ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 705/52/25
Провадження № 22-ц/821/1189/25
Категорія: 312000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Гончар Н. І., Новікова О. М.,

секретаря - Глущенко І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси у режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Савченко (Войтович) Людмили Василівни на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 05 травня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про захист прав споживача та визнання недійсними умов договору, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

02 січня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Войтович Л. В. звернулася до суду з позовом ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про захист прав споживача та визнання недійсними умов договору. Просила визнати недійними умови Договору позики № 78548338 від 24.01.2023 щодо встановлення процентної ставки у розмірі 2,5 % в день, що становить 912,50 % річних відповідно та реальної річної процентної ставки у розмірі 2333,95 річних, що становить 6,39 % в день, викладені в п. 2.3. Договору; визнати недійними умови Договору позики № 78548338 від 24.01.2023 щодо встановлення процентної ставки у розмірі 2,7 % в день за понадстрокове користування кредитом, викладені в п. 2.3. Договору; визнати недійними умови Договору позики № 78548338 від 24.01.2023 щодо встановлення пені у розмірі 2,7 % за невиконання або неналежне виконання умов Договору позики № 78548338 від 24.01.2023, викладені в п. 2.3. Договору. Просила покласти на відповідачів понесені позивачем судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 24.01.2023 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір № 78548338.

Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, сума кредиту становить 10000,00 грн. Строк кредиту, згідно із п. 2.2. Кредитного договору, становить 30 днів.

Відповідно до п. 2.3. Кредитного договору процентна ставка становить 2,5 % в день, знижена процентна ставка становить 1 % в день, процентна ставка за понадстрокове користування кредитом становить 2,7 %.

Згідно із п. 2.3. Кредитного договору та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту, що є додатком до Кредитного договору, реальна річна процентна ставка складає 2333,95 %, загальна вартість кредиту складає 13000,00 грн.

Відповідно до п. 2.3. Кредитного договору, у випадку невиконання та/або неналежного виконання Клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом Товариство має право нарахувати, а Клієнт зобов`язаний на вимогу Товариства сплатити Товариству пеню у розмірі 2,70 % від суми кредиту, за кожен день невиконання та/або неналежного виконання умов Кредитного договору.

14.01.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений Договір факторингу № 14/06/21.

Відповідно до Додаткової угоди № 10 від 23.08.2023 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за Кредитним договором № 7854833, що підтверджується Витягом з Реєстру боржників № 9 від 23.08.2023 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021.

Вказувала, що відповідно до ст. ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним.

Зазначала, що є наявність в Кредитному договорі несправедливих умов у вигляді встановлення розміру процентів на рівні процентної ставки у розмірі 2,5 % в день, що становить 912,50 % річних відповідно та реальною річною процентною ставкою в розмірі 2333,95 річних, що становить 6,39 % в день, які є недійсними.

Встановлений розмір процентів перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеним, не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим Договором.

Крім того, 22.11.2023 прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким внесені зміни до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про споживче кредитування».

Так, відповідно до ч. 5 ст. 8 вказаного Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.

При цьому, у вказаному Кредитному договорі розмір денної процентної ставки становить 2,5 %, що є два з половиною рази вищим за встановлений максимальний розмір денної процентної ставки.

Окрім того, відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 встановлено на території України карантин з 19.12.2020, дія якого тривала до 30.06.2023 включно. Отже за цей період штрафні санкції не нараховувались.

Таким чином, умови Договору, викладені в п. 2.3. Договору про те, що за невиконання умов Договору нараховується пеня у розмірі 2,7 % в день від тіла кредиту, підлягають визнанню недійними.

Вказувала, що ОСОБА_1 починаючи з 29.06.2023 та на сьогодні знаходиться на військовій службу в ЗСУ.

Так, відповідно до п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 05.05.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 08.07.2024 у справі № 681/414/24, позовні вимоги, зокрема щодо стягнення боргу по Кредитному договору № 7854833 від 24.01.2023 задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 34800,00 грн.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 10.12.2024 у справі № 681/414/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по Кредитному договору № 78548338 від 24.01.2023 задоволено та стягнуто із нього заборгованість по тілу кредиту 10000,00 грн та по відсоткам за кредитом 7500,00 грн.

Судом зазначено, що апеляційний суд не погодився з доводами скаржника стосовно необхідності обрахування відсотків по кредиту за зниженою ставкою 1%, яка згідно із п. 2.3 Договору застосовується у відповідності до умов Програми лояльності, дотримання яких сторонами у справі не доведено.

Суд також звернув увагу, що позивачем під час розгляду справи № 681/414/24 не було заявлено зустрічного позову про визнання недійсним умов Договору.

Відповідачем дотримано вимоги, зокрема ст. ст. 1048, 1056-1 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування сумою кредиту, що була надана (проінформована, доведена до відома) позивачу, оскільки останнім не заперечується (визнається) укладення договору на умовах вказаних у Договорі.

Судом вказано, що процентна ставки у розмірі 2,5 %, що визначено згідно з умовами Договору № 78548338 від 24.01.2023 була встановлена ще до вступу (набрання законної сили, а саме 24.12.2023) Закону № 3498-ІХ та жодним чином не порушує п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування» про те, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності, установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати, зокрема протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024), що виключає будь-які порушення зі сторони ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».

Позивач з 29.06.2023 мобілізований до лав ЗСУ, а відтак він має право на пільги саме з 29.06.2023, в той же час нарахування процентів по кредитному договору № 78548338 від 24.01.2023 здійснені до 29.06.2023, що виключає будь-які порушення зі сторони кредитора.

Також суд зазначив, що згаданими вище рішеннями судів із позивача не стягнуто пеню за невиконання або неналежне виконання умов Договору.

З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, вказавши, що оспорюванні позивачем умови договору не суперечать нормам чинного законодавства України та погоджені сторонами договору відповідно до ст. ст. 6, 536, 611, 626-628, 1046, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України щодо свободи договору, визначення сторонами його умов, вибору контрагента, тощо.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скарги

30.05.2025, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Савченко (Войтович) Л. В. подала через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що позивач є військовослужбовцем, що є окремою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Вказує, що суд не надав жодної правової оцінки тому факту, що розмір відсотків за оспорюваним Кредитним договором за користування кредитними коштами у межах строку дії Кредитного договору є у два з половиною рази вищим за встановлений максимальний розмір денної процентної ставки, та що оспорюваний Кредитний договір передбачає нарахування відсотків за понадстрокове користування кредитними коштами, що взагалі є незаконним.

Зазначає, що у справі № 705/52/25 та у справі № 681/414/24 різний предмет позову.

Так, у справі № 705/52/25 предметом позову є визнання недійсними пунктів Кредитного договору, а у справі № 681/414/24 предметом позову є стягнення заборгованості за Кредитним договором.

Разом з тим, при розгляді справи № 681/414/24 судом не вирішувалося питання дійсності чи недійсності пунктів Кредитного договору, так як дане питання не було предметом позову.

Позивач не заперечує факту наявності у ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права на отримання відсотків як плати з користування кредитними коштами, а лише заперечує щодо кабального розміру таких відсотків, а суд, виносячи оскаржуване рішення, не звернув уваги на кабальний розмір відсотків, що передбачені за користування кредитними коштами згідно умов Кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 24.01.2023 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 78548338. Договір позики підписаний позивачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 87R4sj0M9V.

Відповідно до п. 2.1. Договору позики, сума позики становить 10000,00 грн.

Згідно п. 2.2. Договору строк позики (строк Договору) становить 30 днів.

Процентна ставка (базова день) становить 2,5 % в день (фіксована), знижена процентна ставка/день становить 1 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день становить 2, 7 %, пеня (не застосовується в період карантину) у розмірі 2, 7 % в день (п. 2.3. Договору позики).

Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайт іhttps://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі (п.5.3. Договору позики).

Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, що є Додатком № 1 до Договору позики № 78548338 від 24.01.2023 реальна річна процентна ставка складає 2333,95 %, загальна вартість кредиту складає 13000,00 грн.

14.01.2021 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладений Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору (п. 1.1. Договору факторингу).

Відповідно до Додаткової угоди № 10 від 23.08.2023 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 відбулося відступлення Права вимоги, в тому числі і за Договором позики № 7854833, що підтверджується Витягом з Реєстру боржників № 9 від 23.08.2023 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021. Право вимоги до ОСОБА_1 перейшло на загальну суму 34800,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту 10000,00 грн, по відсоткам 24800,00 грн.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 08.07.2024 у справі № 681/414/24 позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», зокрема щодо стягнення боргу за Договором позики № 7854833 від 24.01.2023 задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 34800,00 грн.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 10.12.2024 у справі № 681/414/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по Договору № 78548338 від 24.01.2023 задоволено частково та стягнуто із нього заборгованість по тілу кредиту 10000,00 грн та по відсоткам за кредитом 7500,00 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідачі про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Савченко (Войтович) Л. В., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Згідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом ч. ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку, електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно до ч. ч. 2, 3 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року в справі № 405/4719/16-ц зазначено, що, встановивши, що на час укладення договору про надання споживчого кредиту позичальник був ознайомлений зі змістом договору, про що свідчить його підпис; у подальшому погашав кредитну заборгованість протягом тривалого часу; не звертався до банку щодо роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань і не заявляв про те, що йому незрозумілі умови кредитного договору, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним, відсутності підстав щодо нечесної підприємницької практики чи введення позичальника в оману.

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року в справі № 201/10403/19 вказано, що виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.

Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, позивач мав можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем, якщо дійсно вважав встановлення розміру процентної ставки за користування кредитом та штрафних санкцій несправедливими умовами Договору, натомість позивач погодився зі своєї сторони на такі умови Договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши Договір позики, позичальник засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені Договором.

Факт надання кредитних коштів та підпису Договору позики позивач не заперечує.

Щодо доводів апеляційної скарги про нарахування відсотків за користування кредитними коштами у межах строку дії Кредитного договору, які є у два з половиною рази вищими за встановлений максимальний розмір денної процентної ставки та що оспорюваний Кредитний договір передбачає нарахування відсотків за понадстрокове користування кредитними коштами, що, на думку, скаржника є незаконним, слід зазначити наступне.

В провадженні Черкаського апеляційного суду перебувала справа № 681/414/24, за результатами розгляду якої ухвалена постанова від 10.12.2024, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по Договору № 78548338 від 24.01.2023 задоволено частково та стягнуто із нього заборгованість по тілу кредиту 10000,00 грн та по відсоткам за кредитом 7500,00 грн. Тобто, даним доводам апеляційної скарги надана відповідна оцінка в межах розгляду справи № 681/414/24.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Колегія суддів зауважує, що Договір позики був укладений 24.01.2023, строк його дії становив 30 днів, у судовому порядку постановою від 10.12.2024 з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за спірним кредитним договором на підставі аналізу умов договору, доказів наданих сторонами та норм діючого законодавства, проте із позовом про визнання недійсними умов договору ОСОБА_1 звернувся 02.01.2025, тобто, після закінчення дії самого Договору позики № 78548338 від 24.01.2023 та вирішення спору судом.

Скаржник стверджує про те, що нарахування відсотків за користування кредитом стягненню не підлягають, з огляду на наявність у відповідача статусу військовослужбовця починаючи з 29.06.2023.

Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має пільги саме з 29.06.2023, як мобілізований до лав ЗСУ, в той же час нарахування відсотків по Кредитному договору здійснені до 29.06.2023, що виключає будь-які порушення зі сторони кредитора.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що норми ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» фактично пом`якшує відповідальність фізичної особи (зменшення розміру процентної ставки за кредитним договором), отже відповідно вказаний закон в даному разі має зворотну дію в часі і позивач має право на застосування вказаних положень щодо визнання недійсними умов Договору позики № 78548338 від 24.01.2023, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З 24.12.2023 набрав чинності Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Цим Законом внесені зміни, зокрема і у Закон України «Про споживче кредитування».

Згідно ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24.12.2023, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування» Розділ 4 Прикінцеві та перехідні положення, частина 17 «Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Тобто, з 24.12.2023 та протягом перших 120 днів розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %.

Згідно п. 2.3 Договору позики № 78548338 процентна ставка у розмірі 2,5 % була визначена ще до набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 3498-ХІ та його дія відповідно закінчилася 23.02.2023.

Відтак твердження позивача щодо невідповідності умов Кредитного договору законодавству України, є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на діючому законодавстві України, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Відтак, інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Савченко (Войтович) Людмили Василівни - залишити без задоволення.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 05 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Н. І. Гончар

О. М. Новіков