скасований.

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.1995 р. №2558 виданого Хорольською державною нотаріальною конторою Полтавської області виданого на ім`я ОСОБА_3 , їй належав на праві власності житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами розташованими на земельній ділянці, що знаходяться в с. Бригадирівка Хорольського району Полтавської області.

Зазначене свідоцтво знаходилося разом з вказаним заповітом, який було знайдено 05.07.2025 р.

Згаданий перелік майна не може бути остаточним і на все спадкове майно позивачі є спадкоємцями, а інші спадкоємців котрі могли б претендувати на спадщину не має.

Таким чином, до спадкової маси ОСОБА_3 належить нерухоме майно, місцем відкриття спадщини є адміністративно-територіальні межі, на які поширюється юрисдикція Хорольськоого районного суду Полтавської області, тому справа підсудна вказаному суду.

Після смерті мами, у зв`язку з відсутністю нотаріуса в с. Бригадирівка Лубенського району Полтавської області, ще 05.11.2024 р. вони з братом звернулися до сільської ради із заявою про прийняття спадщини (копії додаються), як того вимагають положення ст. 1269 ЦК України, зокрема, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

В сільській раді позивачам повідомили, що тепер у них документи оформлені і після шести місяців від дня смерті мами вони можуть звернутися до нотаріуса для оформлення спадщини.

Після 05.11.2024 р. позивачі, як малозабезпечені особи, які мають статус інвалідів ІІІ групи (копії посвідчень додаються) з постійно нестабільним станом здоров`я, а низький рівень забезпеченості інвалідів ІІІ групи фактично є загальновідомим фактом в Україні, розпочали збирати кошти для оформлення спадщини та задокументовані відомості для цього.

Знайшовши 05.07.2025 року заповіт від 09.02.1996 р. разом із свідоцтвом про право на спадщину на житловий будинок, вирішили здійснювати оформлення спадщини.

15.07.2025 р. позивачі звернулися до приватного нотаріуса Берези Д.В. для оформлення свідоцтв про право на спадщину, де їм роз`яснили, що спадкова справа не відкривалась, а заяви від 05.11.2024 р. про прийняття спадщини, з якими вони зверталися до сільської ради у порядку ст. 1269 ЦК України, не мають будь-яких правових наслідків, і що строк на прийняття спадщини нами пропущений (копія відповіді нотаріальної контори додається).

У зв`язку з цим, свідоцтва про право на спадщину не були видані.

Згідно статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правові висновки щодо вказаних норм Закону, та які не змінювались законодавчою владою, надані Верховним Суд України в постановах від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року № 6-1215цс16.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Верховний Суд України також зробив висновок, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Зокрема, при вирішенні цивільно-правового спору суд також має враховувати, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004року №15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року справа № 6-1320цс17.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

Як указано Верховним Судом у постанові від 16.10.2019 року (справа № 521/8988/17) поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`вбачається, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права».

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду.

Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі "Ілхан проти Туреччини" від 27.06.2000 р., при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

На підставі зазначеного, що вказані обставини свідчать про поважність причин пропущення позивачами строку для прийняття спадщини, відповідно до норм вітчизняного законодавства, міжнародного права та судової практики ЄСПЛ, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, приходить до висновку, що у позивачів були перешкоди для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини та такі обставини є поважними, а тому позов підлягає задоволенню.

Суд вважає, що позивачеві для звернення до нотаріальної контори буде достатньо двох місяців з дня набрання законної сили цього рішення суду.

Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 104, 105, 110-114 СК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76 - 81, 133, 200, 206, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області ( адреса знаходження : вул. Соборності, 4 м. Хорол Лубенського району Полтавської області, ) , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору : приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу Берези Дарії Василівни ( адреса знаходження: АДРЕСА_4, Електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_5 ) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини- задовольнити .

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , протягом двох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

Визначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , протягом двох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 10 вересня 2025 року.

Суддя : О.В. Коновод