Справа № 188/795/23
Провадження № 2/188/61/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року с-ще Петропавлівка

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Курочкіної О.М.

секретар судового засідання Фесик Ю.В.

188/795/23

позивач: ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

представник відлповідача ОСОБА_4

про стягнення заборгованості за договором позики

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовної вимоги зазначено наступне, 10.07.2020 року Позивач разом з Відповідачем досягли усної домовленості про те, з Позивач купує у Відповідачки житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 за 90 000 грн., шляхом щомісячного внесення на її користь грошових коштів.

Вказаний будинок належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.05.2023 р., №331308288. Як стверджувала Відповідачка - ОСОБА_5 є її батьком, який на дату досягнення домовленості між сторонами помер.

Відповідачка зі свого боку пообіцяла оформити правовстановлюючі документи на

вказаний житловий будинок шляхом оформлення свідоцтва про право на спадщину після померлого батька з метою укладення з Позивачем нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу даного житлового будинку.

Позивач, починаючи з 11 липня 2020 року - по 09 липня 2022 року щомісячно вносив на користь Відповідачки грошові кошти по 2500 грн., за житловий будинок, що підтверджується розписками Відповідача. Загальна сума внесених Позивачем коштів на користь Відповідачки за придбання житлового будинку складає 60000,00 грн. Вказана обставина підтверджується розписками Відповідачки про отримання грошових коштів: від 11.07.2020 р., в розмірі 2500 грн.; від 10.08.2020 р., в розмірі 2500 грн. від 09.09.2020 р., в розмірі 2500 грн. від 08.10.2020 р., в розмірі 2500 грн. від 07.11.2020 р., в розмірі 2500 грн. від 17.12.2020 р., в розмірі 2500 грн. від 08.01.2021 р., в розмірі 2500 грн. від 14.02.2021 р., в розмірі 2500 грн. від 05.03.2021 р., в розмірі 2500 грн. від 08.04.2021 р., в розмірі 2500 грн. від 11.05.2021 р., в розмірі 2500 грн. від 23.06.2021 р., в розмірі 2500 грн. від 12.07.2021 р., в розмірі 2500 грн. від 11.08.2021 р., в розмірі 2500 грн. від 18.09.2021 р., в розмірі 2500 грн. від 19.10.2021 р., в розмірі 2500 грн. від 25.11.2021 р., в розмірі 2500 грн. від 18.09.2021 р., в розмірі 2500 грн. від 11.12.2021 р., в розмірі 2500 грн. від 15.01.2022 р., в розмірі 2500 грн. від 09.02.2022 р., в розмірі 2500 грн. від 09.06.2022 р., в розмірі 10000 грн.

12.12.2022 року Позивач, у телефонному режимі та шляхом переписки у соціальній мережі «Вайбер», повідомив Відповідачку, що залишок коштів за житловий будинок вже зібрав і прагне якомога швидше укласти з нею договір купівлі-продажу у нотаріуса, при підписанні якого розрахується з нею у повному обсязі.

року у мережі «Вайбер» Відповідачка повідомила Позивача про те, що всі сплачені Позивачем кошти це оплата за проживання у вказаному житлі.

У кінці грудня 2022 року Відповідачка все ж пообіцяла протягом 30 днів оформити правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок, після чого оформити в Позивачем нотаріальний договір купівлі-продажу вказаного майна.

року Відповідачка у мережі «Вайбер» повідомила Позивача про те, що вибачається і запропонувала нові умови придбання даного житлового будинку з доплатою їй грошових коштів у сумі 2000 долларів США. У разі відмови Позивача від такого варіанту, Відповідачка зазначила, що не заперечує проти повернення Позивачу сплачених коштів за житловий будинок з вирахуванням «квартплати» по 1000 грн., за кожний прожитий місяць.

До даного часу Відповідачка правовстановлюючі документи на житловий будинок не оформила, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.05.2023 р.

Вбачаючи у діях Відповідачки недобросовісну поведінку, яка полягає у не оформленні правовстановлюючих документів на будинок, підвищенні в односторонньому порядку ціни за його придбання, встановлення квартплати в розмірі 1000 грн., за місяць в односторонньому порядку. Позивач на бажає купляти вказаний будинок за новою ціною та бажає повернути сплачені на користь відповідачки грошові кошти зі сплатою інфляційних нарахувань на суму боргу та 3% -річних відповідно до ст. 625 ЦК України, які в загальному розмірі складають 84151,20 грн.

З даного при воду Позивач 09.05.2023 року звернувся письмово до Відповідачки з листом про сплату вказаних грошових коштів на його користь протягом 5 календарних днів з дати отримання вказаного листа.

Вказані грошові кошти Відповідачка на користь Позивача не повернула.

Про те, що аванс за житловий будинок не підлягає поверненню та про розмір штрафних санкцій у разі неповернення або несвоєчасного повернення такого авансу - сторони не домовлялися.

Попередній договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку у формі, передбаченій законодавством з наступним нотаріальним посвідченням, між сторонами укладено не було.

На даний час Позивач має намір придбати інше житло, для купівлі якого йому необхідні кошти, у тому числі сплачений на користь Відповідачки аванс.

Позивач розрахував, що сума інфляційних збитків, понесених внаслідок неповернення авансу за житловий будинок складає всього 20848.12 грн. Сума трьох процентів річних від простроченої суми, яку заборгувала Позивачу Відповідачка, складає 3303,08 грн. Отже загальна сума грошових коштів, яка підлягає стягненню з Відповідачки складає 84151,20 грн. з яких:

60000,00 грн. - аванс , сплачений Позивачем на користь Відповідачки;

20848,12 грн. - інфляційні збитки відповідно до ст. 625 ЦКУ;

3303,08 грн. - 3% річних відповідно до ст. 625 ЦКУ.

Станом на дату звернення з позовом відповідач отримані грошові кошти не повернув.

Позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти та судові витрати, з яких 6000 грн. на правову допомогу.

Відповідач надав відзив, вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В обґрунтування у відзиві зазначив, вказаний будинок належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач з 11.07.2020 року по 09.06.2022 року разом з сім`єю проживав та вів домашнє господарство в житловому будинку з господарськими будівлями та земельною ділянкою, розташованими за адресою АДРЕСА_1 та щомісячно вносив на користь відповідачки ОСОБА_3 грошові кошти по 2500 грн. та за весь період проживання та користування майном виплатив відповідачці 60 000.00 гривень, що підтверджується особистими розписками відповідачки лише про отримання коштів, що спростовує твердження позивача, начебто ці кошти виплачувались за житловий будинок у вигляді авансу за усним попереднім договором купівлі-продажу.

Також позивач вказує на те, що начебто внесений аванс за житловий будинок не підлягає поверненню та про розмір штрафних санкцій у разі неповернення (або несвоєчасного повернення) такого авансу сторони не домовлялись.

Попередній договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку у письмовій формі з наступним нотаріальним посвідченням, між сторонами укладено не було, що спростовує посилання на правовий висновок Верховного суду у постанові від 10.04.2019 року у справі754/9]54/16-ц.

Позивач, ОСОБА_1 звертаючись до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в сумі 84 151.20 гривень належним чином не обґрунтував заявлені позовні вимоги в зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Посилання ОСОБА_6 на розписки ОСОБА_3 які на його думку підтверджують отримання коштів на суму 60 000 грн. в оплату вартості житлового будинку з господарськими будівлями та земельною ділянкою, розташованими за адресою АДРЕСА_1 є припущенням і не можуть бути покладені в основу законного та обґрунтованого судового рішення.

В судове засідання сторонами подано заяви про розгляд справи у їх відсутність на підставі наданих сторонами доказів.

Вивчивши позов, відзив та письмові докази по справі суд приходить до висновку, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до матеріалів спадкової справи №132/2019 ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

15.06.2020 року ОСОБА_3 подала до нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 . Крім того, у справі є два заповіти, від 30.01.1996 року, яким померлий заповідав будинок і все майно дружині і дітям ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , та заповіт від 04.09.2015 року, яким заповідав ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

При вивченні письмових доказів судом встановлено, розписками підтверджується, позивач щомісячно передавав відповідачці грошові кошти в розмірі 2500 грн., а 09.06.2022 року в розмірі 10000 грн., на загальну суму 62500 грн.

Докази про вчинення правочину між позивачем і відповідачем про продаж будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до вимог ЦК, в письмовій формі відсутні.

Правочин про купівлю-продаж нерухомого майна між фізичними особами підлягає нотаріальному посвідченню і реєстрації відповідно до вимог ст..ст. 205-210 ЦК.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Суду також не надано договору та інших доказів про оренду домоволодіння позивачем.

Стороною позивача надано суду часткову переписку сторін у мережі «Viber» з мобільного телефону позивача, зазначений доказ належним чином посвідчений представником позивача і стороною відповідача не спростовано.

Відповідно до зазначеної переписки відповідачка зазначала, що всі документи надасть позивачу після повної сплати, що вона уступила в домовленостях і погодилась під виплату. Крім того, в переписці від 15.02.2023 року відповідачем чітко зазначено, що якщо позивач бажає придбати будинок, то він повинен зараз доплатити 2000 $ США, в іншому випадку вони повернуть сплачені кошти з вирахуванням квартплати по 1 тис. грн. за місяць, коли позивач проживав у будинку.

Дану умову відповідач не мала можливості виконати, так як відповідно до спадкової справи право власності на будинок в порядку спадкування нею станом на 02.12.2024 року оформлено не було.

Крім того, відповідно до переписки, відповідачка визнала те, що між ними діяла усна угода, з використанням смайликів «посмішка» запевнила, що позивач залишиться взагалі без грошей.

Відповідно до Правової позиції Постанови КЦС ВС від 06.08.2025 у справі № 362/6584/21 частині першій статті 215 ЦК України і у статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

________________________________________Договір як універсальний регулятор приватних відносин покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, у тому числі вільне волевиявлення учасника правочину.

У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Договір як універсальний регулятор приватних відносин покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, у тому числі вільне волевиявлення учасника правочину.

Відповідно до положень ст.570 ЦК завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до Правової позиції Постанови КЦС ВС від 23.06.2025 у справі № 766/8718/23 положення частини другої статті 570 ЦК України встановлюють презумпцію авансу, оскільки, на відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу, оскільки він не виконує забезпечувальної функції за нормами частини першої статті 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути.

У постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20) Велика Палата Верховного Суду також зазначила про те, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Ооскільки між сторонами не було укладено договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком.

Крім того, враховуючи сталу практику Верховного суду застосування до грошових коштів відповідно до вимог ст..625 ЦК задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позовні вимоги задоволено на користь позивача, тому з відповідача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1679.20 грн.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то вони підлягають задоволенню частково, в розмірі 5000 грн.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, досліджено належні та допустимі докази, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об?єму наданих послуг, ціні позову та значенню справи.

Справа розглядається в спрощеному провадженні, без виклику сторін, витрати на професійну правничу допомогу на цю суму є співмірними зі складністю цієї справи, спрощеним провадженням та наданих адвокатом обсягом послуг відповідно до долучених доказів .

Керуючись ч.1 ст.1046, ст.1048, ч.1 ст.1051 ЦК ст.ст. 4,76,81, 133, 141, 258, 264-265 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , представник відлповідача ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задовольнити в частково.

Стягнути з ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 60000 грн., як аванс за житловий будинок

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 сплачений судовий збір за подання позовної заяви до суду в сумі 1679.20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 витрати на правову допомогу в розмірі 5000.00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О. М. Курочкіна