ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 693/113/25
Провадження № 22-ц/821/1581/25
Категорія: 307020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: адвокат Казмірчук Марія Михайлівна,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Жашківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Казмірчук Марії Михайлівни на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 23 червня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Коцюбинської Ю.Д. в приміщенні Жашківського районного суду Черкаської області, повний текст рішення складено 30 червня 2025 року ) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання батьком дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Жашківської міської ради,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог

28 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Жашківської міської ради про встановлення факту самостійного виховання батьком дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 грудня 2001 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою у Чорноморській сільській раді Голопристанського району Херсонської області.

Від спільного шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12 серпня 2024 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується рішенням Жашківського районного суду Черкаської області.

Позивач вказує, що з моменту розлучення і станом на день звернення до суду з позовною заявою, мати жодного разу не бачилася з донькою.

Відповідачка по справі ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини, не цікавиться її життям, не відвідувала і не відвідує її вдома, не приймає участі у шкільному житті доньки: не відвідує шкільні батьківські збори, не цікавиться навчанням та успіхами доньки у Жашківському ліцеї № 1 Жашківської міської ради Черкаської області.

Донька не отримала від матері жодного подарунку на день народження.

Жодної матеріальної допомоги на утримання доньки не надавала і не надає по даний час. За період з 12.08.2024 по 30.11.2024 аліменти не отримував. Згідно до виконавчого листа № 693/1083/24 від 16.08.2024 року, виданого Жашківським районним судом Черкаської області, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуються аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.08.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На думку позивача мати дитини ОСОБА_2 самоусунулася від виконання батьківських обов`язків.

Протягом трьох років з моменту виїзду за кордон відповідачки, вказує позивач, він самостійно забезпечував повне утримання дитини, організовував її навчання, постійно підтримував зв`язок з класним керівником, відвідує батьківські збори, забезпечує догляд, медичне обслуговування та інші необхідні заходи для належного виховання. Мати дитини участі у її вихованні не приймає , не здійснює догляд, не допомагає у забезпеченні потреб дитини.

Оскільки в Україні запроваджено воєнний стан та діє загальна мобілізація, постала необхідність встановлення факту самостійного виховання, утримання та здійснення догляду за неповнолітньою донькою для оформлення відстрочки.

На підставі наведеного, позивач просив суд постановити рішення, яким встановити факт самостійного виховання дитини позивачем - батьком дитини, на підставі того, що протягом останніх трьох років він фактично одноосібно здійснював всі необхідні дії для виховання дитини, її утримання, без участі матері.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 23 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову про встановлення факту, суд першої інстанції виходив із того, що з урахуванням всебічно з`ясованих обставин, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що обидві сторони беруть участь у вихованні дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 21 липня 2025 року через засоби поштового зв`язку представник ОСОБА_1 адвокат Казмірчук М.М., вважає, що судом першої інстанції не були враховані всі обставини справи, рішення суду є необгрунтованим, ухваленим при неправильному застосуванні норм матеріального права, при невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 23 червня 2025 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимогиОСОБА_1 в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що між сторонами наявний спір, хоча насправді спір про місце проживання чи виховання дитини між сторонами відсутній. Відповідачка не заперечує факту проживання дитини з батьком та того, що вона не бере участі у вихованні та не здійснює належного утримання дитини.

Позов поданий саме для встановлення юридичного факту, що має значення для набуття права на вістрочку від мобілізації відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а не спір про право.

Суд першої інстанції помилково виходив із того, що підтримання телефонного зв`язку між матір» ю та дитиною та її спілкування із дитиною під час приїзду відповідачки до України є достатнім доказом її участі у вихованні.

Вказує, що встановлені судом першої інстанції в своїй сукупності докази підтверджують наявність юридичного факту фактичне самостійне виховання дитини одним із батьків, що є предметом цього провадження.

Вказує, що даний позовом подано про встановлення юридичного факту самостійного виховання батьком дитини, що має значення для отримання відстрочки від мобілізації, а не про позбавлення батьківських прав чи визначення місця проживання дитини.

Також судом не було належним чином оцінено значення таких доказів як: довідки про несплату аліментів; довідки зі школи, що мати безпосередньо не бере участі в освітньому процесі доньки; акту умов проживання від 03.03.2025 та пояснення самої дитини щодо відмови жити з матір`ю та відсутності реального догляду з її боку.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що з 29 грудня 2001 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано на підставі рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 12.08.2024 р. (а.с. 18-20).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 (а.с. 13).

Згідно із довідкою, виданою Жашківським відділом державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області від 05.12.2024 № 26091, ОСОБА_1 повинен отримувати аліменти від ОСОБА_2 , що зареєстрована по АДРЕСА_1 , згідно виконавчого листа № 693/1083/24 від 16.08.2024, який виданий Жашківським районним судом Черкаської області, на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.08.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . За період з 12.08.2024 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 аліменти на дитину не отримував (а.с.14).

Відповідно до довідки, виданої Олександрівським старостинським округом виконавчого комітету Жашківської міської ради від 17.12.2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована, але не проживає по АДРЕСА_1 з 2022 року по даний час (а.с.15).

Згідно із довідкою, виданою Олександрівським старостинським округом виконавчого комітету Жашківської міської ради від 17.12.2024 року № 193/03-08/11, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не зареєстрований, але проживає по АДРЕСА_1 з 2010 року по даний час, разом з ним проживає з вересня 2022 року і перебуває в нього на утриманні неповнолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.16).

Відповідно до довідки ТОВ «Нові продукти України» № НПЛ00000110 від 13.12.2024, ОСОБА_1 працює в ТОВ «Нові Продукти України» з 25.06.2019. На даний момент займає посаду механіка з ремонту транспорту. За період з 01.06.2024 року по 30.11.2024 року був нарахований дохід у 189 182,84 грн. (а.с.17).

Відповідно до характеристики учениці ліцею ОСОБА_3 , виданої Жашківським ліцеєм №1 Жашківської міської ради Черкаської області 08.01.2025 року, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 7-Б класі Жашківського ліцею № 1, Черкаської області. За час навчання зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, уважна учениця. Володіє навчальним матеріалом на достатньому рівні. Виявляє зацікавленість до навчання. Має задовільну змішану пам`ять, логічне та творче мислення. На уроках завжди уважна, старанно виконує домашні завдання, допомагає товаришам. Має добрий загальний розвиток. Батько дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , приділяє належну увагу вихованню доньки, цікавиться життям класу та школи, постійно відвідує батьківські збори. Завжди готовий прийти на допомогу класу та школі. Приводить дитину до школи. Мати дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в телефонному режимі цікавиться, як проходить навчання її доньки, попереджає про відсутність та хворобу дитини (а.с.21).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 03.03.2025 року вбачається, що умови проживання задовільні. Будинок приватизований. Загальна площа будинку 112 кв.м. Умови проживання відповідають загальноприйнятим нормам. В кімнатах охайно, прибрано, тепло. Проведено воду в дім. Запас продуктів харчування великий. Родина забезпечена продукцією з власного господарства. У дитини окрема кімната, місця для навчання та відпочинку облаштовані відповідно до норм. Шкільне приладдя в наявності. Для розвитку дитини придбано комп`ютер, телефон (а.с.31).

Згідно інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, ОСОБА_2 перетинала кордон України у пункті пропуску пп «Шегині» на в`їзд 24.10.2022, 21.05.2023, 10.09.2023, 07.01.2024, 24.02.2024, 25.08.2024, на виїзд 17.11.2022, 03.06.2023, 23.09.2023, 24.02.2024, 24.02.2024, 15.09.2024 (а.с.41).

У судовому засіданні допитано неповнолітню дитину ОСОБА_3 , яка суду пояснила, що вона дійсно проживає з батьком ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . Мати ОСОБА_2 проживає за кордоном. З мамою вона щоденно спілкується по телефону. ОСОБА_2 пропонувала доньці їхати з нею проживати за кордон, але остання відмовилася. Коли мама приїжджала востаннє, вони спільно проводили час.

У судовому засіданні допитано повнолітнього сина ОСОБА_5 , який суду пояснив, що йому 21 рік. Мати ОСОБА_2 проживає за кордоном, з нею він інколи спілкується по телефону.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення повною мірою відповідає.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як визначено частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Встановлено, що на момент звернення позивача із даним позовом, неповнолітня донька сторін, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає із батьком.

При встановленні факту самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком, обсяг прав матері дитини обмежується або припиняється.

Колегія суддів вважає, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Отже, у вихованні та утриманні дитини мають брати участь як мати, так і батько дитини.

Проживання одного з батьків, у даній справі матері, окремо від дитини не свідчить про те, що мати самоусунулась від виховання та утримання дитини, а проживання дитини з батьком не звільняє матір від її обов`язку виховувати та утримувати дитину.

Позивачем не доведено належними та допустими доказами, що відповідачка самоусунулась від виховання та утримання дитини після виїзду за кордон, а навпаки, із доказів, наданих позивачем, зокрема, з характеристики учениці ОСОБА_3 , виданої Жашківським ліцеєм Жашківської міської ради Черкаської області від 08.01.2025 вбачається, що мати дитини в телефонному режимі цікавиться як проходить навчання її доньки, попереджає про відсутність та хворобу дитини, що підтверджує постійне спілкування з нею.

Участь матері у вихованні та спілкуванні з дитиною підтвердила і сама дитина і вказаних обставин позивачем не спростовано.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, 16.08.2024 Жашківським районним судом Черкаської області по справі № 693/1083/24 видано судовий наказ, яким стягнуто з матері ОСОБА_2 на користь батька ОСОБА_1 аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки, проте відсутні докази, які підтверджують відкриття виконавчого провадження, наявності заборгованості, застосування санкцій до боржника.

Таким чином з огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що обидві сторони беруть участь у вихованні дитини.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, відповідачка пропонувала неповнолітній доньці приїхати на проживання до неї, проте остання відмовилась, що також свідчить про те, що відповідач, як мати приймає участь у вихованні дитини.

Посилання скаржника, що суд першої інстанції помилково виходив із того, що підтримання телефонного зв`язку між матір`ю та дитиною, а також періодичні приїзди матері до України і спільне проведення часу з донькою є достатнім доказом участі у вихованні відхиляються колегією суддів як безпідставні, оскільки, предметом даного спору є встановлення факту самостійного виховання батьком дитини, а не спір про порядок участі матері у вихованні дитини.

За відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання, про що зазначено скаржником в апеляційній скарзі, при встановленні такого факту в судовому порядку, суд має оцінювати доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджуючи обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях.

Доводи апеляційної скарги, що судом не було належним чином оцінено значення таких доказів як: довідки про несплату аліментів; довідки зі школи, що мати безпосередньо не бере участі в освітньому процесі доньки; акту умов проживання від 03.03.2025 та пояснення самої дитини щодо відмови жити з матір`ю при відсутності реального догляду з її боку, є необгрунтованими, оскільки вказані докази не свідчать про самоусунення відповідачки від участі в утриманні та вихованні дитини, а лише підтверджують факт належного виконання позивачем своїх батьківських обов`язків.

Щодо доводів апеляційної скарги, що позов поданий саме для встановлення юридичного факту, що має значення для набуття права на відстрочку від мобілізації відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а не для розв`язання спору про право, колегія суддів виходить із наступного.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).

Аналогічний обов`язок громадян України кореспондується із статтею 1 Закону України від 25 березня 1992 року «Про військовий обов`язок і військову службу» статтею 17 Закону України від 06 грудня 1991 року «Про оборону України».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан у зв`язку зі збройним нападом росії, який триває і тепер.

Цього ж дня Президент України видав Указ № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до статті 4 Закону України від 21 жовтня 1993 року «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Статтею 22 вказаного Закону визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначено перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Отже, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком кожного військовозобов`язаного громадянина України за відсутності випадків, визначених законами України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» та «Про військовий обов`язок і військову службу»

Встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини має юридичне значення, серед іншого, як підстава для отримання відстрочки від призову на військову службу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 СК України.

Так, законодавець уточнив поняття «військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років», тобто розширив перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби за наведених підстав. Таке унормування зумовлене врахуванням усіх наявних життєвих ситуацій, коли особа самостійно виховує дитину (наприклад: особа, яка розлучена та самостійно здійснює обов`язки по вихованню та утриманню дитини, у той час коли інший з батьків позбавлений фактичної змоги виконувати свої обов`язки; батько або матір не беруть участі у вихованні та утриманні дитини або зникли, проте не визнані судом безвісно відсутніми або такими, що позбавлені батьківських прав; якщо один з батьків перебуває на окупованій території і не може фактично виховувати та утримувати дитину тощо).

Диспозиція пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду.

Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації без позбавлення іншого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків та ін.

Отож, удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.

У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами особи та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній Верховним Судом, у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 02 квітня 2025 року у справі № 127/3622/24 (провадження № 61-12634св24).

Отже, у даній справі факт самостійного виховання неповнолітньої дитини є умовою для отримання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку».

Разом з тим, як зазначили судді Великої Палати Верховного Суду, викладаючи спільну окрему думку щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22, з огляду на встановлений статтею 65 Конституції України конституційний обов`язок захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, надаючи оцінку доводам і доказам у вказаній категорії справ стосовно самостійного виховання і утримання одним з батьків дитини, суди мали б обережно застосовувати таку процедуру, не допускаючи ситуацій, за яких виникав би сумнів у пред`явленні позовів військовозобов`язаних / військовослужбовців з метою штучного створення умов та обставин, які могли б бути підставою для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» та / або звільнення з військової служби на підставі частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Тому, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, суди мали б досліджувати обставини (події), які є виключними (непереборними / винятковими / неординарними / особливими) у конкретних життєвих ситуаціях (наприклад: особа, яка розлучена та самостійно здійснює обов`язки по вихованню та утриманню дитини, в той час коли інший з батьків позбавлений фактичної змоги виконувати свої обов`язки; батько або матір не беруть участі у вихованні та утриманні дитини або зникли, проте не визнані судом безвісно відсутніми або такими, що позбавлені батьківських прав; якщо один з батьків перебуває на окупованій території, в полоні і не може фактично виховувати та утримувати дитину тощо).

Колегія суддів зауважує, що в умовах особливого періоду (воєнного стану) не можна допускати зловживання процесуальними правами шляхом застосування способів захисту сімейних прав, інтересів дитини тощо з метою звільнення від виконання військового обов`язку (проходження військової служби).

Враховуючи вищевикладене, а також мету звернення ОСОБА_1 із даним позовом необхідність встановлення факту самостійного утримання та виховання його неповнолітньої дочки ОСОБА_7 , що фактично є умовою для отримання відстрочки від призову під час мобілізації в режимі воєнного стану, колегія суддів вбачає в цій справі ознаки штучного спору, задоволення якого призведе до фактичної можливості для певної міри зловживань щодо виконання особою її конституційного обов`язку, передбаченого ст. 65 Конституції України, що на переконання колегії суддів, є неприпустимим.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом апеляційного перегляду, проте суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Казмірчук М.М. на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 23 червня 2025 року, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Казмірчук Марії Михайлівни - залишити без задоволення.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 23 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання батьком дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Жашківської міської ради- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 04 вересня 2025 року/