Провадження № 22-ц/801/1615/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 рокуСправа № 127/10645/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Міхасішина І. В.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 15 травня 2025 року у м. Вінниці суддею цього суду Медяною Ю.В., дата складання його повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.12.1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про що Виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області було зроблено актовий запис № 79.

Позивач зазначив, що спільних неповнолітніх дітей сторони у справі не мають.

Протягом останніх кількох років вони проживають окремо, не пов`язані спільним побутом та не ведуть спільного господарства, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Шлюб існує лише формально. Подальше спільне життя є неможливим та суперечить інтересам позивача.

Крім того, позивач зазначив, що він створив іншу сім`ю та очікує народження спільної дитини.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу.

15.05.2025 року до суду першої інстанції від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без її участі та про визнання нею позовних вимог у повному обсязі (а.с. 31).

15.05.2025 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області позов задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28.12.1998 року Виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис № 79.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У апеляційній скарзі зазначає, що подальше збереження сім`ї та шлюбу є важливим для забезпечення належного повноцінного сімейного виховання спільної доньки сторін.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з огляду на таке.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що 28.12.1995 року сторони у справі зареєстрували шлюб, про що було зроблено актовий запис № 79. Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 10.04.2025 року Липовецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.16)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що подружні відносини між сторонами припинено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача по справі.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить із наступного.

Як визначено ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Положеннями ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно із ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.

Варто зазначити, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач наголошував, що подружніх стосунків із відповідачем вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, збереження їх сім`ї є неможливим, позивач категорично не бажає надалі підтримувати сімейні відносини, шлюб має формальний характер.

Оскільки позивач наполягав на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу було б примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що подальше збереження сім`ї та шлюбу є важливим для забезпечення належного повноцінного сімейного виховання спільної доньки сторін, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Згідно з ч. 1-3 ст. 12, ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, будь-яких доказів того, що у сторін є діти, зокрема неповнолітні, матеріали справи не містять, а відповідач таких доказів не надала.

Отже, враховуючи усе викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність розірвання шлюбу між сторонами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2025 року- без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. Б. Сало

І. В. Міхасішин