Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/463/24
Провадження № 2-др/382/14/25
21 серпня 2025 року м. Яготин
Яготинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Нарольського М. М.,
помічник судді, який здійснює повноваження секретаря судового засідання, Поліщук К. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Литвиненко О. Л. про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правову допомогу у справі № 382/463/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Яготинська міська рада, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення фактів, що мають юридичні значення, визнання права на отримання одноразової грошової допомоги, усунення від отримання одноразової грошової допомоги,
Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 30.07.2025 року у справі № 382/463/24 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Яготинська міська рада, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення фактів, що мають юридичні значення, визнання права на отримання одноразової грошової допомоги, усунення від отримання одноразової грошової допомоги, задоволено частково:

- встановлено факт спільного проживання ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов?язків між ОСОБА_2 та братом ОСОБА_3 , та визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , членом сім?ї загиблого (померлого) Захисника України Чергикало Андрія Вікторовича;

- в іншій частині в позові відмовлено.

До закінчення судових дебатів у справі, представник відповідача заявила про понесення судових витрат відповідача та про те, що докази понесення судових витрат буде подано протягом 5 днів після ухвалення рішення у цій справі.

01.08.2025 року представником відповідача подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правову допомогу, яка мотивована тим, що у зв`язку з розглядом даної справи відповідач ОСОБА_1 поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 гривень, а саме: консультація адвоката по заявленому позову 1000 грн; ознайомлення з позовом та доданими додатками 1000 грн; вивчення практики та ознайомлення з рішеннями в Єдиному реєстрі судових рішень по аналогічних справах та рішення по даній справі, підготовка та подання адвокатських запитів, збір доказів зі сторони відповідача 2 000 грн; підготовка та відправлення відзиву з додатками сторонам по справі 2 000 грн;, підготовка та участь у 7 судових засіданнях - по 2 000 гривень за одне засідання. До заяви додано: акт прийому-передачі наданих послуг від 30.07.2025 року; квитанцію до прибуткового касового ордеру від 30.07.2025 року; копію договору про надання правової допомоги від 19.01.2025 року та додаткового договору від 30.07.2025 року.

З посиланням на положення ст. ст. 137, 141, 270 ЦПК України представник відповідача просить стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу та зазначає, що заявлений розмір вартості наданих послуг, визначених в акті, є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, відповідає вимогам справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи аспекти та складність справи.

19.08.2025 року представником позивача подана заява/клопотання, відповідно до якої вона з посиланням на положення ст. ст. 133, 141 ЦПК України просить залишити без задоволення заяву представника відповідача про стягнення з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу в сумі 20 000 грн. Заява мотивована тим, що як слідує з позовної заяви, позивач звернувся з позовом до двох відповідачів: ОСОБА_1 та Міністерства оборони України з чотирма позовними вимогами, дві з яких заявлені до відповідача ОСОБА_1 й були задоволені судом, а інші дві стосувалися іншого відповідача - Міністерства оборони України. Отже, оскільки дві вимоги позивача, які безпосередньо стосувалися відповідача ОСОБА_1 , судом були задоволені, то стосовно двох інших вимог до Міністерства оборони України, які стосувалися виплати одноразової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з загибеллю (смертю) військовослужбовця, відсутні підстави для стягнення витрат в цій частині.

Учасники в призначене засідання не з`явилися. Представники відповідача та третьої особи подали заяви розгляд за їх відсутності.

Розглянувши матеріали поданої заяви та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо вирішення питання про судові витрати в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд враховує, що відповідно до положень ст. ст. 133, 141, 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, якщо ним не вирішено питання про судові витрати (в даному випадку в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу сторони відповідача), може ухвалити додаткове рішення як за заявою учасників справи, так і з власної ініціативи.

За таких обставин, враховуючи результат розгляду справи, наразі шляхом ухвалення додаткового рішення вирішенню потребує питання про судові витрати в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу сторони відповідача.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно положень ч. ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено наступне: «Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд також враховує, що витрати, які мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, мають оцінюватися ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву представник відповідача заявила про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи в розмірі 20000грн.

У встановлений строк представником відповідача подані докази понесення витрат: акт прийому-передачі наданих послуг від 30.07.2025 року; квитанцію до прибуткового касового ордеру від 30.07.2025 року; копію договору про надання правової допомоги від 19.01.2025 року та додаткового договору від 30.07.2025 року.

Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (відповідач-1), Міністерства оборони України (відповідач-2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Яготинська міська рада, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення фактів, що мають юридичні значення, визнання права на отримання одноразової грошової допомоги, усунення від отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до пред`явлених вимоги позивач просив суд:

- встановити факт спільного проживання ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов?язків між ОСОБА_2 та братом ОСОБА_3

- визнати ОСОБА_2 членом сім?ї загиблого (померлого) Захисника України Чергикало А. В.;

- визнати за ОСОБА_2 право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку із загибеллю (смерті) військовослужбовця ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання обов`язків військової служби;

- усунути ОСОБА_1 від отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку із загибеллю (смерті) військовослужбовця ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до змісту позовної заяви, позовні вимоги позивача про встановлення факту спільного проживання ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов?язків між ОСОБА_2 та братом ОСОБА_3 , а також визнання ОСОБА_2 членом сім?ї загиблого (померлого) Захисника України Чергикало А. В. заявлені до ОСОБА_1 , який є батьком загиблого військовослужбовця.

Позовні вимоги позивача про визнання права на отримання одноразової грошової допомоги та усунення від її отримання ґрунтуються на положеннях Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

В позовній заяві позивач зазначив, що він має намір ставити питання перед державою про виплату йому, як члену сім`ї загиблого захисника, одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, у зв`язку із загибеллю військовослужбовця та відмові у цих виплатах та компенсаціях ОСОБА_1 .

В позовній заяві позивач прямо зазначив, що в якості відповідача в цій частині зазначено саме Міністерство оборони України, тому що всі соціальні виплати призначає саме комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Велика Палата Верховного Суду в постанові ВП ВС від 17.04.2018 по справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, конкретних обставин справи, та з урахуванням того, що позивач в якості відповідача за двома позовними вимогами, в задоволенні яких суд відмовив, визначив відповідачем саме Міністерство оборони України, про що позивачем прямо зазначалося як в позовній заяві, так і підтверджено у заяві щодо відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, а також те, що в якості підстави позову в цій частині вказані положення Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", і ці вимоги обґрутовані наміром позивача ставити відповідні питання саме перед державою, то, за відсутності протилежного, у суду відсутні підстави для покладення понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу на позивача. Оскільки в іншій частині позов задоволено, понесені відповідачем-1 ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу підлягають покладенню на нього.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу необхідності, співмірності та розумності судових витрат, враховуючи заперечення представника позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 2-13, 133, 137, 141, 263-265, 268, 270, 352, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ст. 354 ЦПК України).

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін: Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 . Міністерство оборони України, адреса місцезнаходження: м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, .

Треті особи: Яготинська міська рада, адреса місцезнаходження: м. Яготин Бориспільського району Київської області, вул. Незалежності, 110, ; ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місцезнаходження: м. Бориспіль Бориспільського району Київської області, вул. Сергія Камінського, 6, .

Повний текст складено 12.09.2025.

Суддя М. М. Нарольський