Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2025 р.

м. Київ

справа № 755/13416/25

провадження № 2/755/10739/25

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , встановлений судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 03.12.2024 року у справі № 755/20558/24 та встановити аліменти у розмірі 1/10 частини від заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини.

Позовна заява мотивована тим, що 03.12.2024 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 755/20558/24 прийнято судовий наказ та стягнуто з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 22.11.2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач в заяві про видачу судового наказу не вказала, що позивач має інших дітей: повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має проблеми із здоров`ям, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 26.06.2024 року позивач уклав договір із ОСОБА_7 про визначення місця проживання дітей, сплату аліментів на дітей, утримання та виховання дітей, відповідно до якого позивач щомісячно сплачує аліменти на утримання дітей у розмірі 10 000,00 грн. Крім того, позивач має на утриманні свою непрацездатну матір ОСОБА_8 , яка потребує матеріального забезпечення, що впливає на матеріальний стан позивача, який також має проблеми із здоров`ям, тому останній вимушений звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач ОСОБА_2 скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого проти позову заперечила в повному обсязі, вказуючи на те, що позивачем не доведено факту погіршення його майнового стану попри наявність інших осіб на утриманні, а також сторою відповідача зазначено про те, що Договір від 26.06.2024 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , припинено 26.06.2024 року у порядку статті 190 СК України, зареєструвавши за дітьми право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.03.2018 року у справі № 755/2299/18, шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї від 04.12.2010 року (актовий запис № 2769) - розірвано.(а.с. 11-12)

Судовим наказом Дніпровського районного суду від 03.12.2024 року у справі № 755/20558/24 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ), аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 у розмірі частини видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 69)

Ухвалою Дніпровського районного суду від 12.03.2025 року у справі № 755/20558/24 У задоволенні заяви представника боржника про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу від 04.12.2024 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва у справі №755/20558/24 про стягнення аліментів, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 - відмовлено. (а.с. 72-75)

Крім того, ОСОБА_1 має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 14, 16-17, 18)

26.06.2024 року ОСОБА_1 уклав договір із ОСОБА_7 про визначення місця проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сплату аліментів на дітей, утримання та виховання дітей, відповідно до якого позивач щомісячно сплачує аліменти на утримання дітей у розмірі 10 000,00 грн. (а.с. 24-25)

Разом з тим, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.07.2025 року, право на аліменти ОСОБА_7 за Договором від 26.06.2024 року припинено за Договором про припинення права на аліменти від 26.06.2024 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевковою О.В., реєстровий номер 4085, та боржником ОСОБА_1 зареєстровано за дітьми наступне нерухоме майно: будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 - за ОСОБА_9 ; будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 - за ОСОБА_5 . (а.с. 93-95)

За даними Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем від 15.05.2025 року, заборгованість ОСОБА_1 за судовим наказом № 755/20558/24 від 19.12.2024 року станом на 01.05.2025 року становить 74 393,77 грн. (а.с. 26)

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи медичну документацію матері ОСОБА_8 , 1946 року народження, та свідоцтво про смерть батька ОСОБА_11 (а.с. 27-53)

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 Сімейного кодексу України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 Сімейного кодексу України, встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього є на утриманні троє малолітніх дітей та непрацездатна матір, що не було ураховано судом при видачі судового наказу від 03.12.2024 року у справі № 755/20558/24.

Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. (постанова Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20)

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20).

Відповідно до частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями сімейного законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлений судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 03.12.2024 року у справі № 755/20558/24 з 1/4 частини всіх видів заробітку на 1/10 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття, - оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження виникнення у позивача як платника аліментів фактичних обставин, які були б пов`язані із погіршенням матеріального стану, здоров`я позивача наряду із зміною сімейного стану, а зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітей, які народились в інших шлюбних відносинах, та відносно яких аліментні зобов`язання позивача припинено у порядку статті 190 СК України, а також матір пенсійного віку, яка отримує щомісячне пенсійне забезпечення, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

При цьому судом ураховано, що позивач, звертаючись до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, не вказав підставою заяви наявність на його утриманні інших малолітніх дітей та непрацездатної матері. (а.с. 72-75)

Таким чином, суд, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження дітей від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 та в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц , від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 7, 141, 150, 180-184, 192 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, ст. ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 01 вересня 2025 року.

Суддя: В.І. Галаган