Справа № 188/1891/23
Провадження № 2/188/139/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року с-ще Петропавлівка

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі :

головуючої судді Курочкіної О.М.,

секретар судового засідання Фесик Ю.В.

справа №188/1891/23

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

про визнання права власності на частку спільного майна

ВСТАНОВИВ:

На обґрунтування позовних вимог зазначено, з 2007 року позивачка почала зустрічатися, а пізніше мешкати з відносинами притаманними подружжю з ОСОБА_2 .

А 15 вересня 2001 року, позивачка одружилися з відповідачем.

18 вересня 2007 року через раптову сварку ми з відповідачем розлучилися, та відділом реєстрації актів вивільго стану Лисичанського міського управляння юстиції Луганської області наш шлюб було розірвано, про що зроблено актовий запис № 452. Через тиждень вони знов помирилися, та почали повторно мешкати разом з відносинами притаманними подружжю десь по лютий 2022 року.

Від шлюбу з відповідачем сторони мають дочку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач визнав своє батьківство, відносно дитини оскільки вони в зареєстрованому шлюбі на той час не перебували.

13 квітня 2016 року позивачка з відповідачем купили за спільні кошти автомобіль марки HUNDAI моделі TUCSON vin (номер кузову) НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_2 , 2013 року випуску. Даний автомобіль позивач вважає спільною сумісною власністю у рівних частках, оскільки автомобіль придбаний під час спільного проживання з відповідачем з відносинами притаманними подружжю, та за спільні кошти набуті як під час шлюбу так і під час спільного проживання без шлюбу, крім того, позивачка тривалий час займалася вихованням малолітньої спільної дитини. Враховуючи викладене, вважає, вищезазначений автомобіль спільною сумісною власністю подружжя що належить у рівних частках,

Враховуючи, що згоди стосовно порядку розподілу спільної сумісної власності між сторонами не досягнуто, такий спір, відповідно до ст.71 СК України, має бути вирішено судом, крім того оскільки на момент покупки вищезазначеного автомобіля позивач з відповідачем не були в зареєстрованому шлюбі, а фактично мешкали з відносинами притаманними подружжю, то вони не можуть розділити даний автомобіль у добровільному порядку.

Крім зазначеного позивачка посилалась на ст..70 СК, та норми СК, які регламентують правовий режим майна подружжя.

Просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного транспортного засобу та у випадку її неявки розглянути справу у її відсутність..

В судове засідання сторона позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений, відповідно до ст.12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про розгляд справи шляхом розміщення виклику про розгляд справи на офіційному веб-порталі «Судова влада України», веб-сторінка «https://ptr.dp.court.gov.ua».

Вивчивши позов та матеріали справи суд приходить до висновку, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено клопотання про допит свідків, суд виніс ухвалу щодо забезпечення відео конференції про допит свідків із відповідними судами, але допитувати свідків у відсутність сторони, яка заявила клопотання про їх допит є порушенням прав цієї сторони , крім того, це суперечить засадам ст.227-230 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Позивачем не надано суду доказів про те, що позивач і відповідач, на час придбання транспортного засобу, не перебували у іншому шлюбі.

Позивачем не надано до суду витягу з Державного реєстру прав на рухоме майно з інформацією щодо спірного автомобіля, не надано витягу з Державного реєстру про наявність чи відсутність обтяжень на зазначений транспортний засіб.

Суд не може вирішувати питання про визнання права власності на рухоме майно, правовий статус якого позивачем не доведено і не визначено.

Звіт про оцінку майна, орієнтованої ринкової вартості автомобіля здійснено відповідно до нормативно-правових документів, на підставі аналогічних транспортних засобів.

Надані позивачем в якості доказів копії паспортів позивачки, відповідача, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 13.04.2016 року не підтверджують і не спростовують наявність транспортного засобу, особу власника чи належного користувача транспортного засобу на час розгляду справи, не підтверджують і не спростовують можливий факт відчуження майна власником, наявність обтяжень на зазначений автомобіль на час подачі позову і розгляду справи, що унеможливлює прийняття судом законного і правомірного рішення.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 та ч. 1, ч. 5 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, з урахуванням ст. ст. 76 - 80 ЦПК України, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази. Позивачем не повідомлено суду про неможливість подання будь-яких доказів або наявність складнощів в поданні таких доказів.

Відповідно до ст.349 ЦК право власності на майно припиняється в разі його знищення.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, за яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018року у справі № 920/615/16, від 05 вересня 2019року у справі № 907/310/18).

Відповідно до Правової позиції Постанови КЦС ВС від 26.06.2024 у справі № 367/3859/20 при застосуванні статті 74 СК України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, а також що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю.

Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, придбання майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц, провадження № 14-22цс20, погодилася із тим, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу.

Згідно зі статтею 12, частиною першої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховучи зазначене суд прийшов до висновку про недостатність письмових доказів, які визначають правовий статус майна, наявність обтяженнь на час розгляду справи і є підставою для відмови в задоволення позову.

Враховуючи вищезазначене, керуючись гл. 8 СК, ст..328,349 ЦК, ст.ст. 79-81, 258, 264-265 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку спільного майна відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після поверне с-ще Петропавлівка

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі :

головуючої судді Курочкіної О.М.,

секретар судового засідання Фесик Ю.В.

справа №188/1891/23

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

про визнання права власності на частку спільного майна

ВСТАНОВИВ:

На обґрунтування позовних вимог зазначено, з 2007 року позивачка почала зустрічатися, а пізніше мешкати з відносинами притаманними подружжю з ОСОБА_2 .

А 15 вересня 2001 року, позивачка одружилися з відповідачем.

18 вересня 2007 року через раптову сварку ми з відповідачем розлучилися, та відділом реєстрації актів вивільго стану Лисичанського міського управляння юстиції Луганської області наш шлюб було розірвано, про що зроблено актовий запис № 452. Через тиждень вони знов помирилися, та почали повторно мешкати разом з відносинами притаманними подружжю десь по лютий 2022 року.

Від шлюбу з відповідачем сторони мають дочку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач визнав своє батьківство, відносно дитини оскільки вони в зареєстрованому шлюбі на той час не перебували.

13 квітня 2016 року позивачка з відповідачем купили за спільні кошти автомобіль марки HUNDAI моделі TUCSON vin (номер кузову) НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_2 , 2013 року випуску. Даний автомобіль позивач вважає спільною сумісною власністю у рівних частках, оскільки автомобіль придбаний під час спільного проживання з відповідачем з відносинами притаманними подружжю, та за спільні кошти набуті як під час шлюбу так і під час спільного проживання без шлюбу, крім того, позивачка тривалий час займалася вихованням малолітньої спільної дитини. Враховуючи викладене, вважає, вищезазначений автомобіль спільною сумісною власністю подружжя що належить у рівних частках,

Враховуючи, що згоди стосовно порядку розподілу спільної сумісної власності між сторонами не досягнуто, такий спір, відповідно до ст.71 СК України, має бути вирішено судом, крім того оскільки на момент покупки вищезазначеного автомобіля позивач з відповідачем не були в зареєстрованому шлюбі, а фактично мешкали з відносинами притаманними подружжю, то вони не можуть розділити даний автомобіль у добровільному порядку.

Крім зазначеного позивачка посилалась на ст..70 СК, та норми СК, які регламентують правовий режим майна подружжя.

Просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного транспортного засобу та у випадку її неявки розглянути справу у її відсутність..

В судове засідання сторона позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений, відповідно до ст.12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про розгляд справи шляхом розміщення виклику про розгляд справи на офіційному веб-порталі «Судова влада України», веб-сторінка «https://ptr.dp.court.gov.ua».

Вивчивши позов та матеріали справи суд приходить до висновку, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено клопотання про допит свідків, суд виніс ухвалу щодо забезпечення відео конференції про допит свідків із відповідними судами, але допитувати свідків у відсутність сторони, яка заявила клопотання про їх допит є порушенням прав цієї сторони , крім того, це суперечить засадам ст.227-230 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Позивачем не надано суду доказів про те, що позивач і відповідач, на час придбання транспортного засобу, не перебували у іншому шлюбі.

Позивачем не надано до суду витягу з Державного реєстру прав на рухоме майно з інформацією щодо спірного автомобіля, не надано витягу з Державного реєстру про наявність чи відсутність обтяжень на зазначений транспортний засіб.

Суд не може вирішувати питання про визнання права власності на рухоме майно, правовий статус якого позивачем не доведено і не визначено.

Звіт про оцінку майна, орієнтованої ринкової вартості автомобіля здійснено відповідно до нормативно-правових документів, на підставі аналогічних транспортних засобів.

Надані позивачем в якості доказів копії паспортів позивачки, відповідача, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 13.04.2016 року не підтверджують і не спростовують наявність транспортного засобу, особу власника чи належного користувача транспортного засобу на час розгляду справи, не підтверджують і не спростовують можливий факт відчуження майна власником, наявність обтяжень на зазначений автомобіль на час подачі позову і розгляду справи, що унеможливлює прийняття судом законного і правомірного рішення.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 та ч. 1, ч. 5 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, з урахуванням ст. ст. 76 - 80 ЦПК України, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази. Позивачем не повідомлено суду про неможливість подання будь-яких доказів або наявність складнощів в поданні таких доказів.

Відповідно до ст.349 ЦК право власності на майно припиняється в разі його знищення.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, за яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018року у справі № 920/615/16, від 05 вересня 2019року у справі № 907/310/18).

Відповідно до Правової позиції Постанови КЦС ВС від 26.06.2024 у справі № 367/3859/20 при застосуванні статті 74 СК України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, а також що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю.

Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, придбання майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц, провадження № 14-22цс20, погодилася із тим, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу.

Згідно зі статтею 12, частиною першої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховучи зазначене суд прийшов до висновку про недостатність письмових доказів, які визначають правовий статус майна, наявність обтяженнь на час розгляду справи і є підставою для відмови в задоволення позову.

Враховуючи вищезазначене, керуючись гл. 8 СК, ст..328,349 ЦК, ст.ст. 79-81, 258, 264-265 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку спільного майна відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.ння апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О. М. Курочкіна