Справа №372/1309/25 2-з/760/170/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.09.2025 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Черчукан В.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

13.03.2025 позивач звернулась до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14.03.2025 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя направлено за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

25.04.2025 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

28.04.2025 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано до провадження судді Букіної О.М.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Букіною О.М. від 11.06.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - залишено без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали.

30.06.2025 позивачем на вимогу ухвали судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11.06.2025 на адресу суду надіслано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 01.07.2025 справу призначено у підготовче судове засідання на 01.10.2025 о 15.00год.

У своєму позові позивач просить стягнути з відповідача грошову компесацію у розмірі 239 525 дол. США, поділити спільне майно подружжя, шляхом визнання за відповідачем права особистої приватної власності на автомобіль «MITSUBISHI PAJERO SPORT», д/н НОМЕР_1 , визнати за позивачем право особистої приватної вланості на земельну ділянку кадастровий номер 0:06:008:0004, яка знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с/т «Дорожник» Великодмитровицька сільська рада, загальною площею 0, 0504 га.

Позивачем також подано до суду заяву про забезпечення позову.

З метою забезпечення позову позивач просить накласти арешт на:

- квартири №11 , 12 , 13 , 40 , 41,42, які знаходяться у будинку АДРЕСА_7 ,які належать на праві власності відповідачу;

-Автомобіль «MITSUBISHI PAJERO SPORT», д/н НОМЕР_1 , 2020 р.в., номер кузова НОМЕР_2 ,який належить на праві власності відповідачу;

-земельну ділянку кадастровий номер 0:06:008:0004 , яка знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с/т «Дорожник» Великодмитривська сільська рада, загальною площею 0, 0504 га та на праві власності зареєстрована за відповідачем.

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що між позивачем та відповідачем на даний час існує реальний спір щодо стягнення грошової компенсації та поділ майна подружжя, рішення про що у разі задоволення позовних вимог може бути виконано за рахунок наявного у відповідача майна, тоді як існує небезпека зміни власника цього майна чи його відчуження в процесі судового розгляду справи, що унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову та унеможливить ефективний захист прав позивача.

Також вказує , що предметом спору у даній справі є вказаний вище автомобіль та земельна ділянка.

Вказане майно належить відповідачу у справі, а тому останній може здійснити відчуження спірного майна, що унеможливить виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, просить заяву задовольнити.

Сторони в судове засідання не з`явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У даній справі позивачем заявлено вимоги про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації, що становить 10 129 512, 20 грн.

Виходячи з викладеного, забезпечення позову має бути обумовлено предметом спору та наявністю обґрунтованого припущення того, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи предмет спору, суд вважає, що позивачем обґрунтовано наявність підстав, згідно яких невжиття заходів забезпечення позову, в частині накладення арешту на спірний автомобіль та земельну ділянку, які є предметом спору у даній справі, у спосіб зазначений у поданій заяві, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених прав позивача, а тому заява в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, в іншій частині подана заява не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів належності нерухомого майна відповідачу, тобто квартири №11,12 , 13 , 40 , 41,42, які знаходяться у будинку АДРЕСА_7 з метою можливого виконання рішення суду.

Так, позивачем додано витяги з реєстру щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, яке придбане відповідачем у 2007 році.

Вказані витяги датовані червнем 2007 року.

У той же час, актуальних даних та доказів того, що на час звернення до суду з даним клопотанням про забезпечення позову, вказане нерухоме майно належить відповідачу на праві власності, суду не надано.

За вказаних обставин, суд не знаходить підстав для задоволення поданої заяви в цій частині,як необгрунтованої.

Суд роз`яснює позивачу, що остання не позбавлена права на повторне звернення до суду з відповідним клопотання у порядку та спосіб, передбачений вимогами ЦПК України.

З огляду на викладене вище, заява підлягає задоволенню частково.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задовольнити частково.

Накласти арешт на майно відповідача ОСОБА_2 ( місце знаходження: АДРЕСА_7 , ІПН: НОМЕР_3 ), а саме :

-Автомобіль «MITSUBISHI PAJERO SPORT», д/н НОМЕР_1 , 2020 р.в., номер кузова НОМЕР_2 ;

-земельну ділянку кадастровий номер 0:06:008:0004 , яка знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с/т «Дорожник» Великодмитровицька сільська рада, загальною площею 0, 0504 га.

В іншій частині поданого клопотання, відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 ( місцезнаходження: АДРЕСА_8 , ІПН: НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( місце знаходження: АДРЕСА_7 , ІПН: НОМЕР_3 ).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Суддя О.М.Букіна