КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 362/2485/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10566/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Лебідь-Гавенко Г.М., по справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 6/2918720 від 02 грудня 2021 року у розмірі 40 817,46 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 02 грудня 2021 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 6/2918720, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит у сумі 37 638,31 грн. для погашення заборгованості за комплексним договором № 5/2918720 від 12 березня 2019 року, укладений між Банком та позичальником.

Вказував, що банк зобов`язання за договором виконано в повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями № REF2356410 від 02 грудня 2021 року, за якими було здійснено рефінансування кредитної заборгованості по договору № 5/2918720 від 12 березня 2019 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Станом на 04 квітня 2024 року, загальна сума заборгованості по кредитному договору перед позивачем становила 40 817,46 грн. 16 серпня 2022 року нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 272/2022 до майна померлого ОСОБА_3 .

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про сплату суми заборгованості в порядку, передбаченому ст. 1281, ст. 1282 ЦК України, проте зазначені претензії залишились без вручення, заборгованість залишилась непогашеною (а.с. 1-3).

27 травня 2024 року до суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 62-66).

На обґрунтування зазначала, що на момент прийняття спадщини їй не було відомо про наявність договірних кредитних відносин між спадкодавцем та АТ «Креді Агріколь Банк», розмір кредиту та самої кредитної заборгованості, порядку та строків погашення кредиту. Про зміст кредитного договору дізналася з позовної заяви та додатків, долучених до позову у цивільній справі № 362/2485/24.

Вказувала, що в рахунок погашення кредитної заборгованості спадкодавець частково сплачував заборгованість на користь АТ «Креді Агріколь Банк», що підтверджується квитанціями: № 40753463-1 від 23 грудня 2021 року на суму 1950,00 грн., № 41462722 від 02 лютого 2022 року на суму 1950,00 грн. Проте, у наданих АТ «Креді Агріколь Банк» розрахунку заборгованості та у виписках по рахунку сплачені 23 грудня 2021 року та 02 лютого 2022 роках позичальником кошти не відображені, що спростовує обґрунтованість заявлених грошових вимог.

Також посилалась на те, що кредитний договір не відповідає чинному законодавству України та є несправедливим, а саме: комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, якщо споживач вимагає таку інформацію частіше одного разу на місяць. За наявної інформації, якщо позичальник отримав 37 638,31 грн. кредиту, строк кредитування 60 місяців, в середньому процент за користування кредитом 11% за 60 місяців користування становитиме близько 12 000, 00 грн, фіксована щомісячна ставка комісії становить 2,3% від суми наданого кредиту та дорівнює 1 130,73 грн. Відповідно, загальна сума комісії за 60 місяців користування становитиме 67 843, 80 грн., що у два рази перевищує розмір самого тіла кредиту. Таким чином АТ «Креді Агріколь Банк» безпідставно вимагає від відповідача в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором додатково 3 392,19 грн комісії за обслуговування кредиту.

Також, АТ «Креді Агріколь Банк» в обґрунтування заявлених позовних вимог просить суд стягнути заборгованість за простроченими відсотками, натомість з наявних матеріалів неможливо встановити спосіб та порядок розрахунку відсотків, що обмежує право відповідача перевірити правильність таких розрахунків. Позовні вимоги вважала необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 62-66).

30 травня 2024 року від представника АТ «Креді Агріколь Банк» - адвоката Лішневського І.Г. надійшла відповідь на відзив, в якому останній підтримував позовні вимоги. Посилався на те, що комісія кредитодавця відноситься до загальних витрат за споживчим кредитом, пов`язана з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Умовами кредитного договору сторони визначили обов`язок позичальника сплачувати щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості. Інформація про комісію містилась у паспорті споживчого кредиту, з яким ОСОБА_3 ознайомився та підписав. Крім того, на момент укладення кредитного договору від 02 грудня 2021 року в частині комісії поширювався Закон України «Про захист прав споживачів», який не містив норми про заборону комісії. Сплата комісії передбачається за ті послуги, які не надаються позичальнику безоплатно. Кредитний договір підписано особисто позичальником, який своїм підписом підтвердив факт згоди з усіма умовами договору, добровільно погодився на його укладення, сплачував відповідні виплати. На момент укладення договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору. Долучені до матеріалів справи первинні документи бухгалтерського обліку, є належними, допустимими та достатніми доказами, що підтверджують безспірність заборгованості та наявне прострочення виконання зобов`язання (а.с. 70-77).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2025 року позов АТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 6/2918720 від 02 грудня 2021 року в розмірі 33 525, 27 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 486,90 грн. У задоволенні інших вимог - відмовлено (а.с. 159-166).

Не погодившись з рішенням міськрайонного суду, 16 квітня 2025 року представник АТ «Креді Агріколь Банк» - адвокат Лішневський І.Г. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в стягненні заборгованості за кредитним договором в розмірі 7 292,19 грн. з яких: 3 900 грн. заборгованості за кредитним договором, 3 392,19 грн. суми простроченої комісії, 541,10 грн. суми витрат по сплаті судового збору і ухвалити в цій частині відповідне рішення (а.с. 169-171).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що рішення в оскаржуваній частині є незаконним, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Так, вирішуючи питання щодо розміру стягнення заборгованості, суд врахував надані відповідачем платіжні квитанції № 40753463-1 від 23 грудня 2021 року на суму 1950,00 грн., № 41462722 від 02 лютого 2022 року на суму 1950,00 грн., платником за яким є ОСОБА_3 , отримувачем - АТ «Креді Агріколь Банк» (), призначення платежу - зарахування коштів згідно кредитного договору № 6/2918720. Тобто, ОСОБА_3 за життя здійснив часткове погашення заборгованості за кредитним договором.

Однак, суд помилково дійшов до висновку, що вказані суми не було враховано банком під час розрахунку заборгованості.

Представник позивача АТ «Креді Агріколь Банк» зазначає про те, що дійсно ОСОБА_3 за життя здійснив часткове погашення заборгованості 23 грудня 2021 року на суму 1 950, 00 грн. та 02 лютого 2022 року на суму 1 950, 00 грн. за кредитним договором.

Так, до позовної заяви зокрема були долучені докази а саме, оригінал виписки з рахунків АТ «Креді Агріколь Банк» по клієнту ОСОБА_3 . Відповідно до зазначених виписок з рахунків 23 грудня 2021 року банком було зараховано часткове погашення коштів згідно кредитного договору № 6/2918720 отриманих від ОСОБА_3 на суму 1 950, 00 грн., та 02 лютого 2022 року на суму 1 950, 00 грн.

Для підтвердження зазначених обставин представник позивача надав до апеляційного суду виписку з рахунку за період з 02 грудня 2012 року - 04 квітня 2024 року (а.с. 175).

Отже, представник позивача АТ «Креді Агріколь Банк» вважав, що судом першої інстанції не з`ясовані обставин, що мають значення для справи, а саме, наявність розрахунку який підтверджує, що банком враховані кошти внесені 23 грудня 2021 року на суму 1 950, 00 грн. та 02 лютого 2022 року на суму 1 950, 00 грн. за кредитним договором на загальну суму 3 900, 00 грн.

Щодо правової позиції Банку стосовно відмови у стягненні комісії.

Представник апелянта в апеляційній скарзі вказував, що Закон України «Про споживче кредитування» відносить комісію до загальних витрат на кредитування. Крім того, спеціальний Закон передбачає, що орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом включає в тому числі комісію.

Положення п. 1.3.2. кредитного договору, яким сторони визначили обов`язок позичальника сплачувати щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, відповідає нормам спеціального закону, а саме Закону України «Про споживче кредитування».

Така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує та визначається кожним банком індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

На момент укладення кредитного договору на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем у частині комісії поширювався Закон України «Про споживче кредитування», яким на відмінну від Закону України «Про захист прав споживачів» не містив норм про заборону комісії.

Звертав увагу, що комісія, передбачена п. 1.3.2. кредитного договору встановлюється за обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе: послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за договором та надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через системи дистанційного обслуговування режимі 24/7 та через Довідковий центр Банку, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо.

Тобто, сплата комісії передбачається за ті послуги, які не надаються позичальнику безоплатно у відповідності до ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» та незалежно від волевиявлення клієнта і з необмеженою періодичністю. З вказаними умовами позичальник був ознайомлений заздалегідь, до моменту укладення договору, про що свідчить підписаний останнім примірник паспорта споживчого кредиту.

Відтак, положення п. 1.4.2. кредитного договору, яким сторони визначили обов`язок позичальника сплачувати щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, а також інші умови кредитного договору відповідають нормам спеціального закону, а саме Закону України «Про споживче кредитування» (а.с. 169-171).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

При цьому, судом апеляційної інстанції було забезпечено право відповідача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_4 подати відзив (заперечення) проти апеляційної скарги та (або) докази на спростування заявлених позовних вимог, було повідомлено відповідача і третю особу про розгляд справи апеляційним судом на їх поштові адреси разом з копією ухвали суду про відкриття апеляційного провадження (а.с. 192-200).

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2025 рокурозглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Представник позивача АТ «Креді Агріколь Банк» - Лішневський І.Г. оскаржує рішення суду першої інстанції у частині зменшення суми стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 3 900, 00 грн, відмови у стягненні з відповідача на користь позивача простроченої комісії на суму у розмірі 3 392, 19 грн і відповідно пропорційного зменшення суми судового збору - на 541, 10 грн.

Тому, саме у цій частині рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо тієї частини, що неоскаржуться, ні у мотивувальній, ні у резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 грудня 2021 року позивач АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 6/2918720, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит у сумі 37 638, 31 грн., для погашення заборгованості за комплексним договором № 5/2918720 від 12 березня 2019 року, укладений між Банком та позичальником (а.с. 6-10).

02 грудня 2021 року АТ «Креді Агріколь Банк» свої зобов`язання за договором щодо рефінансування кредитної заборгованості по договору № 5/2918720 від 12 березня 2019 року виконав, що підтверджується платіжними інструкціями № REF2356410 від 02 грудня 2021 року (а.с. 11-17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 12 квітня 2022 року, актовий запис № 307 (а.с. 27).

16 серпня 2022 року нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 272/2022 щодо майна померлого ОСОБА_3 (а.с. 130).

23 червня 2023 року спадкоємиця померлого ОСОБА_3 - його донька ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване у реєстрі № 1401 і видане державним нотаріусом Другої фастівської державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. (а.с. 140).

Згідно з розрахунком заборгованості перед АТ «Креді Агріколь Банк» по кредиту, наданому ОСОБА_3 за договором № 6/2918720 від 02 грудня 2021 року, загальна сума боргу визначена Банком в сумі 40 817, 46 грн., що складається з заборгованості по простроченому тілу кредиту у розмірі 36 685, 46 грн., заборгованості по простроченій комісії на суму 3 392, 19 грн. і заборгованості по простроченим відсоткам 739, 81 грн. (а.с. 5).

Вимогами № 10451/1771 від 10 березня 2023 року, № 10451/3518 від 27 липня 2023 року, № 10451/102 від 11 січня 2024 року позивач АТ «Креді Агріколь Банк» звертався до спадкоємиці позичальника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 щодо погашення боргу останнього (а. с. 36-38).

Оскільки вимога про погашення заборгованості спадкоємицею позичальника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 не були задоволені, Банк звернувся до суду з відповідним позовом.

За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 даного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З виписок з рахунку № НОМЕР_2 за період з 02 грудня 2021 року по 04 квітня 2024 року щодо довгострокового кредитування на поточні потреби фізичної особи (а.с. 19) та виписки з рахунку № НОМЕР_3 за цей же період щодо нарахувань відсотків за кредитом на поточні потреби фізичної особи (а.с. 20), наданих суду першої інстанції, не вбачається відображення сум, що були сплачені позичальником 23 грудня 2021 року у розмірі 1 950, 00 грн та 02 лютого 2022 року у розмірі 1 950, 00 грнна погашення заборгованості за кредитним договором.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неврахування Банком суми у розмірі 3 900, 00 грн, сплаченої позичальником на часткове погашення заборгованості.

У відповідності до норми частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зміст банківських виписок з рахунків №№ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , поданих до Васильківського міськрайонного суду Київської області разом з позовною заявою, відрізняється від виписки з рахунку № НОМЕР_4 , наданої суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

Відтак колегія суддів апеляційної інстанції не приймає як доказ виписку з рахунку № НОМЕР_4 , що надана суду апелянтом разом з апеляційною скаргою, оскільки представник останнього не навів та не надав доказів неможливості подання такої виписки до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (а.с. 175).

Отже, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2025 року у частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 6/2918720 від 02 грудня 2021 року у розмірі 33 525, 27 грн. суд апеляційної інстанції залишає без змін.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено у такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції Закону, чинній станом на день укладення кредитного договору, від 23 квітня 2021 року), загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції Закону, чинній станом на день укладення кредитного договору, від 23 квітня 2021 року), до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: 1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; 2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.

Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження 61-4202сво22), Верховний Суд відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 172/410/21 (провадження № 61-17842св21), зазначивши, що якщо у кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунковокасове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Як вбачається із кредитного договору № 6/2918720 від 02 грудня 2021 року, а саме, згідно з пунктом 1.3.2 договору, сторони - позикодавець АТ «Креді Агріколь Банк» та позичальник ОСОБА_3 погодили, що останній зобов`язаний сплачувати Банку щомісячно комісійну винагороду (комісія) за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі: 2,3 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.2 договору (а.с. 6). Систематичність запиту такої інформації Банком не уточнена.

Так, пункт 1.3.2 кредитного договору № 6/2918720 від 02 грудня 2021 року містить перелік супровідних послуг з обслуговування кредитної заборгованості: послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за договором та надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через системи дистанційного обслуговування у режимі 24/7 та через Довідковий центр Банку, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо (а.с. 6).

Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Представником апелянта (позивача) не надано належних доказів на підтвердження доводів про те, що визначена у п. 1.3.2 кредитного договору послуга надавалась позичальнику частіше, ніж один раз на місяць.

Представник Банку також зауважував в апеляційній скарзі, що перед укладенням кредитного договору № 6/2918720 від 02 грудня 2021 року, позичальник ОСОБА_3 ознайомився та підписав Паспорт споживчого кредиту (а.с. 81-85).

Пункт 4 Паспорту споживчого кредиту містить інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, зокрема, за 0,00 грн надаються послуги: відшкодування витрат за управління кредитом у частині повторного розгляду кредитної заявки з ініціативи клієнта, надання інформації з ДРОРМ на стадії прийняття рішення про видачу кредиту (за один запит), отримання інформації з ДРРПНМ на стадії прийняття рішення про видачу кредиту (за один запит), відкриття поточного рахунка, внесення/виключення запису до/з ДРОРМ з отриманням витягу (а.с. 81).

Оплата у розмірі 2,3 % від початкової суми кредиту, що сплачується щомісячно, у гривні, передбачено за послугу обслуговування кредитної заборгованості (включає у себе моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, інформування клієнта про виникнення простроченої заборгованості, консультування клієнта, у тому числі, документальне, щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо) (а.с. 82).

Колегія апеляційного суду критично оцінює доводи апелянта про те, що підписаний позичальником примірник паспорта споживчого кредиту свідчить, що позичальник був ознайомлений заздалегідь з тими умовами, що сплата комісії передбачається за ті послуги, які не надаються позичальнику безоплатно у відповідності до ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» та у незалежності від волевиявлення клієнта та з необмеженою періодичністю, до моменту укладення договору, так як паспорт споживчого кредиту не є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору, його підписання позичальником свідчить про виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця.

Саме такої правової позиції дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 23 травня 2022 року № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), вбачаючи підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19).

Тому виклад переліку супровідних послуг, які Банк надає оплатно за комісію, у паспорті кредитного договору не може ототожнюватися із списком таких послуг, які мають бути наведені у кредитному договорі.

За приписами частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції Закону, чинній станом на день укладення кредитного договору, від 23 квітня 2021 року) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, якою було відступлено від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року у справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20).

Відповідно до частини другої, восьмої ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Враховуючи те, що позичальнику було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, апеляційний суд вважає, що відповідні положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,3 % від суми наданого кредиту є нікчемними, у зв`язку з чим позовні вимоги у частині стягнення простроченої комісії задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2025 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі ст. 141 ЦПК України, понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок відповідача, не підлягають.

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов