Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
17.09.2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді: Запорожець О.М.

при секретарі: Лясковській О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Новоархангельськ заяву адвоката Сікорської Ірини Станіславівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 30.09.2016 року у цивільній справі №394/567/16-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

24.07.20025 року адвокат Сікорська І.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 30.09.2016 рокуу цивільній справі № 394/567/16-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що Новоархангельським районним судом Кіровоградської області ухвалено заочне рішення у справі № 394/567/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Так, заочним рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ«ПРИВАТ БАНК» заборгованість за кредитом в сумі 50198 грн. 73 коп., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в сумі 9570,13 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 37900,09 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 100 грн., а також штрафу (фіксованої частини) в сумі 250 грн. та штрафу (процентної складової) в сумі 2378,51 грн. та судовий збір в сумі 1378 грн., а всього підлягає стягненню 51576 грн. 73 коп.

Відповідачка вважає, що заочне рішення прийняте з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою неправильне вирішення справи по суті, не сприяв повному, об`єктивному її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області по справі № 394/567 16-ц потрібно скасувати та призначити справу до розгляду.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та безумовною підставою для скасування судового рішення.

Не повідомлення особи про розгляд справи є порушенням конституційного права особи на участь у судовому розгляді та порушенням права надати докази та навести доводи, та відповідно є порушенням ст. 6 Конвенції (постанова Верховного Суду по справі № 295/5011/15-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не отримувала судових повісток про призначення справи до розгляду. Так, в матеріалах справи відсутні її розписки про повідомлення про дату та час розгляду справи, зокрема про призначення справи на 30.09.2016 р., коли було винесено оскаржуване рішення.

Отже, відповідачка не знала про розгляд справи 30.09.2016 р.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на те що 17.10.2007 р. було підписано кредитний договір. Даний висновок суду є неправомірним та спростовується наступним. Із наданої позивачем анкети - заяви вбачається, що сторони не погоджували вид платіжної картки, ліміт кредиту та розмір процентів. В самій позовній заяві навіть не вказано яку саме суму заборгувала відповідачка, який борг по відсоткам, пені (окремо і конкретно) і інші, тобто взагалі не вказані будь-які суми, які складають борг і що є сумою позову. В анкеті - заяві не встановлено розмір процентів, штрафу. З урахуванням викладеного відповідачка не погоджується з позовною заявою.

Як вбачається з анкети - заяви сторони не погодили основних умов договору - предмет, не погодили сам факт укладення кредитного договору, суму (ліміт) кредиту строк на який надається позика, відсотки за користування кредитом, розмір штрафів. Також анкета - заява не містить умов щодо збільшення строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України.

На підтвердження своїх вимог позивач надав витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умов та Правил надання банківських послуг, з якого не можливо встановити якою датою вони датовані.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими витягами з Умов та Правил надання банківських послуг відповідачка ознайомилася і погодилася, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення ПриватБанку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Надані позивачем витяги з Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанком, з огляду на їх мінливий характер, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про вид платіжної картки, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком довідка та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Довідка про умови кредитування не є належним та допустимим доказом, оскільки ознайомлення з умовами кредитування, їх підписання споживачем не означає, укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в такій довідці не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, що також висловлено у висновках об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2022 року №3 93/126/20.

Таким чином, оскільки анкета-заява, яка підписана відповідачкою, не містить посилання на конкретні умови кредитування, нарахування відсотків та порядок повернення кредиту, а тому саме по собі підписання відповідачкою умов кредитування, які не є складовою частиною укладеного договору, без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг не підтверджує узгодження сторонами умов кредитування.

Також із виписки вбачається, що позивач списував з відповідачки відсотки за користування кредитною лінією.

З урахуванням того, що розмір відсотків сторонами не узгоджувався, позивач не мав права списувати внесені відповідачкою кошти в рахунок погашення заборгованості по процентам.

Відповідно сплачені відповідачкою грошові кошти, які банк зарахував в рахунок погашення процентів, мають бути зараховані в рахунок погашення тіла кредиту та у випадку задоволення позовних вимог сума заборгованості за тілом кредиту має бути зменшена на суму яку банк зарахував в погашення процентів за кредитом.

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивач стягує з відповідачки 37900,09 грн. процентів. Оскільки розмір процентів не погоджувався сторонами їх стягнення безпідставне, а така вимога не підлягає задоволенню.

З розрахунку заборгованості також вбачається, що позивач нараховує проценти як за процентною ставкою так і за процентною ставкою на прострочений кредит, що не передбачено умовами анкети - заяви.

Таким чином, оскільки позивачем не доведений факт укладання з відповідачкою договору позики, встановлення кредитного ліміту за ним та використання відповідачкою грошових коштів, підстави для задоволення позову відсутні.

Щодо строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення повідомила, що заочне рішення суду винесено 30.09.2016 р., за відсутності відповідачки та їй не направлялося. Копію заочного рішення отримано в суді 04.06.2025 р. Щодо матеріалів справи, то листом від 04.06.2025 р. відповідачку повідомлено, що відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України судова справа знищена 03.03.2025 р. Отже, заява про перегляд заочного рішення подається протягом двадцяти днів з дня отримання тексту заочного рішення суду.

Просила поновити строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення. Скасувати заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 30.09.2016 р. по справі № 394/567/16-ц за позовом АТ «ПРИВАТ БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Призначити справу № 394/567/16-ц до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відмовити у задоволенні позову повністю. Стягнути з позивача сплачений судовий збір. Розглянути справу без участі сторони відповідачки.

Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, але разом з тим в поданій до суду заяві представник просила проводити її розгляд за відсутності сторони відповідачки.

Позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

З огляду на положення даної статті суд на місці ухвалив проводити розгляд заяви про перегляд заочного рішення за відсутності учасників цивільного провадження, які не з`явились в судове засідання.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 30.09.2016 року вирішено позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» заборгованість за кредитом в сумі 50198 грн. 73 коп., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в сумі 9570,13 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 37900,09 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 100 грн., а також штрафу (фіксованої частини) в сумі 250 грн. та штрафу (процентної складової) в сумі 2378,51 грн. та судовий збір в сумі 1378 грн., а всього підлягає стягненню 51576 грн. 73коп.

Представник заявниці в заяві наголосила, що заявниця повісток про судові засідання не отримувала, як не отримувала ухвалені у справі судові рішення, копія заочного рішення була отримана нею лише 04.06.2025 року. Тому просила поновити строк на оскарження ухвалення судового рішення.

На це суд звертає увагу на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ч. 1 ст. 4 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до частин 1 та 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Ч. 1 ст. 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ЦПК України відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Ст. 284 ЦПК України визначено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

В розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасник вважається повідомленим про день і час проведення судового засідання у разі відсутності за зареєстрованим місцем проживання, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_2 станом на 04.04.2016 року була зареєстрована за адресою с. Торговиця Новоархангельський район Кіровоградська область.

За зазначеною адресою Новоархангельським районним судом Кіровоградської області було спрямовано судову повістку, позовну заяву та додані до неї матеріали. Конверт з зазначеними документами було повернуто з відміткою «за відмовою адресата від одержання».

Ч. 8 ст. 76 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи) вказує, що у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

За таких обставин відповідачка вважається належним чином повідомленою про розгляд цивільного позову.

Ч. 3 ст. 222 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи) особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді. Якщо судовим рішенням відповідачеві заборонено вчиняти певні дії, що потребуватиме вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами, копія такого судового рішення також надсилається цим органам та/або особам у строки та порядку, визначені цією статтею.

03.10.2016 року копію судового рішення було спрямовано на адресу заявниці, конверт з зазначеними документами було повернуто до суду з відміткою «за зазначеною адресою не проживає», за таких обставин вважається, що заявниці було вручено судове рішення.

Крім того, суд вказує, що представник заявниці отримавши 04.06.2025 року копію заочного рішення суду, як вона вказала в заяві, фактично звернулась до суду із заявою про його перегляд лише 24.07.2025 року (відмітка суду про отримання заяви), тобто після встановленого законом процесуального строку.

Верховний Суд у постанові від 11.06.2021 року у справі № 2-6236/11, провадження № 61-6596ск20, сформулював висновок, за яким у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Ст. 284 ЦПК України визначено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На погляд суду, як вказує представник заявника, що копія заочного рішення суду по справі була отримана нею лише 04.06.2025 року не може бути підставою для обрахунку саме з цього часу перебігу строку на перегляд заочного рішення суду, оскільки відповідачка вважається такою, що отримала рішення суду 06.10.2016 року.

Згідно ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Ч. 1 ст. 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У рішенні від 03.04.2008 року ЄСПЛ зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається мотивувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» («PONOMARYOV v. UKRAINE», № 3236/03).

У рішенні від 29.10.2015 року ЄСПЛ звернув увагу на те, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення. Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

У постанові від 28.04.2021 року у справі № 640/3393/19 (провадження № 11-24апп21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій і підтверджені належними доказами.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою(«Volovik v. Ukraine», № 15123/03, § 53, 55, рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року).

Згідно з цим принципом жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Хоча саме національним судам, перш за все, належить ухвалювати рішення про поновлення строку оскарження, проте їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків. ЄСПЛ встановив, що у справі, яка ним переглядалася, національне законодавство на час подій не обмежувало дискреційні повноваження судів щодо часу або підстав для поновлення пропущеного строку. Суд зробив висновок, що сама концепція «поважних причин», згідно з якою національні суди виправдали відновлення провадження у справі заявника, не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було зазначити причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника. Отже, національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції («USTIMENKO v. UKRAINE», № 32053/13).

Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (пункт 52 рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/39, ECHR 2003-IX, пункт 46 рішення ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» №32053/13).

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Враховуючи наведене, здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили та є чинним, є порушенням принципу правової певності як однієї з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

У справі «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції термін «передбачено законом» передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін «передбачено законом» має на увазі не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія (ЄСПЛ аналогічної позиції дотримується у справі «Steel and others v. The United Kingdom»).

Також у рішенні в справі «The Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд зазначив, що закон повинен бути досить доступним, він повинен служити для громадянина відповідним орієнтиром, достатнім у контексті, в якому застосовуються певні правові норми у відповідній справі; норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає можливість громадянинові регулювати свою поведінку.

При цьому ЄСПЛ у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

В поданій заяві представник заявниці не навела жодної обґрунтованої причини поважності пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, а зазначені нею обставини не заслуговують на увагу, оскільки фактичне отримання відповідачкою судового рішення по даній цивільній справі відбулося майже дев`ять років потому.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що навіть отримавши рішення суду 04.06.2025 року, відповідачка через свого представника звернулась до суду після спливу строків визначених частинами 2 та 3 ст. 284 ЦПК України.

Суд з урахуванням наведеного, а також враховуючи те, що заявницею пропущено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, а клопотання про поновлення строку не містить жодних поважних причин пропуску цього строку, приходить до висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто персоніфікованим суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Враховуючи ту обставину, що суд відмовляє в задоволенні клопотання про поновлення строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, то відповідно не підлягає задоволенню прохання про перегляд заочного рішення.

Судові витрати по справі суд відносить за рахунок відповідачки.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 258, 259, 260, 283, 284 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви адвоката Сікорської Ірини Станіславівни про поновлення строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 394/567/16-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Заяву адвоката Сікорської Ірини Станіславівни про перегляд заочного рішення від 30.09.2016 року у цивільній справі № 394/567/16-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Судові витрати по справі віднести за рахунок ОСОБА_1 .

Роз`яснити представнику заявниці ОСОБА_3 та ОСОБА_1 положення ч. 4 ст. 287 ЦПК України, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Копію ухвали негайно направити сторонам.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького Апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: