Справа № 212/5500/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 вересня 2025 року м. Кривий Ріг
Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі головуючої судді Швець М. В., за участі секретаря судового засідання Стрибайло О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
До суду звернувся представник позивача адвокат Примаков К. О. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.
07 серпня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.
В усі судові засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, можливістю подати до суду змагальні документи не скористався.
Представник позивача, адвокат Примаков К. О. 05.09.2025 подав до суду заяву про розгляд справи без участі його та позивача, підтримав позов, просив задовольнити, не заперечував щодо винесення заочного рішення.
Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
На підставі ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України наявні підстави для винесення судом заочного рішення. Суд скористався своїм правом, обумовленим ч. 6 ст. 259 ЦПК України, та відклав складання повного тексту рішення.
Позивачка заявила вимогу про поділ спільного майна подружжя: визнати квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 54,1 кв. м., набуту на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 04.04.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бикановою І. М, зареєстрованого в реєстрі за № 667, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати право власності на зазначену квартиру по частині за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Також просила стягнути з відповідача судові витрати.
Позов обґрунтований таким. Позивачка ОСОБА_1 (до одруження Крауз) та відповідач ОСОБА_2 19 листопада 1999 року зареєстрували шлюб у Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що був зроблений актовий запис № 509. Від шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Близько 10-15 років тому шлюбні відносини між подружжям позивача та відповідача припинились, вони перестали вести сумісне господарство, в них не було та немає прав і обов`язків, притаманних подружжю. Відповідач знайшов іншу жінку, а тому позивачка 12.05.2025 подала до Покровського районного суду міста Кривого Рогу позовну заяву про розірвання шлюбу рішення ще не винесене.
Під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ім`я відповідача за спільні кошти за договором купівлі-продажу від 04.04.2000 року придбали квартиру, яка складається з трьох кімнат, житловою площею 37,2 кв. м., загальною площею 54,1 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що фактичні шлюбні відносини між подружжям припинились, вони не ведуть сумісного господарства, та позивачка подала до суду позов про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 бажає поділити майно, яке вони з чоловіком придбали під час шлюбу, а саме вищезазначену квартиру.
Відповідач своїм правом на подання відзиву тощо не скористався.
Досліджені докази. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка аргументів сторін та висновки суду
Згідно зі Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, 19 листопада 1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 509 (а. с. 8).
ОСОБА_2 04 квітня 2000 року придбав як покупець трикімнатну квартиру загальною площею 54,1 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири (а. с. 10). Отже, квартира, покупцем якої зазначений відповідач, придбана ним на своє ім`я в період шлюбу з позивачкою ОСОБА_1 .
Відповідно до паспортних даних, доданих до матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстровані за квартирою АДРЕСА_2 (а.с. 4 зворот, 7).
На час придбання квартири, про яку йде мова, відносини регулювалися Кодексом про шлюб та сім`ю України (далі «КпШС України»). Статтею 22 цього Кодексу було визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Надалі аналогічне правило було закріплене у ст. 60 Сімейного кодексу України, який набув чинності з 01.01.2004.
Отже, будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо один із них не доведене набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі.
Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю (діє презумпція спільної сумісної власності подружжя на таке майно).
Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Враховуючи презумпцію права спільної сумісної власності на спірне майно, суд дійшов висновку, що спірне майно придбане під час шлюбу та належить на праві спільної власності подружжю, частки у спірному майні кожного зі сторін є рівними, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
За змістом ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.141 ЦПК України.
Приписами частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 1 211,20 грн має бути стягнутий з відповідача повністю.
Частиною 6 ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Позивачка заявила про стягнення з відповідача судових витрат з приводу оплати висновку про оцінку майна, але належних доказів на підтвердження сплати такої послуги не надала, тому суд відмовляє у стягненні такої судової витрати.
За ч. 3 ст. 133 ЦПК до судових витрат належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду розрахунок виконаних робіт з надання правничої допомоги та квитанцію про сплату ОСОБА_1 9 000 гривень за надання юридичної допомоги; сам договір про надання правничої допомоги суду не наданий. Отже, сукупності наданих суду доказів недостатньо для висновку про підстави та реальність понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Тому у стягненні витрат на правничу допомогу слід відмовити.
На підставі зазначеного, керуючись статтями 4, 5, 12, 57, 76, 141 ,200, 206, 247 ,259 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.
Визнати трикімнатну квартиру, загальною площею 54,1 кв. м., житловою площею 37,2 кв. м., розташовану на першому поверсі триповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .
У порядку поділу спільного майна подружжя:
визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири, загальною площею 54,1 кв. м., житловою площею 37,2 кв. м., розташованої на першому поверсі трьохповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири, загальною площею 54,1 кв. м., житловою площею 37,2 кв. м., розташованої на першому поверсі трьохповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано безпосередньо до Покровського районного суду міста Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення суду складено та підписано 11 вересня 2025 року.

Суддя: М. В. Швець