КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2093/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2024 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

установив:

У червні2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2024 року зазначену вище позовну заяву повернуто позивачу.

Суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року позовну заяву ТОВ «Діджи Фінанс» було залишено без руху та позивачу був наданий строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду зазначено, що відповідно до відомостей з АСДС, відомості про зарахування сплачено судового збору позивачем - відсутні, зважаючи на наявність сумнівів у здійсненні сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. до Державного бюджету України та зарахування його до спеціального фонду цього бюджету, заявнику необхідно було надати суду документально підтверджені відомості, щодо зарахування сплаченого ним судового збору за квитанцією від 03 червня 2024 року до спеціального фонду Державного бюджету України (довідку фінансової установи, через яку сплачено судовий збір, чи довідку органу Державної казначейської служби України про зарахування судового збору) або сплатити судовий збір у розмірі 2422,40 грн. із зазначенням у платіжному дорученні відомостей про сплату судового збору із призначенням платежу: «за подачу позовної заяви ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості».

На виконання вищенаведеної ухвали суду про залишення позову без руху, 04 липня 2024 року та 11 липня 2024 року через підсистему ЕСІТС «Електронний суд» надійшла заява позивача з додатками про усунення недоліків.

Однак, позивач не в повному обсязі усунув недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі суду від 01 липня 2024 року, оскільки платіжна інструкція №556 від 04 червня 2024 року зі штампом банку свідчить лише про прийняття банком платіжної інструкції до виконання, а не є доказом перерахування коштів, позивачем не надано ані довідку фінансової установи, через яку сплачено судовий збір, ані довідку органу Державної казначейської служби України про зарахування судового збору.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначає, що нормам закону не покладено обов`язок на позивача зазначати у призначенні платежу ПІБ відповідача, до того ж при здійсненні оплати онлайн під час формування позовної заяви, квитанція про сплату формується автоматично і зберігається в додатках до позову у єдино можливому форматі, який не підлягає редагуванню.

Вказує що воно скористалося наданим йому правом оплати судового збору в електронному вигляді, та зазначає, що квитанція №4163-7740-0804- 5070 від 03 червня 2024 року про сплату судового збору наявна лише в тому форматі, у якому і була надана до суду в якості доказу, а, отже, судовий збір сплачено та неможливо надати докази підтвердження сплати судового збору саме по справі.

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, то суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені процесуальним законодавством, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Тобто, обов`язок перевірки факту зарахування судового збору,та в якій справі це вчиненопокладається на суд.

Відтак сплата судового збору онлайн в кабінеті клієнта банку відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір», а квитанція, що надходить на електронну адресу як підтвердження сплати судового збору, є єдиним можливим документом на підтвердження оплати судового збору онлайн та має доказову силу на виконання його вимог.

Просило суд, скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2024 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позову, суд першої інстанції керувався вимогами ст.185 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Вказав, що у заяві про усунення недоліків позивачем не в повному обсязі були усунені недоліки зазначені в ухвалі суду, а саме: не надано відповідь від АТ «Таскомбанк», відповідно до якої за результатами перевірених даних позивача проінформовано, що зі сторони банку платіж про сплату судового збору здійснено успішно та додатково АТ «Таскомбанк» надано як підтвердження платіжну інструкцію №556 від 04 червня 2024 року, проте, платіжна інструкція №556 від 04 червня 2024 року зі штампом банку свідчить лише про прийняття банком платіжної інструкції до виконання, а не є доказом перерахування коштів, позивачем не надано ані довідку фінансової установи, через яку сплачено судовий збір, ані довідку органу Державної казначейської служби України про зарахування судового збору.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Так, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Bellet v. France» («Беллет проти Франції», Серії A № 333B, пункт 36) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 25 січня 2000 року у справі «Miragall Escolano and Others v. Spain» («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», заяви № 38366/97, № 38688/97, № 40777/98, №40843/98, №41015/98, №41400/98, № 41446/98, №41484/98, №41487/98, №41509/98) і у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Pеrez de Rada Cavaniles v. Spain» («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», заява №3256-57) Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи

Як вбачається з матеріалів справи, при подачі позовної заяви ТОВ «Діджи Фінанс» було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., про що свідчить квитанція №4163-7740-0804-5070 від 03 червня 2024 року за наступними реквізитами через Електронний кабінет під час формування позовної заяви: -Отримувач ГУК у м.Києві/Голосіїв.р-н/22030101; -; -П/Р UA0026002; -МФО 899998; -Призначення 6; -Судовий збір, за позовом ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», Голосіївський районний суд міста Києва; -Банк АТ «ТАСКОМБАНК», Код банку 339500, .

Згідно Інструкції користувача Електронного суду ЄСІТС, засобами Електронного суду користувачі можуть сплатити судовий збір та інші платежі в режимі онлайн під час формування відповідного документа або додати відомості щодо здійсненого самостійно платежу для забезпечення автоматичної перевірки його зарахування на відповідний рахунок. Інформація автоматично додається до документа, що створюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, у тому числі з використанням електронного платіжного засобу або за допомогою платіжних пристроїв, в тому числі з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу.

За подання до суду процесуальних документів в електронній формі судовий збір може бути сплачено за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу.

Сплата судового збору за допомогою електронного платіжного засобу оформляється квитанцією платіжного термінала, чеком банкомата, сліпом або іншими документами за операціями з використанням електронних платіжних засобів у паперовій або електронній формі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №800/473/17 (провадження №11-56заі18) зроблено правовий висновок щодо відсутності у заявника обов`язку надавати суду оригінал квитанції про сплату судового збору, оскільки суд самостійно повинен перевіряти зарахування відповідної суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, в тому числі на підставі дубліката платіжного документа. Таким чином, обов`язок перевірити факт зарахування судового збору у конкретній справі покладається на суд.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №9901/144/20; у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №826/2429/18, від 20 лютого 2019 року у справі №823/1940/18, від 25 січня 2021 року у справі №914/1131/20, від 26 січня 2023 року справі №300/2484/22 та від 27 січня 2023 року у справі №300/2202/22.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що позивачем вірно зазначені всі реквізити, щодо перерахування судового збору на рахунок Голосіївського районного суду м. Києва, а тому квитанція №4163-7740-0804-5070 від 03 червня 2024 року є єдиним можливим документом на підтвердження оплати судового збору онлайн та є доказом сплати судового збору за подання позовної заяви ТОВ «Діджи Фінанс», оскільки законодавством України не встановленообов`язку зазначатидані сторони, яка є відповідачем для ідентифікації документу про сплату судового збору, а зобов`язано позивача сплатити судовий збір за подачу позовної заяви з правильним зазначенням реквізитів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що законодавством не встановлено певного порядку здійснення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, а тому, суди повинні перевірити таке зарахування, використовуючи засоби, передбачені законом, зокрема в разі необхідності отримати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування вказаного фонду. Тобто, обов`язок з перевірки факту зарахування судового збору покладається на суд.

Відтак сплата судового збору онлайн в кабінеті клієнта банку відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір», а квитанція, що надходить на електронну адресу як підтвердження сплати судового збору, є єдиним можливим документом на підтвердження оплати судового збору онлайн та має доказову силу на виконання його вимог.

Судом першої інстанції на момент винесення оскаржуваної ухвали не встановлені зазначені вище обставини, що призвело до формального позбавлення права позивача на звернення до суду за захистом своїх прав.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги суду першої інстанції, щодо подання позивачем до суду довідки про зарахування коштів (сплата судового збору) до Держбюджету є безпідставними, оскільки такий обов`язок покладено на суду.

Отже, хибним є висновок суду першої інстанції про те, що ТОВ «Діджи Фінанс» не усунуло недоліки позовної заяви, встановлені ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, а саме для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.7,30,367,369,374,379,381,382,389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба