У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Хамник М.М.,

за участю секретаря судових засідань Камілли В.Я.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Міллер Д.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Тумакова А.С.,

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Тумакова А.С. про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.01.2025 року по справі №308/18766/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.01.2025 року по справі №308/18766/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, в якій просить скасувати заочне рішення та призначити повторний розгляд справи.

Заяву мотивує тим, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.01.2025 року у справі №308/18766/24 позов ОСОБА_1 задоволено та змінено розмір аліментів, що стягують з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 з 600 гривень щомісяця на 7000 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати винесення рішення і до досягнення донькою повноліття. А також, було стягнуто судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Стверджує, що заочне рішення було ухвалене з порушенням норм процесуального права та без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення.

Зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження, що ОСОБА_2 отримав повідомлення про виклик до суду, оскільки з 2019 року він постійно перебуває в США, що унеможливлює його особисту участь в судових засіданнях, що відбулися 26 листопада, 20 грудня та 30 січня 2025 року. Про дату та місце розгляду справи не був належним чином повідомлений за місцем його фактичного перебування, тому не мав можливості подати відзив на позов, або надати докази.

Окрім цього, відповідач категорично незгоден з вимогами позивача про збільшення розміру аліментів на 7000 грн., оскільки судом не враховано майнового стану ОСОБА_2 . Вказує, що станом на 2024-2025 рік відповідач є єдиним годувальником сім`ї, до якої входять його дружина, яка не працює, та неповнолітній син 2017 року народження. Крім того, відповідач надає регулярно матеріальну підтримку для доньки ОСОБА_3 добровільно.

Стверджує, що його сукупний дохід за 2024 рік склав близько 55,000$, з них 30,000$ - заробітна плата за основним місцем роботи в США та 24,367$ - дохід від самозайнятості, з яких лише - 3,572$ - чистий прибуток після вирахування бізнес-витрат. Уся ця сума була витрачена на утримання родини, сплату оренди, кредитів, комунальних платежів, страхування, транспортру, продуктів та іншого. Фактично він проживає нижче офіційної межі бідності США, яка для сім`ї з трьох осіб становить 24,860$. Даний факт підтверджується декларацієми за 2024 рік.

Відповідач зазначає, що рішення суду про стягнення аліментів в розмірі 7000 грн щомісяця є для нього фінансово обтяжливим, оскільки воно не враховує його реальний дохід, витрати на проживання за кордоном та інші важливі обставини.

Окрім того, вважає, що встановлена сума аліментів у 7000 грн. є необгрунтовано завищеною та не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Стверджує, що вказані в рішенні діагнози фолікулярний кератоз, дифузний зоб І ступеня та сидром подразнення кишківника не є тяжкими чи рідкісними захворюваннми, які потребують постійного або надзвичано дорогого лікування та відповідно до наданих квитанцій позивачем лікування обійшлося в 1150 грн., що не підтверджує систематичних витрат у розмірі 7000 грн.

Окрім того, зазначає, що позивачем не доведено, скільки потрібно витрачати коштів на потреби дитини в одязі, взутті, доглядових засобах та процедурах. У матеріалах справи відсутні будь яік копії фіскальних чеків з цього приводу. Також відсутні докази про щоденні витрати на харчування в школі (1400-2500 грн) та закупівлі для підготовки до школи.

Щодо тверджень позивача, що виконавчий лист щодо рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області у справі №703/4153/12 від 15.04.2013 не подавався нею особисто до органів ДВС для примусового виконання через постійні погрози та залякування з боку відповідача, зазанчив, що дана інформація є неправдивою. Оскільки, 08.07.2025 державним виконавцем була винесена постанова повернення виконаквчого документа стягувачу та закриття справи. Дана постанова була винесена за заявою ОСОБА_1 .

З огляду на реайльне фінансове становище ОСОБА_2 наявність інших утриманів, його обов`язкові витрати, а також необгрунтованість заявлених позивачем витратна дитину та їхню невідповідність положенням Сімейного кодексу України та практиці Верховного Суду щодо додаткових витрат, вважає, що об`єктивним та посильним розміром аліментів для нього є 2500 грн. щомісячно.

22.08.2025 року представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Міллер Д.М. подано заяву, в якій остання просила відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення та залишити заочне рішення без змін.

В обгрунтування зазначила, що твердження відповідача про його фінансову скруту, витрати на іншу дитину та непрацюючу дружину не підтверджені жодними доказами. Представником відповідача не надано жодних доказів про витрати відповідача, які нібито з`їдають всі доходи відповідача, згідно яких він нібито проживає у США за межею бідності. Крім того, вказані обставини, на які посилається представник відповідача не можуть бути безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, що підтверджується висновками ВСУ.

Представник позивачки також зазначила про значне погіршення матеріального стану позивачки. Адже, остання хворіє на кістозно-вузловий зоб, що вимагало значних витрат на діагностику, операційне втручання та лікування та надала докази, які підтверджують, що в червні 2025 року позивачці було здійснено оперативне втручання та лікування.

Окрім того, зазначила, що діагнози дитини, необхідність та вартість її лікування були підтверджені медичними висновками та чеками, що надавалися до суду. Зазначена адвокатом сума в 1150 грн є лише частковими витратами на лікування. Наразі, на підтвердження постійних витрат на лікування дитини, до матеріалів справи долучаються копії нових аналізів, проведених дитині, та чеки з аптек на придбання препаратів, що підтверджує необхідність у постійному придбанні ліків, проведення діагностик, здачі аналізів, в тому числі і по завершенню розгляду справи судом. Щодо інших потреб дитини, у позовній заяві були надані належні докази витрат на освіту. На підтвердження цього до матеріалів справи долучаються квитанції про оплату навчання в онлайн-школах "Mathema" та "Optima", а також в онлайн-школі Лариси Чемерис "Моя-Мова". Факт навчання дитини підтверджується Довідкою від 17.08.2025р., виданою ФОП ОСОБА_4 , а також Довідками ТОВ «ЦЕНТР ОСВІТИ «ОПТІМА» № 02-21-1/3637 та Mathemame OU від 15.08.2025р. Вищевказані документи не були подані разом із позовною заявою, оскільки, потреба у покращенні та підвищенні дитиною знань з відповідних предметів виникла після розгляду судом справи та прийняття рішення. Крім того, як доказ витрат на дитину долула до матеріалів справи фіскальні чеки на придбання канцелярії та рюкзака, необхідних для навчального року, який почнеться у вересні 2025 року.

Щодо твердження адвоката відповідача про те, що позивачка нібито надала суду неправдиву інформацію щодо погроз та залякувань, які перешкоджали їй подати виконавчий лист, то таке є безпідставним. Справою про розірвання шлюбу позивачки та відповідача, а також щодо стягнення аліментів у 2012-213 роках займався представник позивачки, який не повідомив про передачу виконавчого листа до виконання ДВС. Про існування виконавчого провадження позивачка дізналася лише після намагання отримати виконавчий лист на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 січня 2025 року. Для того, щоб отримати виконавчий лист по заочному рішенню Ужгородського міськрайонно суду необхідно було подати суду виконавчий лист по рішенню Виноградівського районного суду Закарпатської області по справі №703/4153/12 від 15.04.2013. Таким чином, закриття виконавчого провадження за виконавчим листом 2013 року було виключно процесуальною дією, необхідною для реалізації прав, наданих новим заочним рішенням.

08.09.2025 представником відповідача Тумаковим А.С. подано заяву в якій просив:

- визнати документи про стан здоров`я Позивачки такими, що не стосуються предмета спору;

-врахувати, що оплата додаткових онлайн-шкіл є добровільним рішенням матері, яке створює надмірне навантаження на дитину і не може бути покладене на Відповідача;

- визнати переписку сторін належним доказом добросовісної позиції Відповідача;

- відмовити у задоволенні вимог про збільшення аліментів до 7000 гривень як юридично та фактично необґрунтованих;

- не брати до уваги останню заяву адвоката Міллер, оскільки вона не ґрунтується на нових чи істотних фактичних обставинах, а має виключно емоційний та декларативний характер, що суперечить принципам процесуальної добросовісності.

Представнику позивача Міллер Д.М. в судовому засіданні просила залишити без розгляду заяву відповідача про перегляд заочного рішення з підстав наведених у письмові заяві.

Позивачка підтримала думку свого представника.

Представник відповідача ОСОБА_5 просив скасувати зачне рішення. Відаовідач в судовому засіданні

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.01.2025 року у цивільній справі №308/18766/24 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задоволено та постанволено змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15.04.2013 року, з твердої грошової суми в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісяця, на 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати винесення рішення і до досягнення донькою повноліття. А також, стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Зі змісту ст.284 ЦПК України вбачається, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Частиною 1статті 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути скасоване судом, що його ухвалив, лише при сукупності таких умов: 1) якщо судом буде встановлено, що відповідач, тобто заявник, не з`явився у судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, 2) не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і 3) докази, на які посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Третю умову слід розуміти таким чином, що відповідач у своїй заяві про перегляд заочного судового рішення посилається на такі обставини та на такі докази на їх підтвердження, що якби вони були відомі суду при ухваленні заочного рішення, суд прийшов би до іншого висновку, ухвалив би принципово інше рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що для скасування заочного рішення відповідач має довести наявність сукупності таких обставин: відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини не явки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, та докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд зазначає, що перша обставина не з`явлення відповідача в судове засідання та неповідомлення про причини не з`явлення, а також неподання відзиву на позовну заяву з поважних причин дійсно мала місце, оскільки встановлено, що відповідач з 2019 перебуває за межами України в США, що підтверджується відмітками в його закордонному паспорті. Ухвала суду про відкриття провадження в справі з позовною заявою та додатками, яку суд направляв відповідачу, повернулася до суду у звязку із закінченням встановленого терміну зберігання.

Також суд зазначає, що лише одного факту неповідомлення відповідача ОСОБА_2 про час розгляду справи не достатньо для скасування судового рішення, ухваленого законно та обґрунтовано, оскільки основним критерієм для його скасування є надання відповідачем суттєвих доказів, наявність яких дала б суду підстави переглянуте раніше ухвалене рішення.

Однак на думку суду відповідачем не надано суду жодного доказу, що мають значення для справи і які могли б бути підставою для скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Так, у частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття8 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиноюпершоїстатті192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першоюстатті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Представником відповідача, на підтвердження майнового стану відповідача долучено декларацію, викладену на іноземній мові.

Згідно зі ст.9 ЦПК України та ч.1 ст.12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» цивільне судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Згідно зі ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» визначено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

За ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» судочинство в Україні цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою, а сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини 3 статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

До заяви в якості доказу документ, який викладений іноземною мовою, що в свою чергу унеможливлює дослідження його змісту під час розгляду справи судом.

Представник відповідача у заяві про перегляд заочного рішення посилається на те, що судом не враховано, що відповідач є єдиним годувальником сім`ї, до якої входять його дружина, яка не працює, та неповнолітній син 2017 року народження.

Однак, факт наявності у платника аліментів дитини у іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20.

З огляду на вищевикладене, заява про перегляд заочного рішення не містить будь-яких обґрунтованих заперечень проти доводів позивача, а також суду не надано жодних доказів, які б підтверджували істотні обставини, які мають значення для справи і які не було взято до уваги судом під час ухвалення судового рішення.

Таким чином, суд вважає, що підстав для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду в загальному порядку не існує.

На підставі викладеного, керуючись ст.288 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Тумакова А.С. про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.01.2025 року по справі №308/18766/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів- залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено16.09.2025.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М.Хамник