Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судових засідань Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Наталії Дмитрівни, приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Олійник Любові Євгенівни, треті особи: Перша ужгородська державна нотаріальна контора, відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання заповіту нікчемним,

встановив:

13.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом, в якому просив суд: визнати його спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 (таким, що прийняв спадщину) та після смерті ОСОБА_4 за заповітом подружжя від 01.03.2004, посвідченого нотаріально на бланку ВВВ№561317 державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори Ластівка А.В. та зареєстровано в реєстрі за номером 3630 - надавши йому додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 тривалістю 3 місяці; застосувати наслідки нікчемності правочину (а саме заповіту ОСОБА_4 зареєстрований у спадковому реєстрі за номером 62411043) в частині майна, яке заповідалося ОСОБА_1 згідно з заповіту подружжя ОСОБА_3 ОСОБА_4 від 01.03.2004, посвідченого нотаріально на бланку ВВВ№561317 державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори Ластівка А.В. та зареєстровано в реєстрі за номером 3630 (зокрема квартири за адресою АДРЕСА_1 площею 29,9 кв. м.) розпорядитись яким, після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_4 не мала права.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 26.09.1994 подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набуло у спільну сумісну власність в порядку приватизації квартиру за адресою АДРЕСА_1 площею 29,9 кв.м. на підставі Розпорядження №17 від 26.09.1994. Чинними на момент приватизації квартири положеннями Кодексу законів про шлюб та сім`ю передбачалася рівність майнових прав жінки і чоловіка (стаття 3 ред. від 23.06.1992), а статтею 22 цього ж кодексу передбачалося що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Про існування спорів між подружжям ОСОБА_5 щодо належності їм квартири на праві спільної сумісної власності (за будь-яких обставин право оспорити оформлення житла на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 мала в продовж позовної давності до 26.09.1997 - а її спадкоємці спадкують лише той обсяг прав, що у неї був на момент її смерті) не відомо. 01.03.2004 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 склали саме щодо набутої у шлюбі приватизованої їх подружжям спірної квартири, заповіт, яким заповіли йому цю квартиру. Заповіт був посвідчений нотаріально. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер. Ні до, ні після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не оспорювала ні сам заповіт подружжя, ні накладену, в подальшому, у зв`язку із заповітом подружжя заборону. Після смерті одного із спадкодавців ОСОБА_6 він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом була заведена спадкова справа і накладена заборона на спірну квартиру згідно заповіту подружжя, про що здійснений відповідний напис нотаріусом на примірнику заповіту, що зберігався у ОСОБА_4 на зворотній стороні відтак остання була обізнана з накладеною нотаріусом забороною. Таким чином він належним чином прийняв спадщину після смерті першого із подружжя. В свою чергу ОСОБА_4 14.05.2018 склала заповіт, яким заповіла все своє рухоме і нерухоме майно, що належатиме їй на момент смерті ОСОБА_2 . На його думку, заповіт подружжя міг бути змінений та/або скасований будь-ким із подружжя в будь-який момент, але впродовж проміжку часу, допоки обоє з подружжя живі, та таке право припиняється в момент смерті будь-кого з подружжя. З огляду на викладене він вважає, що заповіт ОСОБА_4 від 14.05.2018 в частині, що стосується квартири за адресою АДРЕСА_1 , є нікчемним. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 . За кілька днів він звернувся до державного нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав та отримання у подальшому свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус направила позивача збирати ті документи (повторне свідоцтво про смерть та архівна копія (дублікат) заповіту подружжя), які без її запиту, як нотаріуса, він отримати не зміг. За фактом смерті ОСОБА_4 зареєстровано спадкову справу. Всі його спроби вирішити питання прийняття спадщини, що відкрилась після смерті обох із подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мали успіху, тому він вимушений звертатись до суду із цим позовом.

05.01.2022 ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Перша Ужгородська державна нотаріальна контора, в якому просила суд визнати нікчемним заповіт посвідчений 01 березня 2004 року, державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори, Ластівкою А.В. зареєстрований в реєстрі за номером 3-630, від імені ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 . 1968 р.н. та скасувати заборону на нерухоме майно накладену на його підставі, номер запису про обтяження 1508060.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона, будучи далекою родичкою, доглядала за ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були подружжям, крім того вони були самотніми, дітей не мали і хотіли розраховувати на когось, хто допоможе їм в старості. 01.03.2004 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у державного нотаріуса Першої ужгородської нотаріальної контори. ОСОБА_7 склали заповіт подружжя, яким вони заповіли свою квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , який обіцяв за ними доглядати. Вони в свою чергу зробити на нього заповіт на свою спільну квартиру в знак подяки. В подальшому, наскільки відомо, та зі слів померлих спадкодавців, ОСОБА_1 став зловживати алкогольними напоями та за останні роки взагалі не відвідував померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_3 11.10.2012 державним нотаріусом Першої Ужгородської нотаріальної контори Ластівкою А.В. 03.07.2013 була накладена заборона за реєстровим номером 3-462 на згадану квартиру згідно з вищенаведеного заповіту. В свою чергу вона більше десяти років допомагала і доглядала за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , по їх смерті займалася їхнім похованням. На знак подяки, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишила заповіт від 14.05.2018, в якому все своє майно заповіла їй. Через пів року після смерті ОСОБА_4 вона звернулася до Ужгородського міського приватного нотаріуса Єгер Н.Д., яка завела на підставі заповіту спадкову справу. Після заведення спадкової справи вона дізналася про існування заповіту подружжя на користь відповідача. Так, згідно зі свідоцтва про право власності на житло від 5.01.1998 квартира АДРЕСА_1 . належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , квартиру приватизовано згідно з Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», про що зазначено в самому свідоцтві про власність. При цьому, безоплатна приватизація житлової площі за своїм правовим змістом не може вважатись придбанням майна за рахунок заробітку (доходу) подружжя, отже майно, набуте шляхом безоплатної приватизації, не може вважатись спільним майном подружжя, а тому спільний заповіт подружжя відповідно до частини другої статті 215 ЦК України є нікчемним з моменту його вчинення. Отже, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мали права складати заповіт, в якому вони розпорядилися майном (квартирою), яка не належала їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Склавши заповіт на майно, передбачене змістом ст. 1243 ЦК України, подружжя позбавило себе права змінити свою волю після смерті одного з них. З огляду на викладене вона звертається до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 24 травня 2022 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та цивільну справу за позовом ОСОБА_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, у задоволенні позову ОСОБА_2 просив суд відмовити. Будучі допитаним в якості свідка пояснив, що не знав про смерть тітки ОСОБА_4 , однак, як тільки дізнався, то прийшов до нотаріуса у серпні 2020 з питанням щодо подання заяви про прийняття спадщини. Нотаріус попросила його надати оригінали свідоцтва про смерть і заповіту. За вимогою нотаріуса звертався органів РАЦС, однак йому не дали свідоцтва про смерть спадкодавців, а направили його до нотаріального архіву. В нотаріальному архіві йому відмовились щось надати, оскільки відсутні оригінали свідоцтва про смерть. Крім того йому пояснили, що заяву про прийняття спадщини після смерті тітки подавати не треба, тому він її не подав.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Вакула Ю.І. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі, у задоволенні позову ОСОБА_2 просив суд відмовити. Будучи допитаним в якості свідка пояснив, що 25.08.2021 опитував нотаріуса Ластівку А.В. і вона підтвердила, що після смерті першого із подружжя ОСОБА_3 спадкоємець ОСОБА_8 подавав заяву про прийняття спадщини і була відкрита спадкова справа, однак спадкову справу після смерті другого спадкодавця не відкрила, оскільки така відкрита іншим нотаріусом. Крім того підтвердила, що після смерті ОСОБА_4 у серпні 2020 ОСОБА_1 звертався з питання прийняття спадщини, однак не надав свідоцтва про смерть і заповіт в оригіналі, які вона просила надати.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Бойко Б.Б. позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав в повному обсязі, у задоволенні позову ОСОБА_1 просив суд відмовити. Стверджував, що приватизована квартира ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка знаходиться в АДРЕСА_1 , не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і відповідно не могла охоплюватися заповітом подружжя, що відповідає позиції Верховного суду України, яка викладена в постанові суду від 06.09.2017 за наслідками розгляду справи 161/12072/15-ц, та підтверджена Верховним Судом, зокрема в постанові суду від 14.07.2020 за наслідками розгляду справи № 202/2112/18. Вважає, що причиною пропуску строку ОСОБА_1 подання заяви про прийняття спадщини, є те, що останній не знав про смерть ОСОБА_4 , не цікавився її життям і не допомагав, хоч мав це робити. З огляду на вказане ОСОБА_4 змінила свою волю і заповіла майно ОСОБА_2 .

