Справа № 570/2231/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Білецькій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, стягнення судових витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правову допомогу,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд Рівненської області 13 червня 2025 року за підсудністю з Рівненського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, стягнення судових витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правову допомогу у якій представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь ПрАТ « Страхова компанія «Уніка», шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 82776,29 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, за наявними матеріалами справи.

В судовому засіданні відповідач заявлені позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що 04 грудня 2024 року о 13 год. 00 хв. на автодорозі Устилуг-Луцьк-Рівне 146 км 200м, що в межах Рівненського району Рівненської області водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не впоравшись з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілями ВАЗ 2171, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , Audi А6, д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4 , після чого автомобіль будучи некерованим, здійснив виїзд за межі проїжджої частини з подальшим виїздом на перешкоду (дерево), в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2024 року по справі №570/6375/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 860 гривень.

Постанова суду набрала законної сили 07 січня 2025 року.

Крім того, постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 24 січня 2025 року по справі №570/6375/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

З вказаної постанови, зокрема, слідує, що 04 грудня 2024 року о 13 год. 00 хв. на а/д Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 146 км 200м водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у медичному закладі, що підтверджується висновком лікаря № 894 від 04 грудня 2024 року згідно якого виявлено 0,54% проміле алкоголю в крові.

Постанова суду набрала законної сили 04 лютого 2025 року.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто факт вчинення відповідачем ОСОБА_1 04 грудня 2024 року о 13 год. 00 хв. на а/д Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 146 км 200м ДТП та перебування останнього під час ДТП у стані алкогольного сп`яніння додаткового доказування не потребують.

21 серпня 2024 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №093012/4444/16724760, оформлений полісом ЕР №222937621.

Внаслідок ДТП, яка мала місце 04 грудня 2024 року, транспортний засіб Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4 , отримав механічні пошкодження, а власнику транспортного засобу було заподіяно майнову шкоду.

В подальшому, власник транспортного засобу Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_4 звернувся до позивача з заявою про відшкодування завданої майнової шкоди.

З дослідженого в судовому засіданні Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих. № 77989 від 30.12.2024 виконаного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 на замовлення ПрАТ «Уніка» (об`єкт оцінки: колісний транспортний засіб: RENAULT TRAFIС; реєстраційний номер: НОМЕР_4 ; дата оцінки: 04.12.2024) вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ RENAULT TRAFIС д.р.н. НОМЕР_4 станом на 04.12.2024 дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без нарахування ВТВ: 103874,99 грн., дорівнює урахування ПДВ на запасні частини, без врахування ВТВ: 95276,29 грн.

З дослідженого в судовому засіданні Акту узгодження розміру страхового відшкодування (угода про відшкодування матеріальної шкоди) № 3/3 від 31 грудня 2024 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (страховик) та ОСОБА_6 (заявник) вбачається, що страховик визнає дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 04.12.2024 року за участю транспортного засобу «Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , страховим випадком за Полісом № 222937621. Сторони погодили та визнають, що розмір страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку, визначеного у п.1 цього Акту становить 82776,29 грн.

З дослідженого в судовому засіданні страхового акту/наказу №3/3 вбачається, що на підставі викладених в акті обставин, висновок комісії: на підставі наявних документів вказана подія кваліфікована, як страховий випадок. На підставі цього Акту та Полісу ОСЦПВВНТЗ № виплатити страхове відшкодування ОСОБА_6 , згідно розрахунку у розмірі 82776,29 грн. шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок клієнта ОСОБА_6 .

З дослідженої в судовому засіданні платіжної інструкції (безготівковий переказ в національній валюті) №007583 від 06/01/2025 вбачається, що ПрАТ «СК «УНІКА» було перераховано ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 82 776,29 грн. Призначення платежу: Страхове відшкод. зг. дог. 093012/4444/16724760 від 21.08.2024р. Без ПДВ. ОСОБА_8 , іПН НОМЕР_5 , д.н. НОМЕР_4 .

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний: у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Підпунктом «а» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, визнаними відповідачем, а тому вони підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 1-6 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послузі виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Аналогічний висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження №61- 21442св 19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-2213 Ісв 19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61 -44217св 18).

При цьому, постанова Верховного Суду від 01.11.2022 року по справі №757/24445/21-ц передбачає, що відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи 01 листопада 2023 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» та ФОП ОСОБА_9 було укладено договір-доручення №1 ВНМ відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_9 з метою виконання умов договору, діючи в інтересах ПрАТ «СК «Уніка», має право залучати для виконання покладених на нього обов`язків адвокатів, адвокатські бюро чи адвокатські об`єднання, оплачувати їх послуги, які підлягають відшкодуванню довірителем на умовах, порядку та строки визначені ч.5 договору.

02 листопада 2023 року між ФОВ ОСОБА_9 та адвокатським бюро «Білий» було укладено договір про надання правової допомоги №2/23ю, відповідно до умов якого АБ «Білий» зобов`язується за дорученням ФОП ОСОБА_9 надавати правову допомогу та послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості з боржників ПрАТ «Страхова компанія «Уніка».

З дослідженого в судовому засіданні додатку №1 до договору про надання правової допомоги №2/23ю від 02.11.2023 вбачаться, що вартість наданих послуг адвокатом за кожну справу клієнта становить 8000 грн.

З дослідженого в судовому засіданні акту (звіту) прийому-передачі наданих послуг №1/36942 до договору про надання правової допомоги №2/23ю від 01 листопада 2023 року складеного 05 травня 2025 року між АБ «Білий» та ФОП ОСОБА_9 вбачається, що вартість послуг бюро відповідно до пункту 1 додатку №1 до договору складає 8000,00 грн. без ПДВ.

У позовній заяві міститься попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого, витрати на професійну правничу допомогу складатимуть 8000,00 гривень.

Виходячи із встановлених обставин справи та норм процесуального законодавства, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази про понесення судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи є достатніми, допустимими і достовірними, а витрати на оплату послуг адвоката - обґрунтованими, доведеними і співмірними із складністю справи, обсягом виконаних робіт (наданих послуг) і часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг).

Вищезазначене повністю узгоджується з позицією колегії Рівненського апеляційного суду, викладеною у постанові від 13 червня 2024 року справа № 569/23929/23 (провадження № 22-ц/4815/649/24); додатковою постановою від 25.06.2024 року колегії Рівненського апеляційного суду по справі №756/248/19.

А тому позовні вимоги позивача в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. підлягають до повного задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн., рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,133,137,141,263-265,268, 273,354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, стягнення судових витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правову допомогу задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», 04112 м.Київ, вул.О.Теліги, 6-В корп.4, шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 82776,29 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», 04112 м.Київ, вул.О.Теліги, 6-В корп.4,

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов