ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5461/25 Справа № 214/4374/24 Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О. І. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 214/4374/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2025 року, яке ухвалено суддею Євтушенко О.І. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 24 лютого 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В травні 2024 року АТ «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 12 жовтня 2022 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» було укладено угоду про надання споживчого кредиту № 500723652, за умовами якої банк зобов`язався надати позичальникові кредит, а позичальник зобов`язалась у порядку та на умовах, встановлених договором, повертати кредит та погашати проценти за користування ним, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання позичальником умов договору, остання зобов`язана достроково виконати свої боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. Свої зобов`язання банк виконав, надавши ОСОБА_1 кредит в узгодженому розмірі, натомість позичальник покладені на неї обов`язки належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 27 оипня 2023 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 276 095 грн 73 коп.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування банку внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

З метою досудового, добровільного врегулювання спору, АТ «Сенс Банк» на адресу позичальника ОСОБА_1 було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, яка залишилась відповідачем поза увагою. Також позичальник свідомо не скористалася своїм правом на дотримання строку для погашення заборгованості за кредитним договором.

На підставі наведенного позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 500723652 від 12 жовтня 2022 року станом на 27 липня 2023 року у загальному розмірі 276 095 грн 73 коп, що включає: заборгованість по тілу кредиту 250 322 грн 16 коп, заборгованість по процентам за користування кредитом 23 506 грн 56 коп, заборгованість по комісії 2 267 грн 01 коп; стягнути з відповідача 3 313 грн 15 коп судового збору.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 500723652 від 12 жовтня 2022 року станом на 27 липня 2023 року у загальному розмірі 273 828 грн 72 коп, що включає: заборгованість по тілу кредиту 250 322 грн 16 коп, заборгованість по процентам за користування кредитом 23 506 грн 56 коп. Також стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» 3 280 грн 16 коп в рахунок часткового відшкодування витрат по сплаті судового збору. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сікорська І.С., посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що із наданих банком доказів не вбачається, що між сторонами дійсно було укладено оферту на укладення угоди про надання кредиту, відповідно до якої б у банку виникло зобов`язання на надання ОСОБА_1 кредиту.

Із наведеного у позові формулювання фактично слідує, що «оферта на укладення угоди про надання споживчого кредиту» позивачем замінюється поняттям «кредитний договір», що за своєю, суттю, змістом та формою є категорично різними документами. До того ж сама процедура укладення договору суперечить нормам, які викладені у Публічній пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб, оскільки відповідно до п.2.3 договір вважається укладеним після отримання банком від клієнта письмової анкети про акцепт публічної пропозиції банку. При укладенні договору зі ОСОБА_1 , банк не дотримався вимог, передбачених чинним законодавством, щодо повідомлення її як споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які він вважав узгодженими. До того ж жодними належними, допустимими доказами не підтверджується факт надання позичальникові кредитних коштів, а саме: банком не надано доказів отримання відповідачем кредитних коштів, користування кредитною лінією у відповідному розмірі, пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк.

Крім того, з наданого позивачем розрахунку не вбачається, за які конкретно періоди виникла заборгованість, як проведення її нарахування за кожною зі складових в окремі періоди (по тілу, процентам, комісії).

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,з наступних підстав.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, АТ «Сенс Банк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 500723652 від 12 жовтня 2022 року станом на 27 липня 2023 року у загальному розмірі 276 095 грн 73 коп, що включає: заборгованість по тілу кредиту 250 322 грн 16 коп, заборгованість по процентам за користування кредитом 23 506 грн 56 коп, заборгованість по комісії 2 267 грн 01 коп; стягнути з відповідача 3 313 грн 15 коп судового збору.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості за кредитним договором № 500723652 від 12 жовтня 2022 року, яка станом на 27 липня 2023 року становить 273 828 грн 72 коп та складаєтся із заборгованості по тілу кредиту 250 322 грн 16 коп а заборгованості по процентам за користування кредитом 23 506 грн 56 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висноком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Виконання кредитором своїх зобов`язань, фактична видача позичальнику кредиту та часткове виконання позичальником зобов`язань щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом підтверджені позивачем наданням до справи розрахунку заборгованості за кредитом у гривні.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 16 Закону України Про споживче кредитування у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1054 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи встановлено, що 12 жовтня 2022 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом оформлення оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 500723652, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. За умовами договору банк надав позичальникові споживчий кредит за типом «кредит готівкою» в сумі 251 888 грн 83 коп строком на 100 місяців, з терміном повернення кредиту до 12 лютого 2031 року. За користування кредитом позичальник сплачує банку проценти за фіксованою ставкою 12,99% річних, яка може бути змінена шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

У п.3 договору оферти вказано, що кредит надається позичальникові для повернення заборгованості за кредитним договором 501381753 від 29 жовтня 2021 року у розмірі 251 888 грн 83 коп, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа-Банк».

З наміром укласти договір ОСОБА_1 звернулася до банку 12 жовтня 2022 року шляхом подання клопотання, в якому зазначила, що у зв`язку з фінансовими проблемами, що призвели до виникнення заборгованості за акцептом/офертою № 501381753 від 29 жовтня 2021 року, просить розглянути можливість оформлення нового кредиту в сумі 251 888 грн 83 коп для погашення заборгованості за акцептом/офертою № 501381753. Цього ж дня відповідачем було підписано акцепт пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 500723652.

Сторони погодили, що платежі з повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, суми комісійної винагороди та інші платежі за угодою про надання кредиту здійснюються позичальником щомісячно до 12 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу відповідно до узгодженого графіку та умов, викладених у паспорті споживчого кредиту, а саме: за період з 1-го по 12-й місяць користування кредитом - щомісячно по 4 387 грн 79 коп, з 13-го по 24-й місяць користування кредитом - 5 395 грн 34 коп, з 25-го по 100-й місяць користування кредитом - 6 654 грн 79 коп.

Підписанням оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту, ОСОБА_1 дала свою згоду на те, що вона разом із запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг, Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», затвердженим розпорядженням банку з усіма змінами та доповненнями, складають кредитний договір, який по своїй суті є договором приєднання в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України. Крім того, позичальник була належним чином ознайомлена із паспортом споживчого кредиту, який містить детальний розпис умов кредитування, складових загальної вартості кредиту та Графіком платежів, про що свідчить її підпис у вказаних документах.

На підставі наведенного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при укладенні договору ОСОБА_1 здійснено ряд дій, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе. Крім того, при укладенні договору банком було проведено ідентифікацію особи позичальника ОСОБА_1 , що підтверджується відповідною довідкою, наявною в матеріалах справи.

Отже, укладення кредитного договору між сторонами є доведеним.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування банку внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконувала належним чином.

З наданого позивачем розгорнутого розрахунку заборгованості станом на 27 липня 2023 року слідує, що відповідач здійснила лише 2 платежі на погашення боргу, а саме, 12 жовтня 2022 року у сумі 3 660 грн 73 коп, з яких зараховано на погашення тіла кредиту 1 409 грн 20 коп, та на погашення процентів - 2 251 грн 53 коп, та 01 лютого 2023 року у сумі 157 грн 47 коп, зараховано на погашення тіла кредиту.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості за кредитним договором № 500723652 від 12 жовтня 2022 року, яка станом на 27 липня 2023 року становить 273 828 грн 72 коп та складаєтся із заборгованості по тілу кредиту 250 322 грн 16 коп а заборгованості по процентам за користування кредитом 23 506 грн 56 коп.

При цьому суд обгрунтовано дійшов висновку про те, що нарахована заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 23 506 грн 56 коп розрахована арифметично вірно, із правильним застосуванням банком узгодженої сторонами процентної ставки відповідно до умов договору та з урахуванням внесених відповідачем платежів.

Колегія суддів зауважує, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню вкасаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення скаледно 16 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: