Справа № 545/3620/24
Провадження № 2/545/194/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2025 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Стрюк Л.І.

з участю секретаря Гаврися В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства «Ластівка», Полтавської міської ради про визнання права власності на спадкове майно ,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського районного суду Полтавської області з зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , а вона, як його донька, прийняла після нього спадщину у встановленому законом порядку.

Після оформлення спадщини позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 належала також інвентарна ділянка № НОМЕР_1 у садівничому товаристві «Ластівка», на якій померлий за життя побудував будинок.

З метою оформлення спадкових прав ОСОБА_1 звернулась до Першої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом видано відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з ненаданням спадкоємцем правовстановлюючих документів.

Відтак, позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Крім того, зазначає, що до 05.08.1992 документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.09.1992.

На підставі наведеного просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_2 на садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У відзиві представник СТ «Ластівка» проти задоволення позову заперечував, звернувши увагу на необґрунтованість позовних вимог та зазначив, що матеріали позовної заяви та справи в цілому не містять відомостей, що підтверджують наявність спадкового майна та документів, що підтверджують рік побудови нерухомого майна, з якого можливо було б зробити висновок про застосування відповідного законодавства, яке чинне було на момент його побудови. А також зазначає, що позивач звернулася до неналежного відповідача СТ «Ластівка», оскільки з поданих до позову документів не вбачається приналежність предмету позову до майна товариства та яким саме чином відповідач СТ «Ластівка» порушує права позивача.

Полтавська міська рада надіслала відзив на позовну заяву, у якому, посилаючись на відсутність доказів належності спадкодавцеві за життя на праві власності спірного майна, просили відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомленими, у судове засідання не з`явилися, попередньо надавши заяви про розгляд справи без їхньої участі та про підтримання своїх позицій, викладених в раніше поданих письмових заявах по суті справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації актів про смерть 29.12.1995 зроблено запис №4116, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 29.12.1995 (а.с. 27).

Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.02.1997 спадкоємцем майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дочка ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_2 (а.с. 28).

Вбачається, що відповідно до членської книжки садівника-любителя Садівничого товариства ГАПП ОСОБА_2 , 1935 р.н., прийнято в члени товариства 10.04.1995 та надано йому земельну ділянку площею 0,05 кв.м(а.с. 29-30).

Постановою Першої Полтавської державної нотаріальної контори від 22.01.2024 відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що не надано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с. 36-37).

Згідно з відомостями, наданими СТ «Ластівка» на виконання ухвали суду про витребування доказів від 06.11.2024, у товариства відсутня інформація та документи стосовно відомостей, чи був членом СТ «Ластівка» ОСОБА_2 , а також відсутня інформація про його членські та цільові внески, надання у користування земельної ділянки та будівництво садового будинку.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.04.2025 щодо Садівничого товариства «Ластівка», дата державної реєстрації: 15.01.1988 року, дата запису: 25.01.2013 року, адреса: Полтавська область, Полтавський район, село Петрівка (а.с. 114-116).

Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Відповідно до частини першої-другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Отже самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду, земельну ділянку.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.06.2012 року № 6-54цс12, постанові Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі № 557/1209/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з 12.03.2011 року. У пункті 9 Розділу V «Прикінцеві положення» цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження.

Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05.08.1992 року до 12.03.2011 року.

Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05.08.1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з частиною 3 статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва.

Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Отже, до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права.

Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. (правова позиція викладена в Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 серпня 2022 року, справа № 175/2629/18, провадження № 61-17998св21)

Відтак, позивач вказує, що померлий за життя набув права на земельну ділянку у садівничому товаристві, а також збудував будинок на зазначеній земельній ділянці, однак позивачем не надано правовстановлюючого документа на будинок, не надано викопіювання, схеми, кадастрової чи геодезичної зйомки, тобто доказів розташування земельної ділянки, не надано доказів виділення померлому земельної ділянки в користування чи у власність,.

Разом з тим, матеріали справи не містить доказів, яка саме площа земельної ділянки виділялась померлому і де саме, не додано до позову технічний паспорт на садовий будинок, який повинен вказувати на технічну інвентаризацію будинку, його площу, адресу, рік побудови та склад нерухомості.

Також суд звертає увагу, що надана позивачем копія «членської книжки садовода-любителя» не містить назви та адреси садівничого товариства та не належить до СТ «Ластівка», а тому цей документ як доказ не може бути ідентифіковано як підтвердження членства чи сплати внесків саме в Садівничому товаристві «Ластівка», це може бути будь-яке товариство чи кооператив.

Крім того, подані докази не містять відбитку печатки з назвою «Садівниче товариство «Ластівка», а накладні на відпуск матеріалів, квитанції та типовий договір не містять інформації про те, що ймовірне будівництво відбувалось саме на території садівничого товариства «Ластівка»; зазначені докази також не містять ні адреси товариства, ні назви, ні будь-яких інших даних, що підтверджують будівництво будинку ОСОБА_2 саме на території садівничого товариства «Ластівка».

Крім того, в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують наявність спадкового майна та документи, що підтверджують рік побудови нерухомого майна, з якого

можливо зробити висновок про застосування відповідного законодавства, що чинне на момент його побудови.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У частині 1 статті 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, на момент відкриття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спірний садовий будинок не має статусу нерухомого майна та право власності на нього не зареєстровано.

Обов`язковою умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду, земельну ділянку.

З огляду на зазначене, для отримання права на спадкування на об`єкти нерухомості, земельну ділянку безумовною підставою є належність вказаного майна на праві власності спадкодавцю. Відповідно, майно, що не належало спадкодавцю за життя, право власності на яке не було оформлено у визначеному законом порядку, не може входити до складу спадщини та передаватися в порядку спадкування.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. При вирішенні спорів про спадкування позивачем повинна бути доведена належність спірного майна, набуття права власності спадкодавцем у встановленому законодавством порядку.

За життя спадкодавець не оформив у передбаченому законом порядку право власності на будинок, який є предметом спору в цій справі, однак це не може бути безумовною підставою для набуття позивачем у власність зазначеного майна без отримання правовстановлюючого документу, який у матеріалах справи відсутній.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку, однак у справі відсутні докази набуття такого права батьком позивача, який помер, а тому підстав для задоволення позову немає.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 206, 258-260 ЦПК України, -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Садівничого товариства «Ластівка», Полтавської міської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: Л. І. Стрюк