печерський районний суд міста києва
пр. № 6-173/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року Печерський районний суд м. Києва

в складі головуючого - судді Литвинової І. В.

за участю секретаря судового засідання Когут Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» - Велікданова Сергія про заміну сторони стягувача у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Залізобетонних виробів» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних збитків,

УСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просив здійснити заміну сторони стягувача у вказаній справі на підставі укладеного заявником ТОВ «Фінансова компанія управління активами», до якого перейшло право вимоги від ТОВ «Завод залізобетонних виробів» відповідно до договору від 18 січня 2021 року № 2П про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов`язанні.

В серпні 2025 року матеріали справи на запит судді передано з відділу організаційного забезпечення розгляду цивільних та адміністративних справ.

У судове засідання учасники розгляду не з`явилися, про час, дату, місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили.

Заявник у поданій до суду заяві про заміну сторони вказав клопотання про розгляд за відсутності представника.

Згідно з частиною третьою статті 442 ЦПК України, неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

За приписами частини першої статті 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено розділом VI ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року присуджено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Завод залізобетонних виробів» суму трьох процентів річних в розмірі 74427,57 грн, судовий збір в розмірі 1116,41 грн.

На виконання рішення Печерським районним судом міста Києва видано позивачеві виконавчий лист про стягнення заборгованості.

18 січня 2021 року ТОВ «Завод залізобетонних виробів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір про відступлення права вимоги № 2П, відповідно до умов якого ТОВ «Завод залізобетонних виробів» передав (відступив), а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» прийняв права вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до судової практики Європейського суду судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovak, № 2132/02 від 13 червня 2006 року, «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року).

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40).

Відповідно до пункту частини першої статті 512 Цивільного кодексу України, передбачено можливість заміни кредитора у зобов`язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.

У відповідності зі статтею 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту статей 512, 513 Цивільного кодексу України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до частини першої ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, оскільки права вимоги відносяться до майна та є об`єктом права власності кредитора згідно зі статтею 190 Цивільного кодексу України, вони можуть вільно відчужуватися кредитором, а виходячи з комплексного аналізу статей 512, 513, 514, 516 та 517 Цивільного кодексу України, можна зробити однозначний та цілком логічний висновок про те, що заміна кредитора в зобов`язанні, в тому числі і шляхом відступлення права вимоги, є особливим способом зміни зобов`язання на боці кредитора.

Оскільки процесуальне правонаступництво допускається на будь-якій стадії цивільного процесу, а примусове виконання рішення суду є його завершальною стадією, то у пункті 5 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявні підстави, передбачені законом, для задоволення заяви та заміни сторони стягувача його правонаступником.

Керуючись статтями 1-23, 352-355, 442, 446 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Замінити стягувача з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Залізобетонних виробів» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Залізобетонних виробів» (ідентифікаційний код 01731326) суму трьох процентів річних в розмірі 74427 грн. 57 коп. та судовий збір в розмірі 1116 грн. 41 коп., на його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (, вул. Стельмаха, буд. 9-а, оф. 203, м. Ірпінь, Київська обл.).

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова