Провадження № 2/209/604/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського

в складі:головуючого- судді Корнєєвої І.В.

за участі секретаря Смірнової О.А.

позивач ОСОБА_1

представника позивача адвоката Медведєвої Л.В.

представника відповідача- адвоката Серебрякової І.М.

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ,яка не заявляє самостійних вимог Територіальна громада міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Територіальна громада міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2024 року в провадження суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Територіальна громада міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

У обгрунтування позову позивач зазначила наступне.

Позивач ОСОБА_1 на цей час зареєстрована та проживає у неприватизованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 06 жовтня 1982 року .

Квартиронаймачем вищевказаної квартири була ОСОБА_3 , мати позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач проживає разом з дочкою ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5 .

У цій квартирі , крім позивача , зареєстровані наступні особи : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , брат позивача, дата реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата реєстрації 23.05.2009 р.; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дата реєстрації 10.08.2001 р.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований , але фактично не мешкає за даною адресою згідно акту КП КМР «Добробут» № 732 від 12.12.2024 р. за підписами сусідів квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 не проживає у даній квартирі у зв`язку з тим, що наприкінці 2021 року перетнув державний кордон України в Республіку Польща і з цього часу не повертався і проживає там на постійній основі.

Після смерті матері позивача ОСОБА_3 , позивач самостійно та за власний рахунок здійснювала поховання матері, що підтверджується довідкою про одержання та підпоховання праху від 23.11.2024 року, виданого КП «Спеціалізоване підприємство КПО «Одеський крематорій» та випискою з А-банку від 13.12.2024 року про одержання одноразової допомоги на поховання від ПФУ.

З цього часу брат позивач ОСОБА_2 ,який наразі проживає в Польщі найняв робітників , які змінили замки у квартирі , чим чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою. У зв`язку з чим позивач була змушена звернутись із заявою до поліції.

Відповідачем ОСОБА_2 було залишено квартиру добровільно .Протягом тривалого періоду відповідачем не вживалися будь-які заходи щодо реалізації свого права на користування спірною квартирою, отже відповідачем житлову квартиру залишено не вимушено. З огляду на фактичні обставини, реєстрація відповідача у квартирі має виключно формальний характер. По суті , відповідач втратив інтерес до житла, де зареєстроване його місце проживання, та постійно проживає в іншій квартирі.

Позивач не має можливості сплачувати за комунальні послуги у повному обсязі з урахуванням реєстрації відповідача , який давно не мешкає за місцем своєї реєстрації , не сплачує за житлово-комунальні послуги. Позивач постійно має сплачувати власні грошові кошти за надання послуг, що нараховані у тому числі на ім`я відповідача , який не мешкає у данні квартирі , що спричиняє певну шкоду майновим інтересам позивача.

Правовідносини , що склалися між сторонами, є житловими і врегульовані ст. 71,72 ЖК України. Предметом цього позову є захист прав позивача як користувача житловим приміщенням, та полягає у визнанні відповідача таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою.

Позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким , що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 грудня 2024 року передані у провадження судді Корнєєвої І.В.

Судом на виконання ч.2 ст. 187 ЦПК України витребувано інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача.

06 лютого 2025 року з відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2025 року з метою виконання вимог передбачених ч. 1 ст. 189 ЦПК України судом призначене підготовче засідання у справі за правилами загального позовного провадження на 09.30 год. 07 березня 2025 року та надано відповідачу строк на подачу відзиву на позовну заяву, вирішено питання про витребування доказів за клопотанням позивача.

07 березня 2025 року від представника відповідача адвоката Серебрякової І.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року відкладено підготовче засідання на 10.30 годину 07 квітня 2025 року.

21 березня 2025 року від представника відповідача адвоката Серебрякової І.М. надійшло клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

21 березня 2025 року представником відповідача адвокатом Серебряковою І.М. подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову з наступних підстав.

Факти , викладені позивачем у позові не відповідають дійсності , бо позивач хоча й зареєстрована у спірній квартирі , але у квартирі не проживає з 2010 року, що підтверджується актом про не проживання № 99 від 20.03.2025 року , що складений комісією КП КМР «Добробут». Інформація з Реєстру нерухомого майна від 25.11.2024 року на ім`я ОСОБА_9 не є підтвердженням факту реєстрації та проживання позивача.

Факт проживання позивача з дочкою ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5 у вказаній квартирі не підтверджений належним доказом та спростовується актом про не проживання № 99 від 20.03.2025 року.

Факт реєстрації позивача з дітьми у квартирі у даному позовному провадженні не заперечується.

Але актом про не проживання № 99 від 20.03.2025 року, що складений у присутності свідків мешканців будинку АДРЕСА_4 та кв. АДРЕСА_5 , доведено, що ОСОБА_1 , її донька ОСОБА_4 , а також її син ОСОБА_5 , не проживають у квартирі з 2010 року і по теперішній час.

Позивачу відомо , де перебуває відповідач , і з якої причини він перетнув кордон України на територію Республіки Польщі, бо ще з 2018 року відповідач постійно їздив на працю до Республіки Польщі. Час від часу приїжджав в Україну , коли мав відпустку , але позивачу відомо, що відповідач працює у Республіці Польща і тому наразі постійно не проживає у квартирі. Однак це не позбавляє його права бути там зареєстрованим і приїжджати на своє зареєстроване місце проживання у будь-який час.

Відповідач офіційно працевлаштований у Республіці Польща, що підтвержується договорами доручення про виконання роботи, працює там і за останнім трудовим договором має виконати роботу у строк до 30.09.2025 року , що є поважною причиною не проживання у зазначеній квартирі та після чого має повернутися в Україну та проживати там за своїм зареєстрованим місцем проживання.

Тому вимоги позивача про визнання відповідача таким , що втратив право користування житловим приміщенням, є безпідставним.

Позивач, окрім довідки на одержання та поховання праху та довідки з банку про одержання коштів, не надала жодних доказів на підтвердження того , що вона самостійно та за власний рахунок здійснила поховання.

В свою чергу, відповідач поніс витрати на поховання матері , що підтверджується копією накладної б/н від 26.11.2024 року від ФОМ ОСОБА_10 на суму 720 грн. за хрест у розмірі 400 грн., табличку у розмірі 55 грн., вінок у розмірі 220 грн., віночок у розмірі 45 грн. та захоронення урни у розмірі 1500 грн.

Отже, обставини, що викладені у позові, не є достовірними та спростовуються наданими доказами.

Станом на сьогодні позивач самостійно змінила замок на вхідні двері у квартирі, а ключі відмовляється передати ані представнику відповідача, ані ОСОБА_11 , яка є представником відповідача за нотаріально посвідченою довіреністю .

Тим паче, як відомо позивачу, у даній квартирі знаходяться речі відповідача , як-то: телевізор, холодильник, пральна машина, бак для підігріву , ноутбук , музичний центр і серед особистих документів відповідача його трудова книжка. Доступу до даних речей у відповідача наразі немає. Тим паче , позивач заблокувала телефонний номер відповідача та не бажає з ним спілкуватися.

Отже, доводи позивача про те, що відповідачем було залишено квартиру добровільно є неправдивими, бо відповідач не втратив інтерес до свого житла і постійного проживання і іншій країні немає.

Позивач не надала жодної квитанції на підтвердження того, що вона сплачує житлово-комунальні послуги за проживання у квартирі. Доводи позивача про те, що він не сплачує комунальні послуги по квартирі не відповідають дійсності. Сплата відповідачем комунальних послуг підтверджується копіями квитанцій. Сплата за комунальні послуги здійснювалась відповідачем у повному розмірі , тобто відповідач сплачував повністю рахунки задля запобігання утворення заборгованості , бо позивач ніколи не сплачувала за квартиру та завжди казала відповідачу, що у неї немає коштів платити за комунальні послуги .

Тим паче , у даній квартирі зареєстрований повнолітній син позивача ОСОБА_5 , який там взагалі не проживає та ніколи не ніс витрати на оплату житлово-комунальних послуг у вказаній квартирі як наймач.

Надані відповідачем квитанції про сплату комунальних послуг здійснені від імені платника ОСОБА_12 , яка є цивільною дружиною відповідача , і перебуває разом з ним на праці у Республіці Польща.

Тому твердження позивача, що вона постійно сплачує власні грошові кошти за житлово- комунальні послуги , є неправдивими та не підтверджені жодними належними, допустимими та достовірними доказами.

Позивач бажає визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою, задля реалізації права на приватизацію даної квартири одноособово, тим самим позбавити відповідача такого права.

Відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

21 березня 2025 року представником відповідача адвокатом Серебряковою І.М. подано до суду зустрічну позовну заяву.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 обгрунтовано наступним.

ОСОБА_2 є рідним братом ОСОБА_1 . Вони разом зі своїми батьками проживали та були зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Батько їх давно помер , а мати ОСОБА_3 , пішла з життя 22.11.2024 року.

Квартира, у якій проживала родина, не була приватизована.

У 1982 році , коли був виданий ордер на вказану квартиру, родина складалася з 3 осіб: квартиронаймача ОСОБА_13 , його дружини ОСОБА_3 , та їх доньки ОСОБА_14 .

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження , що видане 17 березня 1984 року за відповідним актовим записом №977 Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, серія НОМЕР_1 .

Ордер за № 5876 був виданий Головою виконкому районної (міської) Ради народних депутатів міста Дніпродзержинська 23 вересня 1982 року на ім`я ОСОБА_13 для сім`ї,яка складалася на той час з 3 осіб на право заняття 2-х кімнатної квартири: загальною площею 28,71 кв.м в квартирі окремій АДРЕСА_6 на підставі рішення виконкому Дніпровської ради народних депутатів 17.09.1982 року №494.

Станом на сьогодні , згідно довідки про склад сім`ї за № 001324689, що додана до первісного позову , за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані 4 осіб: ОСОБА_2 , дата реєстрації місця проживання 15.03.1984 року;- ОСОБА_1 , дата реєстрації місця проживання 06.10.1982 року; - ОСОБА_5 , дата реєстрації місця проживання 10.08.2001 року; - ОСОБА_4 , дата реєстрації місця проживання 23.05.2009 року.

Однак ОСОБА_1 з 2010 року і по теперішній час фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актом про не проживання № 99 від 20.03.2025 року , складеного КП КМР «Добробут».

Тобто, ОСОБА_1 тривалий час (понад 6 місяців) не проживає без поважних причин у вказаній квартирі, її особистих речей у квартирі немає, платежі за комунальні послуги ,які нараховуються , вона не сплачує.

Отже , така реєстрація відповідача ОСОБА_1 в квартирі без фактичного проживання створює позивачу за зустрічним позовом збитки , він вимушений сплачувати комунальні платежі за відповідача та її дітей. При цьому позивач за зустрічним позовом позбавлений можливості самостійно зняти відповідача за зустрічним позовом з зареєстрованого місця проживання , оскільки спірна квартира не приватизована і він не є її власником.

Відповідач за зустрічним позовом не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців , що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням.

При цьому , суттєвим є те, що відповідач за власним бажанням та волевиявленням виїхала зі спірної квартири на інше фактичне місце мешкання, ніяких перешкод їй в користуванні спірним житлом з боку позивача за зустрічним позовом чи інших осіб не чинилось, умов, щоб унеможливлювали її проживання не створювались, тривалий час вона ним не користується з власної волі , її особистих речей в квартирі немає, житлово-комунальні послуги не сплачує.

Виходячи з наведеного та враховуючи , що відповідач відсутня за місцем своєї реєстрації і не проживає в цьому житлі понад шість місяців і не встановлено поважності причини її відсутності чи наявності домовленості між нею і позивачем за зустрічним позовом щодо порядку користування житловим приміщенням квартири.

Позивач просить визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 березня 2025 року прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ,яка не заявляє самостійних вимог Територіальна громада міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, об`єднано в одне провадження вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ,яка не заявляє самостійних вимог Територіальна громада міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Територіальна громада міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

07 квітня 2025 року від представника позивача адвоката Медведєвої Л.В. до суду надійшло клопотання про об`єднання позовних вимог в одне провадження позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ,яка не заявляє самостійних вимог Територіальна громада міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ,яка не заявляє самостійних вимог Територіальна громада міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа ,яка не заявляє самостійних вимог Територіальна громада міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням по справі № 209/2277/25, яка перебуває у провадженні судді Решетник Т.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Медведєвої Л.В. про об`єднання позовних вимог в одне провадження та відкладено підготовче засідання на 11.00 годину 07 травня 2025 року .

14 квітня 2025 року від представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвоката Медведєвої Л.В. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якій представник позивача посилається на ті ж самі доводи ,зазначені у первісному позові, та додатково зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не оспорює факту не проживання у квартирі з 2021 року та перебуває з того часу у Польщі. Відповідач ОСОБА_2 вважає, що його відсутність в Україні та офіційне працевлаштування є поважною причиною для залишення свого місця проживання . ОСОБА_2 не здійснював перетин кордону у зворотньому напрямку в Україну протягом трьох років , а саме з 24.01.2022 року, тобто усього часу введення в Україні військового стану і саме ця причина є реальною для його відсутності . Трудові договори продовжувались переукладатися ОСОБА_2 в період військового стану в Україні. Позивач ОСОБА_1 сплачувала за комунально-житлові послуги, що підтверджується квитанціями. Крім того, акт про не проживання від 20.03.2025 року № 78 ОСОБА_1 та її дітей, складений посадовими КП КМР «Добробут» за участю сусідів іншого під`їзду квартир АДРЕСА_7 та АДРЕСА_5 суперечить акту про не проживання № 732 від 12.12.2024 КП КМР «Добробут» за підписом сусідів квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .Фактично посадові особи не заходили в спірну квартиру та не оглядали її у зв`язку з тим, що ключи від неї знаходяться у позивача ОСОБА_1

28 квітня 2025 року від представника відповідача адвоката Серебрякової І.М. надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якої представник відповідача зазначила, що акт про не проживання № 99 від 20.03.2025 р. не може суперечити акту про не проживання № 732 від 12.12.2024 , оскільки акт про не проживання № 732 свідчить про не проживання у зазначеній квартирі ОСОБА_2 з 2021 року, що не заперечується ним самим з підстав ,визначених у відзиві на первісний позов, а акт про не проживання № 99 лише про ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Доводи відповідача за зустрічним позовом про те, що акт № 99 від 20.03.2025 року підписали сусіди іншого під`їзду не є свідченням того, що їм не можуть бути відомі факти про проживання або не проживання зазначених осіб у спірній квартирі. Для складання акту про не проживання не є обов`язковим огляд квартири сусідами та членами комісії , а ОСОБА_1 не дає ключі від спірної квартири та тим самим перешкоджає іншим квартиронаймачам у праві користування даним майном, що вона сама не заперечує.

05 травня 2025 року від представника відповідача адвоката Серебрякової І.М. надійшло клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Ухвалою суду від 07 травня закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті .

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні показала, що після смерті матері вона з колишнім чоловіком прийшла до квартири та вияснила , що замки на дверях квартири поміняні, тому вона звернулася до поліції, де їй рекомендували звернутися до суду. До 2010 року вона проживала у квартирі. Потім проживала у орендованому житлі, бо у 2-х кімнатній квартирі проживала матір зі співмешканцем , брат ОСОБА_2 зі співмешканкою , та вони з трьома дітьми та чоловіком , взагалі 9 чоловік не могли жити у цій квартирі . Її матір казала їй жити у коридорі. У неї з матір`ю виникли неприязнені відносини. Вона й зараз проживає в орендованій квартирі та переносе речі до квартири матері. ОСОБА_17 проживав у квартирі до війни та більше не з`являвся. У співмешканки ОСОБА_18 є свою квартира. У брата іншого житла не має. У квартирі є речі брата. Вона займає кімнату матері . Вона сплачує комунальні послуги з того моменту , як померла мати, до цього не платила, бо квартирою не користувалася, у квартирі встановлені лічильники та їй орендоване житло ніхто не оплачував. Вона іншого житла не має. Вона теж змінювала замки у квартирі , ключі нікому не давала, вона може дати ключі тільки брату. У цьому місяці вона не сплачувала комунальні послуги , бо не було коштів. За брата вона сплачувати послуги не буде. Вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, але з чоловіком не живуть . Вважає, що і вона , і брат мають право проживати у квартирі . До суду вона звернулася з позовом тільки тому, що братом були поміняні замки. На задоволенні позову наполягає, зустрічний позов не визнає.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Медведєва Л.В. підтримала позовні вимоги ОСОБА_19 на підставах , зазначених у позові та відповіді на відзив на позов та відзиві на зустрічний позов, просить позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити , бо у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 з 2021 року без поважних причин не проживає у спірній квартирі, а у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності .

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Серебрякова І.М. вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 підтримала на підставах, зазначених у відзиві на первісний позов , зустрічному позові та відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву, зазначивши, що факт не проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі без поважних причин з 2010 року доказано зібраними доказами. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити .

Представник Територіальної громади міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради до судового засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином , заявив клопотання про розгляд справи без участі представника.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що вона знайома з ОСОБА_20 ,який є сином ОСОБА_21 , яка хрестила її сина в 1983 році. Вони жили у одному під`їзді, а потім вона переїхала в інше житло , але з ОСОБА_21 спілкувалася. ОСОБА_17 до війни виїхав до Польщі , де працював. У ОСОБА_21 був співмешканець, який , коли вона захворіла, пішов від неї. До виїзду за кордон ОСОБА_22 жив з жінкою та матір`ю у квартирі. Вона та сусідка приходили до ОСОБА_21 , вона купувала їй ліки. Коли ОСОБА_21 лежала у лікарні , вона приходила годувати кота. Коли ОСОБА_21 привезли з лікарні, то вона ледь пересувалася по квартирі. ОСОБА_21 зламала стегно , викликали Швидку та надзвичайну службу , відвезли її до лікарні , де зробили їй операції, ОСОБА_21 була у реанімації. Вона доглядала за ОСОБА_23 не бачила, у квартирі вона не проживала. Оксана жінка ОСОБА_18 , з Польщі найняла жінку, яка приходила вранці та вечором доглядати ОСОБА_24 стосунки у ОСОБА_25 з дочкою не знає. ОСОБА_26 у квартирі не проживали та вона їх не бачила. Коли ОСОБА_27 проживала у квартирі вона не пам`ятає. Протягом 10 років ОСОБА_27 не бачила. ОСОБА_27 вийшла заміж , виїхала з квартири та проживала в іншому місці. ОСОБА_21 померла у листопаді 2024 року, її співмешканець пішов від неї за місяць до цього. ОСОБА_17 не жив у квартирі , але сплачував комунальні платежі, оплачував послуги жінки, яка доглядала матір, та давав трохи грошей на похорон. ОСОБА_21 поховала вона, оплачувала кремацію. Присвітлої не бачила взагалі. Колишній чоловік ОСОБА_27 забрав свідоцтво про смерть та тіло на кремації, привіз урну. ОСОБА_17 давав гроші на похорон. Вона точно не пам`ятає, чи приїздив ОСОБА_28 . На її думку ОСОБА_27 з дітьми , ОСОБА_17 не могли жити разом з ОСОБА_21 та її співмешканцем.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що з ОСОБА_21 , а потім з ОСОБА_20 , ОСОБА_27 , жили у будинку 40 років, у різних під`їздах. Вона з ОСОБА_21 спілкувалася до останньої хвилини. Присвітла не проживала у квартирі з моменту , коли вийшла заміж та переїхала кудись приблизно з 2000 року. У квартирі жила ОСОБА_21 та ОСОБА_17 з жінкою та сином. Присвітла приходила до матері. Син ОСОБА_29 бігав до бабусі коли йому було 7-8 років. ОСОБА_21 казала, що ОСОБА_27 не допомагає з комунальними платежами. Відносини Присвітлої з ОСОБА_21 були погані. ОСОБА_17 з ОСОБА_30 з Польщі допомагали на лікування матері. ОСОБА_17 знаходився у Польщі до війни. Усі речі ОСОБА_18 були у квартирі. ОСОБА_21 відвезла сина ОСОБА_18 до Польщі. У Присвітлої не має власного житла , знімає квартиру.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що знає ОСОБА_21 як однокласницю. З 2013 року почали з нею спілкуватися більше за телефоном , у гостях у неї не була. Між ОСОБА_21 та ОСОБА_27 були розбіжності, неприязнь . ОСОБА_21 проживала з ОСОБА_20 та його сім`єю, дитиною, яку ОСОБА_21 відвезла до ОСОБА_31 . ОСОБА_21 проживала зі співмешканцем. ОСОБА_17 виїхав до Польщі, потім виїхала його жінка, а потім ОСОБА_21 відвезла сина ОСОБА_32 . Коли ОСОБА_21 хворіла, ОСОБА_17 висилав кошти на її лікування. Коли ОСОБА_21 лікувалася , ОСОБА_27 прийшла до лікарні та казала матері, що не дочекається коли та помре, щоб зайняти її квартиру.. Онуки відмовилися бачитися з ОСОБА_21 , не дзвонили. З якого часу ОСОБА_17 не проживає у квартирі , не знає. Вона особисто не знає ОСОБА_18 та ОСОБА_33 , бачила їх колись у до 2010 року. У чому конфлікт між ОСОБА_21 та ОСОБА_34 не знає.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи убачається, що спірним житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_6 .

Ордер за № 5876 був виданий Головою виконкому районної (міської) Ради народних депутатів міста Дніпродзержинська 23 вересня 1982 року на ім`я ОСОБА_13 для сім`ї,яка складалася на той час з 3 осіб на право заняття 2-х кімнатної квартири: загальною площею 28,71 кв.м в квартирі окремій АДРЕСА_6 на підставі рішення виконкому Дніпровської ради народних депутатів 17.09.1982 року №494 (а.с.14-15,147 т.1).

ОСОБА_2 є рідним братом ОСОБА_1 . Вони разом зі своїми батьками проживали та були зареєстровані у квартирі за адресою : АДРЕСА_1 .

Мати позивача та відповідача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9 т.1).

Квартира , у якій проживала родина, не була приватизована (а.с.16 т.1).

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження , що видане 17 березня 1984 року за відповідним актовим записом №977 Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, серія НОМЕР_1 (а.с. 146 т.1).

Станом на сьогодні , згідно довідки про склад сім`ї за № 001324689, що додана до первісного позову , за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані 4 осіб: ОСОБА_2 , дата реєстрації місця проживання 15.03.1984 року;- ОСОБА_1 , дата реєстрації місця проживання 06.10.1982 року; - ОСОБА_5 , дата реєстрації місця проживання 10.08.2001 року; - ОСОБА_4 , дата реєстрації місця проживання 23.05.2009 року (а.с.6 т.1).

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований , але фактично не мешкає за даною адресою згідно акту КП КМР «Добробут» № 732 від 12.12.2024 р. за підписами сусідів квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 (а.с.5 т.1).

В судовому засіданні також встановлено, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 з 2010 року і по теперішній час фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актом про не проживання № 99 від 20.03.2025 року , складеного КП КМР «Добробут» (а.с.106 т.1).

Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_17 виїхав череп п.Краківець 23.01.2020 року та назад в Україну не повертався (а.с.60 т.1).

В судовому засіданні встановлено, що з 2018 року відповідач офіційно працевлаштований у Республіці Польща, що підтверджується договорами доручення про виконання роботи, працює там і за останнім трудовим договором має виконати роботу у строк до 30.09.2025 року (а.с.78-105 т.1).

Після смерті матері позивача ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 здійснювала поховання матері , що підтверджується довідкою про одержання та підпоховання праху від 23.11.2024 року , виданого КП «Спеціалізоване підприємство КПО «Одеський крематорій» та випискою з А-банку від 13.12.2024 року про одержання одноразової допомоги на поховання від ПФУ(а.с.10-12 т.1).

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_17 поніс витрати на поховання матері ОСОБА_3 , що підтверджується копією накладної б/н від 26.11.2024 року від ФОМ ОСОБА_10 на суму 720 грн. за хрест у розмірі 400 грн., табличку у розмірі 55 грн., вінок у розмірі 220 грн., віночок у розмірі 45 грн. та захоронення урни у розмірі 1500 грн.(а.с.107-108 т.1).

Правовідносини, що склалися між сторонами є житловими і врегульовані ст.ст. 71, 72 ЖК України.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У частині третій статті 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.

Вичерпного переліку поважності причин не проживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2024 року по справі № 761/38440/21, провадження № 61-8833св23 Верховний Суд виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки.

При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.

Відповідний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 454/2025/15-ц.

У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 8 Конвенції гарантує кожній особі право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача або членів його сім`ї (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Пункт 2 статті 8 Конвенції визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України" ("Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine"), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 не проживала у спірній квартирі з поважних причин, а саме тому , що у спірній 2-х кімнатній квартирі житловою площею 28,71 кв.м. проживали її матір з співмешканцем, брат ОСОБА_2 з цивільною дружиною та сином, фактично позивачу ОСОБА_1 з трьома дітьми та чоловіком не було де проживати. Крім того, між матір`ю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 склалися неприязнені відносини , що підтвердили в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та свідки .

Позивач ОСОБА_1 проживає у орендованому житлі , власного іншого житла не має , інтерес до жилого приміщення позивач не втратила , оплачує з грудня 2024 року житлово-комунальні послуги, перевозе свої речі до спірної квартири (а.с.178-206 т.1).

В той же час відповідач ОСОБА_2 працює в Республіці Польща за тимчасовими трудовими договорами, доказів постійного місця проживання відповідача в Республіці Польща позивачем не надано та судом не добуто , відповідач має намір повернутися в Україну та проживати за своїм зареєстрованим місцем проживання.

В той же час, відповідач ОСОБА_2 іншого власного житла не має ,у спірній квартирі знаходиться його майно, що у судовому засіданні підтвердила позивач ОСОБА_1 , не втратив інтерес до житлового приміщення , сплачує через цивільну дружину ОСОБА_35 житлово-комунальні послуги з липня 2024 року (а.с.109-128, 129 т.1).

Крім того , у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначила, що вона та відповідач мають право на проживання та користування спірною квартирою, а спір виник тільки із-за того , що відповідач змінив замки на дверях квартири, які на момент розгляду справи змінені позивачем ОСОБА_1 на інші.

Суд зазначає, що в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 не проживають у спірній квартирі понад шість місяців з поважних причин , тому відсутні підстави для задоволення як первісного позову ОСОБА_1 , так і зустрічного позову ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов`язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог , тому у зв`язку з відмовою у задоволенні первісного та зустрічного позову витрати покладаються на позивача по первісному позову та на позивача за зустрічним позовом .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 71,72 ЖК України, ст.ст. 12, 19, 42, 81, 89, 141, 263, 265,268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Територіальна громада міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ,яка не заявляє самостійних вимог Територіальна громада міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Кам`янського протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 12 вересня 2025 року.

Суддя І.В. Корнєєва