ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/18519/25

Провадження № 22-ц/820/1864/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2025 року (суддя Колієв С.А.) за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за договором від 24 травня 2025 року,

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 250 000 грн., згідно умов Договору від 24.05.2025 року.

Заява обґрунтована тим, що між заявником та боржником укладено договір про перерахування коштів в погашення боргу в сумі 250000 грн. щомісячно, починаючи з 01 травня 2025 року. Проте, станом на 30 червня 2025 року жодних коштів боржницею на банківський рахунок заявниці не надіслано, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 250000 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2025 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 на підставі п.7 ч.1 ст.161 ЦПК України, оскільки така вимога не входить до переліку вимог, визначених ст.161 ЦПК України за яким може бути виданий судовий наказ.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу скасувати та ухватити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що висновок суду першої інстанції про те, що заявлена вимога не входить до переліку вимог за якими видається судовий наказ є помилковим. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про існування боргової розписки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Жоден договір-розписка між стягувачем та боржником не укладався, а до заяви про видачу судового наказу долучено копію договору про перерахунок коштів на банківський рахунок стягувача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 та між ними не виникало і не виникає будь-якого обов`язку щодо перерахування коштів на банківські реквізити, як і відсутні між нею та апелянтом будь-які усні угоди щодо надання коштів у розмірі 250000 грн. щомісячно, відсутні договори позики, розписки. Вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, такою що ґрунтується на засадах верховенства права, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду від 02.07.2025 року без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 30 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 250 000 грн., згідно умов Договору від 24.05.2025 року.

Відмовляючи у видачу судового наказу про стягнення заборгованості, суд першої інстанції зазначив, що заявником заявлено вимогу, яка не входить до переліку вимог, визначених у статті 161 ЦПК України, за якими може бути виданий судовий наказ, а саме, заявником пред`явлено вимогу до фізичної особи ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 1статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо:

1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку;

2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника;

3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів;

7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи-підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 161 цього Кодексу.

У статті 165 ЦПК України наданий вичерпаний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що заявлена ОСОБА_1 вимога про стягнення заборгованості за договором укладеним із фізичною особою ОСОБА_2 , не входить до переліку вимог, визначених статтею 161 ЦПК України за якими може бути виданий судовий наказ.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у видачі судового наказу.

Посилання апелянта на відсутність підстав для відмови у видачі судового наказу не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи.

Доводи апелянта щодо помилковості висновку суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу не спростовують зазначені висновки суду, є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Приписами ч.2 ст.166 ЦПК України передбачено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

Разом з тим, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.165 ЦПК України, не позбавляє заявника права звернутися з такими самими вимогами в порядку позовного провадження.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права і підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк