КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/4449/23 Головуючий у суді І інстанції:Машкевич К.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Фесика Ігоря Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом і, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 02 жовтня 2024 року, просив:

визнати за ним право особистої власності на майнові права на квартиру АДРЕСА_1 ;

провести поділ спільного майна подружжя - майнові права на квартиру АДРЕСА_2 ;

визнати за ним право власності на частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 ;

визнати за відповідачкою право власності на частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 .

Посилається в позові на те, що 19 вересня 2020 року був зареєстрований його шлюб з відповідачкою.

На момент укладення шлюбу відповідачка мала у власності квартиру АДРЕСА_3 , де вони проживали після укладення шлюбу.

12 листопада 2020 року ним був укладений договір №12/11/2020-11-М7-1П про передання прав та обов`язків за Договором №11-М7 від 09 жовтня 2020 року про участь у фонді фінансування будівництва.

За умовами вказаного договору ОСОБА_3 передав йому, а він набув права та обов`язки щодо отримання у власність квартири АДРЕСА_1 , який був укладений продавцем за договором та ТОВ`Фінансова компанія «Системінвест».

Майнові права на вказану квартиру були придбані за рахунок його особистих коштів, а метою інвестування власних коштів для отримання прибутку в майбутньому.

Придбання вказаної квартири ним не розглядалося як спільне майно для проживання.

В грудні 2021 року за їх спільною згодою був укладений аналогічний договір з ОСОБА_3 про набуття прав та обов`язків за умовами Договору № 11-М7 про участь у фонді фінансування будівництва виду А »М7»від 09 жовтня 2020 року щодо отримання у власність квартири в другому блоці будинку АДРЕСА_4 , який був укладений продавцем за договором та ТОВ «Фінансова компанія «Системінвест».

Майнові права на вказану квартиру були придбані як за рахунок його власних коштів, так і за рахунок коштів, отриманих відповідачкою в позику.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року їх з відповідачкою шлюб був розірваний.

На момент укладення шлюбу відповідачка навчалась в аспірантурі Національного університету біоресурсів і природокористування України.

Відповідач також не мав стабільного доходу.

Проте з 30 жовтня 2018 року він був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Згідно податкової декларації за 2019 рік його дохід склав 262 706, 35 грн., а за 3 квартали 2020 року - 1 550 806, 46 грн.

Відповідно до п.2.1 Договору№12/11/2020-11-М7-1П про передання прав та обов`язків за Договором №11-М7 від 09 жовтня 2020 року ціна майнових прав була визначена в 903670,00 грн, які були ним сплачені трьома платежами, а саме 12, 16 та 23 листопада 2020 року.

Крім того, він мав власні заощадження в розмірі приблизно 1 700 000, грн.

В 2020 році він надав ТОВ «Прилуки Агроінвест» поворотну фінансову допомогу в сумі 1 305 100, 00 грн., які були повернуті йому частинами з 2 до 19 листопада 2020 року в сумі 900000,00 грн.

В 2020 році він також продав належний йому на праві особистої власності автомобіль DAEWOO LANOS за 82 280, 00 грн., які також були використані на придбання майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Про внесення особистих коштів у майнові права на квартиру за Договором № 11-М7 про участь у фонді фінансування будівництва виду А «М7» від 09 жовтня 2020 року, оформленим на відповідачку, свідчить те, що решту коштів ТОВ «Прилуки Агроінвест» у сумі 405 100, 00 грн було повернуто йому з 01 по 09 грудня 2021 року.

Крім цього, на придбання майнових прав на вказану квартиру було використано 365000,00 грн власних коштів.

При цьому кошти вносилися протягом 09 грудня 2021 року - 23 грудня 2021 року, а тому він має право на частку майнових прав на вказану квартиру.

З урахуванням цього, просив задовольнити позов.

21 вересня 2023 року представник відповідача подала до суду першої інстанції відзив, яким проти позову заперечував.

Не заперечує укладення договорів на придбання майнових прав на квартири за вказаними в позові адресами.

В той же час зазначає, що будь-яких домовленостей з позивачем про придбання ним майнових прав на квартиру АДРЕСА_5 за власні кошти не було.

Крім того, з 01 грудня 2021 року відповідачка була працевлаштована на посаді ассистента кафедри годівлі тварин та технології кормів, а звільнена була 30 червня 2022 року.

Позивач на момент укладення шлюбу та на час укладення договорів не був працевлаштований, а його діяльність як ФОП була припинена 10 липня 2020 року, тобто за 2 місяці до укладення шлюбу.

Після укладення шлюбу подружжя проживало в квартирі, яка належить відповідачці на праві власності.

Грошові кошти на купівлю майнових прав на зазначені квартири вона сплачувала з власних заощаджень, які мала до шлюбу та заробила під час шлюбу.

Так, у літній період протягом 2019-2021 років вона працювала на сезонних роботах на родинному підприємстві «KARLS ERDBEER-HOF".

Так, згідно з довідкою від 07 серпня 2019 року за період роботи з 10 червня до 06 серпня 2019 року вона отримала заробіток у розмірі 7 637, 07 Євро.

Згідно з довідкою від 07 серпня 2020 року за період часу з 15 травня до 07 серпня 2020 року її заробіток склав 9 270, 99 Євро.

З довідки від 21 серпня 2021 року вбачається, що вона працювала на підприємстві з 29 травня до 21 серпня 20021 року та отримала заробіток у сумі 9 966, 86 Євро.

Тобто, на момент укладення шлюбу вона мала власні заощадження в сумі 7 637, 07 Євро., а решта є прибутком, отриманим нею в шлюбі.

На весілля їм було подаровано 10 000, 00 доларів США, з яких 8000 - 9000 були подаровані з її сторони.

Для купівлі майнових прав на квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 вона позичала кошти в чоловіка своєї сестри ОСОБА_4 , а саме: на придбання квартири АДРЕСА_5 - 10 000, 00 доларів США відповідно до розписки від 07 листопада 2020 року.

Вказана сума ними була повернута до серпня 2021 року.

05 грудня 2021 року вона позичила у ОСОБА_4 10 000, 00 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_6 , частину з яких 09 грудня 2021 року вона обміняла на гривні в сумі 184 280,00 грн.

Станом на даний час вказана сума коштів не повернута.

Крім того, перед укладенням договорів батьки відповідачки в 2020 року передали в дарунок відповідачці без укладення договорів 5 000, 00 доларів США, а в 2021 року - 10000,00 доларів США.

Приведені обставини спростовують твердження позивача, приведені в позові.

Щодо приведених у позові тверджень про надання фінансової допомоги ТОВ «Прилуки Агроінвест» зазначила, що будь-яких доказів його укладення позивач не надав.

Крім того, звернула увагу на те, що позивач був колишнім засновником даного товариства, а тому вважає, що вказані обставини можуть свідчити про створення неіснуючих боргових зобов`язань.

Зазначила також, що відповідно до бази давних You Control ТОВ «Прилуки Агроінвест» з 2020 року і до цього часу має високий рівень чистого доходу, а тому економічної необхідності в наданні позивачем позички не було.

Крім того, позивачем також не надано доказів відчуження зазначеного ним у позові автомобіля та суму продажу.

Вважає також, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту, оскільки квартири є неподільною річчю, що є самостійною підставою для відмови в позові.

22 вересня 2023 року відповідачка подала зустрічний позов про поділ майна подружжя та стягнення компенсації, яким просила в порядку поділу майна подружжя:

визнати за нею майнові права на квартиру АДРЕСА_2 ;

визнати з відповідачем майнові права на квартиру АДРЕСА_1 ;

стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію між ринковою вартістю майнових прав на квартири в розмірі 265 169, 91 грн.

Посилається на те, що оплату вартості майнових прав на квартиру АДРЕСА_6 вона здійснила трьома платежами в сумі 1 349 120, 00 грн. з власних коштів, які мала до шлюбу, а також заробила, перебуваючи в шлюбі.

Крім того, грошові кошти нею бралися в борг, а також вони отримали в дар на весілля.

В свою чергу, плату за квартиру АДРЕСА_5 вніс відповідач в сумі 903 670, 00 грн.

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єктів нерухомості ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 становить 2 377 799, 55 грн., а квартири АДРЕСА_6 - 2 112 629, 64 грн.

Будинок, у якому знаходяться квартири, зданий в експлуатацію, тому вони можуть оформити право власності на них.

Майнові права на квартири є неподільними речами, зазначені позивачем рівні частки в квартирах не можуть бути поділені в натурі.

Станом на даний час майнові права сторонам за умовами укладених договорів передані, а тому право спільної сумісної власності подружжя на майнові права є такими, що виникли.

Вважає обраний нею спосіб захисту правильним, таким, що відповідає вимогам закону, а тому просить задовольнити позов та в порядку ст.364 ЦК України стягнути з позивача на її користь різницю в вартості квартир.

