Справа № 525/306/25
Провадження №2/525/257/2025 Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.08.2025 селище Велика Багачка
Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді Прасол Я.В.,
секретаря судових засідань Гавриш О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Смірнов Сергій Іванович, до Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області про визнання права на приватизацію земельної ділянки в порядку спадкування,
12.03.2025 до Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана її представником адвокатом Смірновим С.І., до Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області про визнання права на приватизацію земельної ділянки в порядку спадкування.
Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого, поряд з іншим майном, входить земельна ділянка, площею 0,0440 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка була передана у власність ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Гоголівської селищної ради №91 від 29.10.1997, спадщину після смерті якого прийняла ОСОБА_2 .
Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Пазинича Р.В. від 05.10.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу та відсутністю реєстрації права власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку.
Позивач посилається на те, що ОСОБА_2 за життя мала право на завершення приватизації земельної ділянки 0,0440 га, яка знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , як спадкоємець за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , якому земельна ділянка була передана у власність, але він не встигнув виготовити правовстановлюючі документи на неї.
Оскільки позивач не може реалізувати своїх спадкових прав, просила визнати за нею право на завершення приватизації спірної земельної ділянки.
Ухвалою суду від 17.03.2025 було відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 22.04.2025, відповідачу направлено копію позову з додатками, роз`яснено порядок та строки подання відзиву на позов ( а.с. 16).
Відповідач позовну заяву з додатками отримав, відзиву на позовну заяву в установленому законом порядку не подав, подав заяву у якій проти задоволення позовних вимог не заперечував ( а.с. 31, 108, 115, 121).
22.04.2025 судом було витребувано додаткові докази у справі ( а.с. 26).
14.05.2025 судом продовжено строк підготовчого провадження у справі ( а.с. 36).
23.05.2025 на адресу суду надійшли докази витребувані згідно ухвали суду від 22.04.2025 (а.с. 44-106).
25.07.2025 судом було закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду на 22.08.2025 (а. с.117).
У судове засідання усі учасники судового розгляду не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином.
Представник позивача адвокат Смірнов С.І. подав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, просить позов задовольнити (а. с. 122-123).
Представник відповідача Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області у судове засідання не з`явився, від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника, заперечень щодо позову немає (а.с. 121).
Оскільки усі учасники судового розгляду у судове засідання не з`явилися, суд проводить розгляд справи з урахуванням положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.
Судом установлено, що згідно рішення № 91 виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 29.10.1997 «Про передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок в сел. Гоголеве», було передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,044 га, у тому числі для ведення особистого підсобного господарства 0,044 га в АДРЕСА_1 (а.с. 9).
Право власності на вищевказану земельну ділянку у встановленому законом порядку не реєструвалося ( а.с. 10-11).
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 07.05.2020 ( а.с. 7).
Спадщину після смерті ОСОБА_3 в установленому законом порядку, як спадкоємець за законом, прийняла його дружина ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами спадкової справи заведеної на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 ( а.с. 77-101).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 8).
Згідно заповіту, посвідченого секретарем Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області №91 від 25.03.2021 ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла ОСОБА_1 (а.с. 49 на звороті-50).
Спадщину після смерті ОСОБА_2 в установленому порядку, як спадкоємець за заповітом, прийняла позивачка по справі ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 45-106).
Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Пазинича Р.В. №622 від 05.10.2024 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0440 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 , через відсутність правовстановлюючого документу (а.с. 12).
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
У відповідності до ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті ( ст. 1233 ЦК України).
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу ( ст. 1258 ЦК України).
Статтею 1261 ЦК України установлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Стаття 1296 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на початок приватизації) було передбачено те, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
Положеннями статей 6, 56, 67 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на початок приватизації) передбачено, що громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) та для ведення підсобного господарства.
Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність земельні ділянки:
- для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських споруд у розмірі не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 га;
- для ведення підсобного господарства - не більше 0,6 гектара.
За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара.
Приватизація земельних ділянок передбачена постановою Верховної Ради України від 13 березня 1992 року N 2200-XII «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» та Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року N15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет).
Разом із тим порядок виготовлення та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку було зазначено в Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року N 43 (далі - Інструкція N 43).
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на початок приватизації) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.
Законом України від 25 жовтня 2001 року N 2768-III прийнято нову редакцію ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року.
Відповідно до пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2002 року рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. У разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об`єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 01 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів).
Пунктом 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» визначено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України.
Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає із моменту державної реєстрації цього права. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, спадкоємці мають право звертатися до суду із вимогами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації.
Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.
Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.
ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, установлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.
Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
За вищенаведених обставин, з урахуванням сукупності матеріалів цивільної справи, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 розпочато процедуру приватизації земельної ділянки загальною площею 0,044 га для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , на підставі рішення № 91 виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 29.10.1997, яку останній не встигнув завершити з незалежних від нього причин - у зв`язку зі смертю.
Право на завершення приватизації земельної ділянки успадкувала після смерті ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_2 , прийнявши спадщину.
Відповідно позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_2 має право на завершення приватизації вищевказаної земельної ділянки.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення.
Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 76-80, 81, 83, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право на завершення приватизації земельної ділянки, площею 0,044 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення №91 виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 29 жовтня 1997 року, у порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

представник позивача: адвокат Смірнов Сергій Іванович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2764 від 23.04.2019 видане Радою адвокатів Полтавської області, адреса здійснення діяльності: вул. Каштанова, 40, офіс 4, селище Велика Багачка, Миргородський район, Полтавська область;

відповідач: Гоголівська селищна рада Миргородського району Полтавської області, , адреса: вул. Станіслава Горєва, 27, селище Гоголеве, Миргородський район, Полтавська області.

Повне рішення суду складено 01.09.2025.

Суддя Я.В. Прасол