Суд, вислухавши ОСОБА_1 , представників сторін, дослідивши надані докази, приходить до наступних висновків.

Так, згідно з відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Ужгороді південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) №1582/23.15-26 від 16.09.2021 (т. 1 а.с. 34-35) ОСОБА_1 відмовлено у видачі повторного свідоцтва про смерть ОСОБА_3 через ненадання документів, що підтверджують родинний зв`язок чи права спадкоємця.

Так, згідно з відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Ужгороді Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) №1581/23.15-26 від 16.09.2021 (т. 1 а.с. 36-37) ОСОБА_1 відмовлено у видачі повторного свідоцтва про смерть ОСОБА_4 через ненадання документів, що підтверджують родинний зв`язок чи права спадкоємця.

Згідно з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.09.2021 (т. 1 а.с. 56) ОСОБА_1 відмовлено у видачі заповіту подружжя від 01.04.2004 №3-360 від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Згідно з відповіді приватного нотаріуса Єгер Н.Д. №130/02-14 від 17.08.2021 (т. 1 а.с. 57) ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . Заява про прийняття спадщини повинна була бути подана до 10.02.2021.

Згідно з відповіді МЮУ №73019/19.1.1/-21 від 31.08.2021 (т. 1 а.с. 58-62) державним нотаріусом Ластівкою А.В. 01.03.2004 за №3-360 посвідчено заповіт від імені подружжя ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , відповідно до якого заповідачі заповіли належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1 . На підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини 21.11.2012 заведено спадкову справу №422/2012 до майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 . 03.07.2013 державним нотаріусом Ластівкою А.В. накладено заборону на відчуження майна зазначеного у заповіті подружжя. Приватним нотаріусом Олійник Л.Є. 14.05.2018 посвідчено заповіт від імені ОСОБА_4 на користь іншої особи. 02.02.2021 приватним нотаріусом Єгер Н.Д. на підставі заяви іншої особи про прийняття спадщини за заповітом заведено спадкову справу до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 . Свідоцтво про право на спадщину на майно померлої ОСОБА_4 не видавалось.

Згідно з свідоцтва про смерть НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 122) ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що Ужгородським міським ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зроблено актовий запис №828.

Згідно з свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 123) ОСОБА_3 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб 18.05.1985, про що зроблено актовий запис №291. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 .

Згідно з свідоцтва про право власності на житло (т. 1 а.с. 124) квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі розпорядження №17 від 26.09.1994.

Згідно з розпорядження №17 від 26.09.1994 (т. 1 а.с. 125) квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Згідно з заповіту від 01.03.2004 (т. 1 а.с. 126-127) ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробили розпорядження, яким належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , заповіли ОСОБА_1 . За заповітом накладено заборону на квартиру після померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 від 03.07.2013.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №253301945 від 19.04.2021 (т. 1 а.с. 128-129) квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 03.07.2013 зареєстроване обтяження на підставі заповіту подружжя №3-360 від 01.03.2004.

Згідно з заповіту від 14.05.2018 (т. 1 а.с. 130-131) ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким усе рухоме та нерухоме майно, що належатиме їй на день смерті заповіла ОСОБА_2 .

Згідно з свідоцтва про смерть НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 142) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області складено актовий запис №934.

Згідно з відповідей ОСОБА_2 на питання ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 236) видно, що свідоцтво про смерть ОСОБА_3 . ОСОБА_2 отримала безпосередньо від ОСОБА_4 , за якою здійснювала догляд та допомагала їй до останнього дня її життя; свідоцтво про смерть ОСОБА_4 . ОСОБА_2 отримала займаючись організацією поховання останньої, так як інших родичів і близьких людей у неї не було; копія примірнику оскаржуваного заповіту подружжя ОСОБА_5 була знайдена ОСОБА_2 11.08.2020 по місцю проживання ОСОБА_4 , коли вона займалася організацією поховання останньої та шукала її паспорт для пред`явлення у відповідні органи.

Згідно з листа Відділу ДРАЦС у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №1168/24.15-16 від 24.09.2022 (т. 2 а.с. 19) повторні свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не видавались.

Відповідно до листа №70/01-16 від 28.04.2023 приватного нотаріуса Єгер Н.Д. (т. 2 а.с. 50) до суду надано копію спадкової справи щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 .

Згідно з заяви про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 з такою вона звернулась до нотаріуса 02.02.2021 (то. 2 а.с. 51). На підставі чого приватним нотаріусом Єгер Н.Д. було заведено спадкову справу №4/2021 за померлою ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки Ужгородської міської ради №439/18-21 від 01.02.2021 (т. 2 а.с. 59) на момент смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована ОСОБА_4 .

Спадкова справа №4/2021 містить заповіт подружжя ОСОБА_5 від 01.03.2004, свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , інформаційну довідку зі Спадкового реєстру №64023493 (т. 2 а.с. 60, 61,62).

Листом №28/02-14 від 22.03.2021 (т. 2 а.с. 63) приватний нотаріус Єгер Н.Д. у зв`язку із заведенням спадкової справи після смерті ОСОБА_4 просить Першу Ужгородську державну нотаріальну контору надати копією спадкової справи 422/12, яка заведена 21.11.2012 за померлим ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 .

Згідно з листа державного нотаріуса Ластівки А.В. №205/01-16 від 01.04.2021 (т. а.с. 64, 65, 66, 67,68, 69, ) на запит приватного нотаріуса Єгер Н.Д. від 22.03.2021 надано: заяву ОСОБА_1 від 21.11.2012 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ; копію паспорту ОСОБА_1 ; заяву ОСОБА_4 , копію паспорту ОСОБА_4 , копію свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 на грошові заощадження.

В спадковій справі №4/2021 міститься заява ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 70-), в якій він стверджує, що після смерті ОСОБА_3 звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом подружжя до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори. В подальшому після смерті ОСОБА_4 13.08.2020 звернувся до того ж самого нотаріуса, однак вона послала його до органів РАЦС для отримання повторно свідоцтв про смерть спадкодавців. В РАЦС йому такі документи не видали та послали до нотаріального архіву, де в свою чергу не видали ніяких документів без свідоцтв про смерть спадкодавців. 17.08.2021 державний нотаріус сказала йому звернутись із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріуса ОСОБА_10 . Вказана заява зареєстрована приватним нотаріусом Єгер Н.Д. 17.08.2021 за №96/4-2021.

Згідно листа державного нотаріуса Ластівки А.В. №253/01-16 від 26.05.2023 (т. 2 а.с. 73) заповіт подружжя від 01.03.2004 за №3-360 заповідачами скасовано не було. Зміст заповіту не суперечить вимогам законодавства та моральним засадам суспільства. Відповіді на поставлені питання надати не може.

Згідно з відповіді Закарпатського обласного державного нотаріального архіву №380/01-21 від 17.08.2021 (т. 1 а.с. 40) адвокату Вакулі Ю. заповіт та спадкову справу ОСОБА_3 не надано.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання нікчемним заповіту подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та скасування заборони на нерухоме майно накладену на його підставі слід зазначити наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю та відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. Вказана норма вимагає того, щоб предмет заповіту подружжя належав подружжю на праві спільної сумісної власності і при цьому абсолютно не має значення підстава, з якої відповідне майно набуло режим спільної сумісної власності: чи це майно набуте подружжям за час шлюбу чи майно, чи належить до спільної сумісної власності з інших підстав. В даному випадку судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі розпорядження Міського фонду комунального майна №17 від 26.09.1994 згідно з Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тобто була подружжям ОСОБА_5 приватизована.

З огляду на викладене, суд вважає, що твердження ОСОБА_2 про те, що безоплатна приватизація житлової площі за своїм правовим змістом не може вважатись придбанням майна за рахунок заробітку (доходу) подружжя, відповідно майно набуте шляхом безоплатної приватизації, не може вважатись спільним майном подружжя, не відповідає вимогам закону, і тому залишає його без уваги.

Згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Під час розгляду справи судом не встановлено, що ОСОБА_3 або ОСОБА_4 не мали права складати заповіт подружжя з будь-яких підстав, як не встановлено і порушень форми чи посвідчення заповіту подружжя.

Крім того, судом встановлено, що ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_4 за життя не скористались своїм правом на зміну або скасування спільного заповіту. На час розгляду справи, як встановлено судом, спільний заповіт подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не змінений і не скасований.

До того ж вимога ОСОБА_2 про визнання нікчемним заповіту є неналежним способом захисту, оскільки нікчемний правочин є недійсним з моменту укладення, і його визнання судом не призводить до реального відновлення порушених прав. Належним способом захисту в розглядуваному випадку, на думку суду, є звернення із позовом про застосування наслідків нікчемного правочину.

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні будь-які підстави для визнання нікчемним заповіту подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , з огляду на обраний неналежний спосіб захисту, та з тієї підстави, що право власності на квартиру подружжя ОСОБА_5 набуло шляхом приватизації. З огляду на викладене у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання нікчемним заповіту подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 слід відмовити.

Що стосується вимоги про скасування заборони на нерухоме майно, накладену на підставі заповіту подружжя, то слід зазначити, що ця вимога є похідною від первісної вимоги про визнання заповіту подружжя нікчемним, тому враховуючи, що у задоволенні первісної вимоги судом відмовлено, у її задоволенні також слід відмовити.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемності заповіту ОСОБА_4 в частині майна, яке заповідалося ОСОБА_1 за заповітом подружжя ОСОБА_3 ОСОБА_4 від 01.03.2004, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 , розпорядитись яким після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_4 не мала права.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1243 ЦК України у разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. Оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , за вказаною нормою, до ОСОБА_4 перейшла належна ОСОБА_3 частка у спільній квартирі. Відповідно до заповіту подружжя ОСОБА_5 03.07.2013 накладено заборону на квартиру після померлого ОСОБА_3 .

Склавши заповіт 14.05.2018, ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_2 усе рухоме та нерухоме майно, що належатиме їй на день смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Під час судового розгляду встановлено, що хоч ОСОБА_4 і належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок переходу в її власність частки у спільній сумісній власності подружжя після смерті ОСОБА_3 , однак вона не могла розпоряджатись вказаною квартирою, оскільки квартирою вже розпорядилось подружжя ОСОБА_5 , склавши відповідний заповіт від 01.03.2004, внаслідок чого на квартиру була накладена заборона. Заповіт від 01.03.2004 не змінений, не скасований, не визнаний недійсним. Суд вважає, що ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні не довели того, що ОСОБА_4 вправі була розпорядитись квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим заповіт від 14.05.2018 складено із порушенням вимог щодо складення його особою, яка мала на це право, і він є нікчемним в частині розпорядження квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , в силу вимог ч. 1 ст. 1257 ЦК України.

Отже, відповідний правочин є нікчемним відповідно до закону з моменту його укладення на підставі ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 1 ст. 1257 ЦК України, а тому позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту ОСОБА_4 в частині майна, яке заповідалося ОСОБА_1 за заповітом подружжя ОСОБА_3 ОСОБА_4 від 01.03.2004, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 , розпорядитись яким після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_4 не мала права, підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про надання йому додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 тривалістю три місяці, про визнання його спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 (таким, що прийняв спадщину) та після смерті ОСОБА_4 за заповітом подружжя від 01.03.2004.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

До поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Судом може бути встановлений додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Так, під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , тому останнім днем визначеного законом строку прийняття спадщини було 10 лютого 2021 року.

До нотаріуса Ластівки А.В. позивач ОСОБА_1 звертався в серпні 2020 року, однак нотаріус не прийняла у нього заяву про прийняття спадщини, оскільки у ОСОБА_1 відсутні були свідоцтво про смерть спадкодавця ОСОБА_4 та заповіт подружжя. Вказане твердження в суді не спростовані. Звернення ОСОБА_1 до Відділу ДРАЦС у м. Ужгороді Південно-західного міжрегіонального управління МЮУ (м. Івано-Франківськ) щодо отримання свідоцтв про смерть спадкодавців та до нотаріуса щодо отримання заповіту подружжя не були задоволені. Таким чином, судом встановлено, що у ОСОБА_1 на той момент були відсутні свідоцтво про смерть спадкодавця та заповіт.

В свою чергу, оскільки твердження ОСОБА_1 допитаного, як свідка, про те, що нотаріус ОСОБА_7 не прийняла у нього заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та запропонувала йому надати оригінали свідоцтва про смерть та заповіт подружжя, чого він зробити не зміг, не спростоване, беручи до уваги те, що нотаріус ОСОБА_7 не витребувала від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, а від нотаріального архіву - заповіт подружжя ОСОБА_5 , суд вважає, що у ОСОБА_1 були наявні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 в частині надання йому додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 тривалістю три місяці.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання його спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 (таким, що прийняв спадщину) та після смерті ОСОБА_4 за заповітом подружжя від 01.03.2004 слід зазначити, що подружжям ОСОБА_5 складено заповіт подружжя на користь ОСОБА_1 відповідно він є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а тому, на думку суду додаткове визнання його спадкоємцем за заповітом не має ніякого сенсу та не потребує судового втручання. Тож, означена вимога не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги визнати ОСОБА_1 таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, аналогічному попередньому, оскільки після смерті ОСОБА_3 він вчасно подав відповідну заяву про прийняття спадщини, не відмовився від прийняття спадщини, тому вважається таким, що прийняв спадщину, то така вимога є зайвою та не потребує судового втручання, відтак у задоволенні такої слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 215, 368, 1243, 1257, 1269, 1272 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання нікчемним заповіту, посвідченого 01 березня 2004 року державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори, Ластівкою А.В., зареєстрований в реєстрі за номером 3-630, від імені ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 , 1968 р.н. та скасування заборони на нерухоме майно накладену на його підставі, номер запису про обтяження 1508060 відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Наталії Дмитрівни, приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Олійник Любові Євгенівни, треті особи Перша ужгородська державна нотаріальна контора, відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) задовольнити частково:

застосувати наслідки нікчемності правочину, а саме заповіту ОСОБА_4 , зареєстрованого у спадковому реєстрі за номером 62411043, та встановити, що в частині майна, яке заповідалося ОСОБА_1 за заповітом подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 01.03.2004, посвідченого нотаріально на бланку ВВВ№561317 державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори Ластівка А.В. та зареєстрованого в реєстрі за номером 3630, зокрема квартири за адресою АДРЕСА_1 площею 29,9 кв. м., ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_11 розпорядитись не мала права;

надати ОСОБА_1 додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 тривалістю три місяці.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов