Справа № 761/428/25
Провадження № 4-с/761/67/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мальцева Д.О.

секретаря судового засідання Процко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересована особа: начальник Верхньодніпровського відділу державної виконавчо служби у Кам`янському район Дніпропетровської області Південного межрігіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), -

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересована особа: начальник Верхньодніпровського відділу державної виконавчо служби у Кам`янському район Дніпропетровської області Південного межрігіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій заявник просив суд визнати бездіяльність начальника Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одесса) Анни Перелигіной - неправомірною. Скасувати постанову державного виконавця Волинець Тетяни Миколаївни відділу ДВС Вільногірського МУЮ від 10.11.2010 року про накладення арешту на належну ОСОБА_1 на праві власності квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Зобов`язати Верхньодніпровський відділ державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одесса) виключити обтяження належної ОСОБА_1 на праві власності квартири за адресою АДРЕСА_1 з державного реєстру обтяжень.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що він є власником квартири розташованої за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва НОМЕР_1 . Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист 2-8137/10 від 06.07.2010 на підставі заочного рішення про солідарне стягнення з Скаржника та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором. Постановою державного виконавця Волинець Т.М. ВДВС Вільногірського МУЮ від 10 листопада 2010 року в порядку примусового виконання виконавчий лист № 2- 8137/10 від 06.07.2010 було накладено арешт на квартиру, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві власності, а саме, квартиру адресою АДРЕСА_1 . Заочне рішення Шевченківського районного суду було скасовано за заявою ОСОБА_2 . Про існування зазначеного рішення скаржнику було не відомо. Банк звернувся в 2015 році до суду за місцем реєстрації Боржників, а саме Вільногірського міського суду Дніпропетровської області. За рішенням Вільногірського міського суду (справа 174/754/15-ц) позов було залишено без розгляду. Левчук за домовленістю з банком повернула заставне майно, і більше питання по кредиту не підіймалось. В 2021р. скаржник оформлюючи спадщину після смерті матері, якій належала квартира розташована за адресою АДРЕСА_1 дізнався про існування виконавчого провадження. В наслідок початку збройної агресії РФ не було можливості займатися питанням зняття арешту. В цей час відбулась реорганізація Вільногірського ВДВС. Вільногірський ВДВС об`єднали з Верхньодніпровським ВДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області. До нього Скаржник звернувся зі зверненням про зняття арешту. На звернення отримав відповідь від 30.012.2024 року про те, шо відносно обтяження нерухомого майна, тобто квартири, на теперішній час наявні такі відомості: номер обтяження, назва та адреса майна, ПІБ. дата народження та адрес боржника, серія, дата і номер постанови, на підставі якої накладена заборона. Проте, відомості щодо самого виконавчого провадження, в межах якого державним виконавцем винесено арешт про майно боржника та оголошення заборони його відчуження, зокрема номера і реквізитів виконавчого провадження, стягувача, тощо - відсутні, в тому числі в автоматизованій системі виконавчого провадження. Також було повідомлено, вказане виконавче провадження знищене за закінченням строку зберігання. Так як виконавчий документ повернуто 29.12.2011, поновлення строків після повернення не було, то підстав для збереження чинності арешту майна боржника немає. Начальника Верхньодніпровського ВДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області вважає, що на цей час підстави, передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» для зняття арешту з квартири, відсутні. Тому Скаржнику було роз`яснено, що у всіх інших випадках арешт з квартири може бути знятий за рішенням суду. Однак, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. За вказаних обставин заявник, вважаючи свої права порушеними бездіяльністю державного виконавця щодо не зняття арешту з його майна, був змушений звернутися до суду з цією скаргою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.01.2025 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

20 березня 2025 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Мальцева Д.О. витребувано у Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного межрігіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (51600, Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Верхньодніпровськ, пл. О.Поля, 5) належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження за №22476253, щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-8137/10, виданого 06.07.2010 року, Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , та з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» боргу в загальній сумі 1 916 349,47 гривень.

23.04.2025 року на адресу суду від Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного межрігіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на виконання вимог ухвали суду від 20.03.2025 року надійшла відповідь.

В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлялись судом про дату розгляду справи належним чином.

Неявка належно повідомлених учасників справи не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до положень частини другої статті 450 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення скарги з наступних підстав.

Судом під час розгляду скарги встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири розташованої за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва НОМЕР_1 .

Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист 2-8137/10 від 06.07.2010 на підставі заочного рішення про солідарне стягнення з Скаржника та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Постановою державного виконавця Волинець Т.М. ВДВС Вільногірського МУЮ від 10 листопада 2010 року в порядку примусового виконання виконавчий лист № 2- 8137/10 від 06.07.2010 було накладено арешт на квартиру, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві власності, а саме, квартиру адресою АДРЕСА_1 .

29.12.2011 року старшим державним виконавцем Волковою Ганною Юріївною, Дніпропетровської області, було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» Закону України «Про виконавче провадження», а саме неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника.

В подальшому, виконавчий лист не був повторно пред`явлений до виконання.

Щодо вимог скарги, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (у редакції, яка була чинною станом на день відкриття виконавчих проваджень та повернення виконавчого листа), (далі - Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Закону № 606-XIV у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску разом із звітом державного виконавця про його використання.

Згідно з ч. 5 ст. 47 Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Водночас порушення прав заявника виникло у цій справі не у зв`язку із не зняттям арешту при поверненні виконавчого листа стягувачові у 2011 році, а у зв`язку із тим, що державний виконавець відмовився зняти арешт з майна боржника за його заявою, поданою у 2021 році.

Суд зазначає, що Закон № 606-XIV не врегульовує відносини щодо припинення заходів примусового виконання (зняття арешту) у разі завершення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV та закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, зокрема й за наявності на це волі самого стягувача.

Також вказане не врегульовується нині чинним Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

За таких умов, суд не вбачає протиправність у бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту.

Однак, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується або фактичним виконанням судового рішення, або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 34/425).

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Виконавчий документ по даній справі повернутий стягувачу більше як десять років тому, повторно до виконання не пред`являвся.

Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Ці норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За встановлених судом обставин у цій справі відмова у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту, накладеного на належну ОСОБА_1 на праві власності квартиру за адресою АДРЕСА_1 на підставі виконавчого листа від 06.07.2010 №2-8137/10, унеможливило б здійснення ним прав власника щодо належного йому майна, оскільки чинне законодавство не врегульовує відносини зняття обтяжень з майна боржника у випадку закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання після повернення його стягувачу та за відсутності інших відкритих виконавчих проваджень.

При цьому суд враховує, що наявність протягом тривалого часу (більше як десять років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Аналогічні висновки зроблені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 2-5422/11 (провадження № 61-1437св22).

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, оскільки на виконанні в органах державної виконавчої служби та у приватних виконавців з 2011 року відсутні виконавчі провадження щодо виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва в цивільній справі №2- 8137/10, за обставин цієї справи наявні підстави для скасування постанови державного виконавця Волинець Тетяни Миколаївни відділу ДВС Вільногірського МУЮ від 10.11.2010 року про накладення арешту на належну ОСОБА_1 на праві власності квартиру за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язати Верхньодніпровський відділ державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одесса) виключити обтяження належної ОСОБА_1 на праві власності квартири за адресою АДРЕСА_1 з державного реєстру обтяжень, оскільки надалі у застосуванні цих примусових заходів виконання рішення відсутня необхідність.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що подана скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129-1 Конституції України, ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 18, 260, 447, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересована особа: начальник Верхньодніпровського відділу державної виконавчо служби у Кам`янському район Дніпропетровської області Південного межрігіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Волинець Тетяни Миколаївни відділу ДВС Вільногірського МУЮ від 10.11.2010 року про накладення арешту на належну ОСОБА_1 на праві власності квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати державного виконавця Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одесса) Волинець Тетяну Миколаївну виключити обтяження належної ОСОБА_1 на праві власності квартири за адресою АДРЕСА_1 з державного реєстру обтяжень.

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений 30.04.2025 року.

Суддя: