Провадження №2-о/523/448/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Березніченко В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в місті Одеса, в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в якій просить встановити факт належності їй свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 , виданого Управлінням житлово-комунального господарство виконкому Одеської міської ради народних депутатів 04 квітня 1995р. та розпорядження органу приватизації №47000 від 04 квітня 1995р., яким було передано у приватну спільну часткову власність ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що в означеному свідоцтві про право власності на житло та розпорядженні органу приватизації було допущено написання її прізвища, як « ОСОБА_4 », яке не збігається з її прізвищем, зазначеного у її паспорті. Вказана розбіжність перешкоджає заявниці в реалізації права власності на квартиру.

Встановлення цього факту заявниці необхідно для реалізації своїх прав, як співвласника квартири.

Заявниця в судове засідання не з`явилася. Її представник адвокат Степська Л.М. направила заяву про підтримання заяви та розгляду справи за їх відсутності.

КП «Міське агентство з приватизації житла» не забезпечило участі свого представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 4 ЦПК України та статті 20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 7 статті 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини другої статті 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частиною третьою статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України.

Згідно пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Частиною другою статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що кореспондується з відповідною позицією Верховного Суду України, викладеною у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Матеріалам справи встановлено, що 04 квітня 1995р. Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено право спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрованого і записаного у реєстровій книзі №16-2100.

Свідоцтво видане на підставі розпорядження органу приватизації 04 квітня 1995р. № 47000, яке в свою чергу видане на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яким органом приватизації була передана вказана вище квартира у спільну частку приватну власність.

Паспортом громадянки України серії НОМЕР_1 , виданого Суворовським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 29 січня 1998р. була паспортизована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно відмітки на 11 аркуші паспорту, ОСОБА_1 з 11 травня 1994р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Окрім цього, на вказаній сторінці паспорта проставлена відмітка про реалізацію ОСОБА_1 свого права на безоплатну приватизацію житла в обсязі 21,63кв.м. при нормі 24,33 кв.м.

Факт видачі розпорядження органом приватизації 04 квітня 1995р. № 47000 підтверджений відповіддю КП «Міське агентства з приватизації житла» від 18 липня 2025р. № 563-Т/01-06.

Отже, оцінка наданих суду доказів, як кожного окремо так і у їх сукупності, доводить той факт, що в свідоцтві про право власності на житло від 04 квітня 1995р. виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, та у розпорядженні органу приватизації було записано прізвище заявниці, як « ОСОБА_4 », яке на теперішній час не збігається з її прізвищем « ОСОБА_5 », зазначеним у паспорті громадянки України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доведеність заяви та можливість в судовому порядку встановити факт належності ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на житло від 04 квітня 1995р. та розпорядження органу приватизації.

На підставі викладеного, заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись п. 6 ч.1 ст.315, 319 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт належності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ):

свідоцтва про право власності на житло від 04 квітня 1995р. на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64,9кв.м., виданого Управлінням житлово-комунального господарство виконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 04 квітня 1995р., на ім`я ОСОБА_1 ;

розпорядження органу приватизації №47000 від 04 квітня 1995р., яким було передано у приватну спільну часткову власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64,9кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Повне рішення суду складено 15 вересня 2025р.

Суддя