06 березня 2024 року позивач подав відзив на зустрічну позовну заяву.

Зазначає, що на придбання майнових прав на квартиру АДРЕСА_5 не використовувалися їх спільні кошти чи особисті кошти відповідачки.

Майнові права були придбані за його особисті кошти.

Заперечував отримання подарунку на весілля в розмірі 10 000, 00 доларів США, а також отримання відповідачкою в борг від ОСОБА_4 10 000, 00 доларів США по розписці від 07 листопада 2020 року на придбання майнових прав на квартиру АДРЕСА_5 .

Заперечував отримання відповідачкою в дар коштів від батька, а також її роботу за кордоном, отримання коштів за цю роботу та використання їх на придбання майнових прав на квартири.

Заперечив вартість квартир, зазначену в довідці про оцінку.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 квітня 2025 року в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено.

Поділено майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 майнові права на квартиру АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 майнові права на квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості майна в розмірі 132 584, 96 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 13 420 грн судового збору.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, адвокат Фесик І.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первинний позов в повному обсязі і частково зустрічний позов поділивши майнові права на квартиру АДРЕСА_2 в рівних частках.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції не встановив за рахунок яких коштів були набуті майнові права на квартири, а мотивував судове рішення тим, що оскільки майно придбано під час шлюбу, то все майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Представник апелянта зазначав, що 19 вересня 2020 року між позивачем ОСОБА_1 , та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб. Через 53 дні після укладення шлюбу, 12 листопада 2020 року, позивач уклав договір № 12/11/2020-11-М7-1П про передання прав та обов`язків за Договором № 11-М7 від 09 жовтня 2020 року про участь у фонді фінансування будівництва. Згідно до умов цього договору позивач набував майнові права на квартиру АДРЕСА_1 . Кошти по цьому договору були сплачені 12.11.2020 року, в день укладення договору, 16.11.2020 року та 23.11.2020 року.

Звертаючись до суду сторони надали докази, що на момент укладення шлюбу позивач був зареєстрований, як фізична особа підприємець, проте діяльність не здійснювалась. Відповідач на момент укладення шлюбу навчалась в аспірантурі Національного університету біоресурсів і природокористування України і також не мала доходу. Згідно до трудової книжки Відповідач, ОСОБА_2 , вперше працевлаштувалась на роботу тільки 01.12.2021 року (прийнята на посаду аспіранта). Вказані обставини не заперечувались сторонами.

За таких підстав, майнові права на квартиру АДРЕСА_7 могли бути оплачені тільки за рахунок особистих заощаджень позивача та відповідача або за рахунок кредитних коштів, які б були отримані подружжям.

У матеріалах цивільної справи відсутні докази отримання позивачем, чи-то відповідачем кредитних коштів у банку. Тому, єдине джерело придбання майнових прав після 53 днів перебування сторін у шлюбі - це власні заощадження сторін, які вони мали станом на 12 листопада 2020 року, що виключає набуття майна, як спільне майно подружжя придбане за рахунок спільних коштів подружжя.

У відзиві на позовну заяву і у зустрічному позові відповідач вказувала, що покупка майнових прав на квартири здійснювалась за рахунок того, що відповідач працювала асистентом кафедри годівлі тварин (01.12.2021 року прийнята на роботу), батьки подарували кошти в сумі 5000 доларів США у 2020 року та 10 000 доларів США у 2021 році, двічі отримані кошти в позику по розписках від 07.11.2020 року та від 03 грудня 2021 року (10 000 доларів США), подарували кошти на весілля 10 000 доларів США, а також були використані кошти, що були зароблені за кордоном до укладення шлюбу відповідачем.

Варто зауважити, що відповідач не вказувала у зустрічному позові та відзиві на позовну заяву, що на покупку майнових прав були витрачені спільні сімейні кошти подружжя. Така позиція відповідача свідчить, що відповідач також визнає ту обставини, що на покупку майнових прав не витрачались спільні сімейні кошти подружжя.

Відповідач на підтвердження обставин зазначених у зустрічному позові не надала доказів отримання подарунку від батьків у сумах 5000 доларів США та 10 000 доларів США, як і не надала доказів отримання в подарунок коштів на весіллі. Запис в трудовій книжці від 01.12.2021 року виключає будь-яку можливість оплати майнових прав на квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , оскільки квартири були придбані раніш ніж відповідач працевлаштувалась на роботу.

В свою чергу, позивач надав до матеріалів справи докази, які беззаперечно свідчать, що саме за рахунок особистих коштів позивача були куплені майнові права на квартиру АДРЕСА_5 .

Так, згідно до виписки з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 був зареєстрований, як фізична особа-підприємець з 30.10.2018 року. Основним видом діяльності було надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів за кодом 77.11.

Згідно до податкової декларації Єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за 2019 рік дохід склав 262 706,35 грн.

За перший квартали 2020 року згідно до податкової декларації Єдиного податку фізичної особи підприємця дохід ОСОБА_1 склав 1 550 806,46 грн.

Про отримання позивачем вказаних доходів також свідчить акт документальної перевірки ГУ ДПС у Чернігівській області від 23.12.2020 року № 2115/07/. Згідно до цього акту перевірка ФОП ОСОБА_1 проводилась за період з 30.10.2018 року по 10,07.2020 року,

В пункті 1.6 акту перевірки вказано, що за період з 30.10.2018 року по 10.07.2020 року ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність пов`язану з наданням в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів.

У пункті 1.8 Акту вказані транспортні засоби, які використовувались для здійснення підприємницької діяльності ( всього було 13 одиниць). Після припинення підприємницької діяльності Позивач продав всі наявні в нього автомобілі. До матеріалів справи ці документи не були приєднані, оскільки кошти виручені від продажу цих авто не були використані для покупки майнових прав на квартиру АДРЕСА_5 .

В таблиці № 14 акту перевірки вказано про обсяг виручки згідно перевірки:

2018 - 3 000 грн.;

1 кв. 2019 - 103200 грн.;

1 пів. 2019 - 115 500 грн.;

9 міс. 2019 - 135 062 грн.;

всього за 2019 рік - 262 706 грн.;

1 кв. 2020 - 1550806,46 грн.;

1 пів. 2020 - 1550806,46 грн.;

9 міс. 2020 - 1550806,46 грн;

Кошти отримані в 2019 році та 1 кварталі 2020 року були чистим доходом позивача, оскільки кошти сплачувались по договорах оренди транспортних засобів (пункт 1.8 Акту перевірки).

Згідно договору № 03/01/2020 ФН від 03 січня 2020 року про надання поворотної фінансової допомоги ОСОБА_1 надав поворотну фінансову допомогу ТОВ «Прилуки Агроінвест». Поворотна фінансова допомога була надана в сумі 1 310 000 грн (п. 2.1 Договору).

Згідно до п. 3.1 Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню за вимогою Позикодавця, тобто позивача по справі.

Як зазначалось в позовній заяві після укладення шлюбу сторони стали проживати в двокімнатній квартирі, що належить відповідачу і розташована по адресу: АДРЕСА_8 .

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_5 повідомив, що він працює в будівельній організації, яка здійснювала будівництво житлового будинку АДРЕСА_4 . Саме від нього стало відомо про можливість інвестувати кошти в об`єкт нерухомого майна.

На початок листопада 2020 року сім`я ОСОБА_6 (позивач та відповідач) не мала коштів для придбання нерухомого майна в інтересах сім`ї. Проте отримана інформація від ОСОБА_5 зацікавила позивача для інвестування власних коштів в об`єкт нерухомого майна.

Квартира АДРЕСА_5 має невелику площу 39 кв.м., це ще один із аргументів, який свідчить, що квартира не могла куплятись в інтересах розширення житлової площі для сім`ї, оскільки сторони проживали в двокімнатній квартирі.

Кошти по договору № 12/11/2020-11-М7-1П від 12 листопада 2020 року були сплачені ОСОБА_7 наступними платежами.

12.11.2020 року, в день укладення договору, - 245 000 грн;

16.11.2020 року, 221 770 грн;

23.11.2020 року 436 900 грн.

Всього було сплачено 903 670 грн, як і передбачено договором.

Кошти сплачувались позивачем із власних заощаджень, які на день укладення шлюбу перебували, як поворотна фінансова допомога у ТОВ «Прилуки Агроінвест».

Перспектива укладення договору № 12/11/2020-11-М7-1П про передання прав та обов`язків за Договором № 11-М7 від 09 жовтня 2020 року змусила позивача звертатись до позичальника, ТОВ «Прилуки Агроінвест», про часткове повернення фінансової допомоги в сумі 900 000 грн для покупки квартирі в м. Києві.

В матеріалах справи є відповідь на адвокатський запит де ТОВ «Прилуки Агроінвест» повідомляє про укладення Договору поворотної фінансової допомоги від 03 січня 2020 року по якому підприємство отримало 1305100 грн. Повернення фінансової допомоги здійснювалось в період з 02.11.2020 року по 19.11.2020 року в сумі 900000 грн. Решта була повернута в період з 01.12.2021 року по 09.12.2021 року в сумі 405 100 грн.

Згідно до приєднаних до матеріалів справи видаткових касових ордерів ОСОБА_1 отримав в період з 02.11.2020 року по 19.11.2020 року кошти в сумі 900 000 грн.

Якщо співвставити платежі по договору № 12/11/2020-11-М7-1П про передання прав та обов`язків за Договором № 11-М7 від 09 жовтня 2020 року (12.11.2020 року, 16.11.2020 року, 23.11.2020 року) з періодом видачі готівкових коштів з ТОВ «Прилуки Агроінвест», то вбачається ОСОБА_1 мав особисті кошти і сплачував їх за майнові права на квартиру АДРЕСА_5 .

Періодичність платежів 12.11.2020 року, 16.11.2020 року, 23.11.2020 року пояснюється тим, що станом на 12 листопада 2020 року у позивача ще не було всієї суми необхідної для сплати ОСОБА_3 по договору № 12/11/2020-11-М7-1П про передання прав та обов`язків за Договором № 11-М7 від 09 жовтня 2020 року. І по мірі того, як позивач отримував кошти з ТОВ «Прилуки Агроінвест» вони вносились за майнові права на квартиру АДРЕСА_5 .

Проте суд першої інстанції цих доказів наданих позивачем не врахував з підстав зазначених у судовому рішенні.

Також суд першої інстанції під час ухвалення судового рішення не прийняв до уваги надані відповідачем розписки про отримання позики на покупку майнових прав з мотивів зазначених у судовому рішенні.

Не врахував суд першої інстанції і документи, які були надані відповідачем і складені Німецькою мовою про нібито отримання доходу відповідачем за кордоном.

Аналізуючи мотивувальну частину судового рішення вбачається, що суд першої інстанції виключив з числа доказів всі документи на які посилались сторони для визначення джерела придбання майнових прав на квартири надані, як позивачем, так і відповідачем.

Судове рішення не містить мотивів на підставі яких документів суд встановив, що майнові права на квартиру АДРЕСА_5 придбались за рахунок спільних коштів подружжя, якщо сторони на момент укладення шлюбу і протягом наступних 60 днів не мали доходу.

Вважає, що суд першої інстанції не дотримавсь вимог процесуального закону, під розгляду справи, допустив неповноту при з`ясуванні обставин цієї справи, призвела до неправильно встановлених обставин справи, що не підтверджені доказами.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався також на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував докази надані позивачем, зокрема суд першої інстанції під час ухвалення судового рішення не врахував відповідь на адвокатський запит де ТОВ «Прилуки Агроінвест» повідомляє про укладення Договору поворотної фінансової допомоги від 03 січня 2020 року по якому підприємство отримало 1 305 100 грн., як фінансова допомога.

Також цим листом повідомлялось яким чином повертались кошти позивачу. Повернення фінансової допомоги здійснювалось в період з 02.11.2020 року по 19.11.2020 року в сумі 900000 грн. Решта була повернута в період з 01.12.2021 року по 09.12.2021 року в сумі 405 100 грн.

Не врахував суд першої інстанції офіційних документів ТОВ «Прилуки Агроінвест», які містять печатку підприємства та підписи посадових осіб. Це видаткові касові ордери - документ фінансової звітності про видачу з каси підприємства коштів. Згідно до приєднаних до матеріалів справи видаткових касових ордерів ОСОБА_1 отримав з каси ТОВ «Прилуки Агроінвест» в період з 02.11.2020 року по 19.11.2020 року кошти в сумі 900 000 грн.

До позовної заяви позивач надав довідку з ТСЦ від 24.02.2023 року № 31/25/14-123 в якій вказано, що позивач продав 16.01.2020 року власний автомобіль DAEWOO LANOS за 82 000 грн. Проте в судовому рішенні суд зазначив: Не надав позивач і будь-яких доказів продажу належного йому до шлюбу транспортного засобу - DAEWOO LANOS, суму продажу - 82280,00 грн. З такої мотивувальної частини судового рішення вбачається, що суд не врахував (не дав належну оцінку) доказу наданого позивачем.

Крім того, представник апелянта посилався на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, оскільки суд невірно визначив ринкову вартість майнових прав. Вказував, що судове рішення, в порушення ст. 265 ЦПК України, не містить мотивів чому суд прийняв до уваги вартість майна, яка визначена станом на 12 вересня 2023 року, а не вартість яка визначена значно пізніше станом на 30 травня 2024 року.

Позивач вважає, що квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 розташовані в одному будинку, мають однакове планування і майже не різняться по площі, а тому різниця у вартості квартир є незначною. Це підтверджується також і довідками про оціночну вартість від 30 травня 2024 року.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального закону, представник апелянта вказував на те, що суд усною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання посилаючись на те, що відповідач надав копії документів, які засвідчені підписом представника відповідача. Цього достатньо для того, щоб суд прийняв до уваги надані стороною документи.

Проте на переконання апелянта ухвала постановлена з порушенням норм процесуального закону, з огляду на те, що єдиним належним доказом достовірності наданих копій могло бути лише дослідження оригіналу наданих документів.

У зв`язку з тим, що суд не витребував оригіналів документів, а відповідач не надала цих оригіналів, то позивач заявив клопотання про виключення з числа доказів: розписок про отримання грошових коштів від 07.11.2020 року та від 03 грудня 2021 року, а також документів складених Німецькою мовою.

Суд першої інстанції не враховував ні розписок наданих відповідачем, ні документів складених німецькою мовою. Проте суд першої інстанції в судовому рішенні, відповідно до приписів ст. 265 ЦПК України, мав зазначити мотиви врахування, чи то відхилення клопотання представника позивача в частині виключення документів з числа доказів.

25 червня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Вагоровської А.Е., просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував зокрема правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 29.01.2020 року справі № 463/5183/17, в якій зазначено, що наявність у одного з подружжя особистих грошових коштів на момент придбання майна не доводить той факт, що вони були витрачені саме на придбання спірного майна.

Суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що проданий транспортний засіб - Daewoo Lanos, сума продажу - 82 280 грн, який належав йому до шлюбу, була використана на придбання майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Відхиляючи доказ, як на підтвердження заявлених позивних вимог, укладений позивачем договір про надання поворотної фінансової допомоги в 2020 року з ТОВ «Прилуки Агроінвест» в сумі 1 305 100, 00 грн, та повернення її частини в сумі 900 000, 00 грн напередодні укладення договору, суд першої інстанції враховував посилання представника відповідача в відзиві на позов.

Так, представник відповідачки за первісним позовом у відзиві зазначила про те, що позивач був колишнім засновником даного товариства.

Крім того, звернула увагу на доступну в базі давних You Control ТОВ «Прилуки Агроінвест» інформацію про фінансовий стан даного товариства та його високий рівень чистого доходу з 2020 року.

Позивач, отримавши відзив на позов, вказані обставини не спростовував та не довів необхідності укладення такого договору для ТОВ «Прилуки Агроінвест» з його рівнем доходу, як юридичної особи.

Щодо отриманого позивачем доходу за 2019 - 2020 роки, як ФОП, суд першої інстанції виходив з того, що окрім його наявності позивач за їх рахунок мав задовольняти свої особисті потреби, в тому числі на святкування одруження та подальше утримання сім`ї.

Більше того, будь-яких доказів, що саме ці кошти були використані на придбання майнових прав на квартиру АДРЕСА_5 , позивач не надав.

Суд першої інстанції вважав, що позивачем не спростовано презумпцію спільності права власності сторін, як подружжя, на майнові права на квартиру АДРЕСА_1 .

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції врахував позиції Верховного Суду, висловленої в п.27 постанови Великої Палати від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 та п. 58 постанови Великої Палати від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15, відповідно до якої, вирішення спору, зокрема щодо неподільної речі, не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що з метою дотримання гарантованої законом рівності часток майна подружжя при його розподілі, суд приходить до висновку про виділення позивачу в порядку поділу майна подружжя: майнові права на квартиру АДРЕСА_5 , а відповідачці майнові права на квартиру АДРЕСА_2 .

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 132 584,96 грн, суд першої інстанції врахував довідки про оціночну вартість об`єктів нерухомості від 12 вересня 2023 року, виконаної оцінювачем ОСОБА_8 , та те що ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 2 377 799, 55 грн., а квартири АДРЕСА_6 - 2 112 629, 64 грн.

З урахуванням цього, частки сторін у спільному майні подружжя становлять 2 245 214, 60 гр. (2 377 799, 55 грн. + 2 112 629, 64 грн.= 4 490 429, 19 грн.: 2 = 2 245 214, 60 ).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню компенсація в розмірі 132 584, 96 грн. (2 245 214, 60 - 2 112 629, 64 = 132 584, 96).

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

До складу майна, що підлягає поділу включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі яке знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), та підтримується Верховним Судом в подальшому, зокрема в постанові від 04 жовтня 2023 року в справі № 509/2831/19 (провадження № 61-6321св23), що свідчить про сталість відповідної правової позиції.

Згідно правових висновків Верховного Суду в постановах від 30 січня 2019 року в справі № 158/2229/16-ц, від 10 червня 2022 року в справі № 544/856/20, від 01 березня 2023 року в справі № 359/10855/19, від 20 грудня 2023 року в справі № 127/21002/21, факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Встановлено, що сторони з 19 вересня 2020 року перебували в шлюбі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року шлюб сторін був розірваний (а.с. 12 том 1).

12 листопада 2020 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений Договір №12/11/2020-11-М7-1П про передання прав та обов`язків за Договором №11-М7 від 09 жовтня 2020 року про участь у Фонді фінансування будівництва.

Відповідно до п.1.1 договору ОСОБА_3 передав, а позивач набув права та обов`язки первісного довірителя, належні йому відповідно до умов договору№11-М7 від 09 жовтня 2020 року про участь у Фонді Фінансування будівництва виду А «М7» від 09 жовтня 2020 року щодо отримання у власність квартири АДРЕСА_1 , який був укладений продавцем за договором, та ТОВ «Фінансова компанія «Системінвест».

Відповідно до п.2.1 договору вартість майнових прав становила 903 670, 00 грн.

Відповідно до виписки з особового рахунку дана сума була сплачена позивачем наступним чином: 12 листопада 2020 року - 245 000, 00 грн, 16 листопада 2020 року - 221 770, 00 грн та 23 листопада 2020 року - 436 900, 00 грн.

09 грудня 2021 року був укладений аналогічний договір між відповідачкою та ОСОБА_3 про набуття прав та обов`язків за умовами Договору № 11-М7 про участь у фонді фінансування будівництва виду А «М 7»від 09 жовтня 2020 року щодо отримання у власність квартири АДРЕСА_2 , який був укладений продавцем за договором, та ТОВ «Фінансова компанія «Системінвест».

Відповідно до п.2.1 договору вартість майнових прав становила 1 329 120, 00 грн.

Дана сума була сплачена відповідачкою платіжними дорученнями: №9 від 07 грудня 2021 року в сумі 200 000, 00 грн, №20 від 09 грудня 2021 року - 930 384, 00 грн та № 963 від 16 грудня 2021 року - 398 736, 00 грн (а.с. 13 - 17; 140 - 142; 149 - 154; 196 - 216 том 1).

03 серпня 2020 року між позивачем та ТОВ «Прилуки Агроінвест» був укладений Договір про надання поворотної фінансової допомоги, за яким позивач передав товариству 1310000,00 грн.

З видаткових касових ордерів ТОВ «Прилуки Агроінвест» вбачається, що вказана сума була повернута частинами по 50 000, 00 грн. протягом періоду часу з 02 листопада 2020 року до 08 грудня 2021 року.

Крім того, з податкової декларації Єдиного податку позивача, як фізичної особи-підприємця за 2019 рік вбачається, що він у цей рік отримав дохід у розмірі 262 706, 35 грн. , а за 3 квартали 2020 року - 1 550 806, 46 грн (а.с. 18 - 39; 51 - 66 том 1).

Відповідно до листа територіального сервісного центру МВС № 7442, встановлено, що позивач в 2020 році продав належний йому на праві особистої власності автомобіль Daewoo Lanos за 82 280 грн (а.с. 44 том 1)

Встановлено, що заперечуючи проти первісних позовних вимог, відповідачка ОСОБА_2 зазначала, що в літній період починаючи з 2019 - 2021 роки вона працювала на сезонних роботах на родинному підприємстві «KARLS ERDBEER-HOF», що підтверджується відповідними довідками цього підприємства з зазначенням сум її заробітку та періодів праці.

Так, згідно довідки від 07.08.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 працювала з 10.06.2019 року по 06.08.2019 року з сумою заробітку 7637,07 Євро (а.с. 172 том 1). З довідки від 07.08.2020 року вбачається, що відповідачка працювала на підприємстві з 15.05.2020 по 07.08.2020 року з сумою заробітку 9270,99 Євро (а.с. 164 том 1). З довідки від 21.08.2021 року вбачається, що відповідачка працювала на підприємстві з 29.05.2021 року по 21.08.2021 року з сумою заробітку 9966,86 Євро (а.с. 18 том 2).

Крім того відповідачка ОСОБА_2 зазначала те, що на весіллі позивачу та відповідачці було подаровано суму в розмірі 10 000 доларів США. При цьому, 8000-9000 доларів США з цієї суми було подаровано гостями зі сторони відповідачки.

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єктів нерухомості від 12 вересня 2023 року, виконаної оцінювачем ОСОБА_8 , ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 2 377 799,55 грн., а квартири АДРЕСА_6 - 2 112629,64 грн (а.с. 232-234, 235-237 том 1).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини та вірно застосував норми матеріального права.

З урахуванням конкретних обставин справи, вказаний спосіб поділу майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідає презумпції рівності часток кожного з подружжя, оскільки у результаті його поділу кожен із подружжя одержав у натурі таку кількість об`єктів нерухомого майна, вартість яких є максимально наближеною до розміру ідеальної частки у спільному майні.

Крім того, судом першої інстанції обгрунтовано стягнув з позивача на користь відповідачки різниці рівності часток в майні подружжя у розмірі 132 584 грн 96 коп.

ОСОБА_1 не доведено належними доказами підстав для відступу від засади рівності часток при поділі спільного сумісного майна подружжя, оскільки відсутні умови, передбачені ст. 70 СК України (обставини, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї). Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що у позивача та відповідачки до укладання шлюбу були особисті кошти, які вони вклали в придбання майнових прав квартири в рівних частках.

Доводи апеляційної скарги про те, що майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , були придбані через 53 дні після укладення шлюбу, за особисті кошти позивача, оскільки відповідачка не мала доходу, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту придбання оспорюваної квартири саме з власних джерел фінансування, поза спільним сімейним бюджетом.

Щодо спростування доводів апелянта з приводу того, що відповідачка ОСОБА_2 не мала власних заощаджень для спільного придбання квартири, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачка надала суду докази, якими підтверджено, що в період з 2019 по 2021 роки вона працювала на сезонних роботах на підприємстві «KARLS ERDBEER-HOF» та мала дохід за період з 10.06.2019 року по 06.08.2019 року у сумі 7637,07 Євро, за період з 15.05.2020 року по 07.08.2020 року у сумі 9270,99 Євро, за період з 29.05.2021 року по 21.08.2021 року у сумі 9966,86 Євро. З огляду на надані докази, існує обгрунтовані підстави вважати, що відповідачка мала певні заощадження для придбання квартири під час перебування з позивачем у шлюбі.

Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що посилання апелянта на те, що він є одноособовим покупцем квартири АДРЕСА_1 не вказує на те, що квартира належить йому на праві приватної власності.

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2024 року у справі № 331/5662/18 (провадження № 61-6033св23) зазначено: «за загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги як доказ укладений в 2020 році між позивачем та ТОВ «Прилуки Агроінвест» договір про надання поворотної фінансової допомоги, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки даних про те, що отримані внаслідок укладеного договору в кінцевому результати кошти були використанні для купівлі квартири АДРЕСА_5 , матеріали справи не містять, адже позивач з липня 2020 року ніде не працював, доходів під час придбання спірної квартири не мав.

Позивачем за первісним позовом не було спростовано презумпцію спільності права власності сторін на квартиру, набуту ними в період шлюбу, а тому підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не вірно визначено вартість майнових прав квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_2 , суд апеляційної інстанції відхиляє, позивач не оспорював в суді першої інстанції вартість оспорюваного нерухомого майна, зокрема не заявляв клопотання про призначення судової експертизи (оціночно-будівельну експертизу) задля визначення ринкової вартість об`єкта нерухомого майна. Тому суд першої інстанції правомірно взяв до уваги довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 12.09.2023 року, оскільки такі документи відповідають вимогам ЦПК України, зокрема є актуальними на момент розгляду справи судом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача були порушені відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення зустрічних позовних вимог, відмову у задоволенні основного позову та вірно застосував до правовідносин, що виникли між сторонами положення ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Фесика Ігоря Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «15» вересня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко