ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Рішення

Іменем України

12 вересня 2025 року Фатівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Встановив:

В травні 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява подана представницею позивача Осадчою Тетяною Сергіївною з використанням системи «Електронний суд».

Справа передана на розгляд головуючому судді Самусі В.О.

За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що 01 березня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», як кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено кредитний договір № 9784121.

На виконання умов договору відповідачу, як позичальнику, був наданим кредит у сумі 5 000 гривень із зобов`язанням повернення коштів та сплати процентів.

В подальшому 25 червня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», як первісним кредитором, та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», як новим кредитором, був укладеним договір відступлення права вимоги № 107-МЛ за яким позивачу передано, в тому числі, право вимоги і за кредитним договором № 9784121.

Оскільки відповідач, як позичальник, не виконав свої зобов`язання та не повернув тіло кредиту і не сплатив проценти та одноразову комісію, позивач, як новий кредитор, просить стягнути заборгованість за кредитним договором в примусовому порядку.

Згідно тверджень позивача, загальний розмір заборгованості становить 17 775 гривень та складається з: 5 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 11 925 гривень заборгованість за процентами, 850 гривень заборгованість за комісією.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2025 року відкрито спрощене провадження в цій справі із викликом учасників справи, надано строк для надання відзиву та інших заяв по суті спору (а. с. 71, 71 зворот).

27 червня 2025 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача, відзив поданий з використанням системи «Електронний суд» (а. с. 93-108).

Узагальнений зміст відзиву свідчить про те, що відповідач, від імені та в інтересах якого діє представник, заперечує проти заявлених позовних вимог і стверджує про відсутність підстав для задоволення позову.

Зокрема, відповідач стверджує, що надані докази не підтверджують факт отримання ним кредиту у сумі 5 000 гривень, розрахунок заборгованості складений особами без зазначення їхніх повноважень, позивачем не надано доказів підписання кредитного договору саме електронним підписом відповідача, як позичальника, відсутні підстави для стягнення комісії, а розмір заявлених для стягнення процентів є надмірним та несправедливим, що свідчить про нікчемність умов договору в цій частині.

Окремо відповідач просить стягнути з позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 000 гривень, детальний розрахунок яких надасть після ухвалення рішення у справі.

02 липня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача з використанням системи «Електронний суд» (а. с. 113-123).

За змістом відповіді на відзив стверджується про неспроможність наведених відповідачем та його представником аргументів та додатково зазначається про наявність підстав для задоволення позову.

Окремо представником позивача заявлено клопотання про витребування від АТ «ОЩАДБАНК» інформації про зарахування на картковий рахунок відповідача грошових коштів за період, що наближений до дати укладення кредитного договору (а. с. 128-130).

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2025 року відповідне клопотання було задоволеним, а запитувану інформацію витребувано від АТ «ОЩАДБАНК» (а. с. 134, 134, зворот).

На виконання вимог ухвали листом АТ «ОЩАДБАНК» було надано запитувану інформацію.

Судові засідання неодноразово відкладались, в тому числі і за клопотанням відповідача та у зв`язку із неявкою учасників справи.

В судове засідання, призначене на 04 вересня 2025 року не з`явились представник позивача, відповідач та його представник, були повідомлені належним чином про час і дату проведення судового засідання.

Представник позивача просив розгляд справи проводити за його відсутності, відповідач і його представник причини неявки не повідомили.

Відповідачу на адресу реєстрації був направленим конверт з повісткою, який повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а представник відповідача був повідомленим про час і дату проведення судового засідання шляхом направлення повістки до його електронного кабінету.

Враховуючи строк перебування справи в провадженні суду, неодноразові відкладення судового засідання, подання сторонами заяв по суті спору, суд, керуючись приписами статті 223 ЦК України, вважає за можливе проводити судовий розгляд за відсутності сторін спору.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, у відповідності до приписів статті 244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 12 вересня 2025 року до 12 години 55 хвилин.

Дослідивши зміст заяв по суті спору та долучені до справи письмові докази, суд встановив наступні обставини справи.

Так, судом встановлено, що 01 березня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 9784121 (індивідуальна частина) з додадатками (а. с. 9-24).

Згідно умов пункту 1.2-1.4 цього договору, сума кредиту 5 000 гривень, строк кредитування 105 днів, з них пільговий період 15 днів, поточний період 90 днів.

Згідно пунктів 1.5.1-1.5.3 договору, комісія за надання кредиту 850 гривень, 17.00 % від суми кредиту, процентна ставка у пільговому періоді 2,1 % щоденно, в поточному періоді 2,3 % щоденно.

Розмір денної процентної ставки складає 2,43 % щоденно, що відображено в пункті 1. 5 договору.

Обставини щодо підписання позичальником договору шляхом використання електронного підпису підтверджуються довідкою від 14 жовтня 2024 року, в якій наведена інформація про одноразовий ідентифікатор (а. с. 24).

Факт надання грошових коштів у сумі 5 000 гривень 01 березня 2024 року підтверджується інформацією, отриманою з АТ «ОЩАДБАНК» (в судовому засіданні оглянуто диск з електронними доказами).

Також, зазначена обставина підтверджена копією платіжного доручення ТОВ «Мілоан» від 01 березня 2024 року (а. с. 27).

Відповідачем не надано доказів повного чи часткового погашення заборгованості за цим кредитним договором.

Розрахунок нарахованих процентів і заборгованості з комісії відображений у відомості про щоденні нарахування та погашення (а. с. 28-31).

25 червня 2024 року внаслідок укладення договору відступлення права вимоги № 107-МЛ, заборгованість за договором про споживчий кредит № 9784121 була передана від ТОВ «МІЛОАН», первісного кредитора, до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», нового кредитора (а. с. 33-43).

Обставини передачі заборгованості за кредитним договором підтверджуються витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 107-МЛ (а. с. 53).

Згідно із випискою з особового рахунку за кредитним договором № 9784121, загальний розмір заборгованості становить 17 775 гривень, що включає 5 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 11 925 гривень заборгованість за процентами, 850 гривень заборгованість за комісією (а. с. 32).

Встановивши зазначені обставини справи, суд вважає, що спірні правовідносини урегульовані наступними правовими нормами.

Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.

Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину.

При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін.

Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру.

Згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 3 цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 3 цього закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно приписів пункту 7 частини 1 частини 3 цього закону, електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.

Згідно приписів пункту 12 частини 1 статті 3 цього закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно приписів абзацу 9 частини 1 статті 5 цього закону, одним із основних принципів у сфері електронної комерції є однаковість юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством.

Згідно приписів частини 1 статті 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

Згідно приписів частини 1 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно частини 4 цієї статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Згідно частини 6 цієї статті, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно приписів частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно приписів частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи зміст наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем у справі надані належні та допустимі докази щодо укладення договору у спосіб, передбачений ЦК України та Законом України «Про електронну комерцію» та погодження істотних умов цього договору.

Тому, з урахуванням презумпції правомірності правочинів та відсутності в суду даних про його нікчемність, суд приходить до висновку, що кредитний договір укладений та він є регулятором спірних правовідносин сторін.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики.

Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно приписів частини 1 статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно приписів частини 1 статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно приписів частини 1 статті 1177 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Системний аналіз зазначених правових норм засвідчує, що договір відступлення права вимоги є підставою для заміни сторони в зобов`язанні, в тому числі й кредитора. Внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги відбувається правонаступництво в первинних матеріально-правових відносинах.

При цьому, з огляду на презумпцію правомірності правочинів та враховуючи межі судового розгляду, передбачені статтею 13 ЦПК України, за відсутності заперечень відповідача щодо правомірності та чинності означеного вище договору відступлення права вимоги та за відсутності відомостей про його нікчемність, суд приходить до переконання, що позивачем правомірно отримано право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 9784121.

За відсутності доказів повного чи часткового погашення заборгованості відповідачем, як позичальником, суд вважає, що існують підстави для стягнення заборгованості на користь позивача, як нового кредитора, в примусовому порядку.

Визначаючи розмір заборгованості, суд виходить з наступного.

Так, з огляду на сукупність досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту і комісією є доведеними та підлягають задоволенню.

Суд також вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами, однак вважає, що розмір процентів визначений не вірно.

Так, як слідує із відомості про щоденні нарахування та погашення, проценти були нараховані за ставкою 2,1 % щоденно в період часу з 02 березня 2024 року до 16 березня 2024 року, у сумі 105 гривень щоденно.

В подальшому за наступні 90 днів проценти нараховувались за ставкою 2,3 % щоденно до 14 червня 2024 року.

Згідно умов пункту 1.5 договору, розмір денної процентної ставки становить 2,43 %.

Згідно приписів статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», статті 1056-1 ЦК України, розмір процентної ставки визначається умовами договору.

Далі, згідно приписів частини 2 статті 4, частини 1 статті 5 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 2 мотивувальної частини Рішення КСУ від 09 лютого 1999 року по справі № 1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

При цьому, згідно приписів частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції Закону України № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки становить 1 %.

Відповідно до пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції Закону №3498-IX), з моменту набрання ним чинності встановлено граничний розмір денної процентної ставки для всіх діючих правовідносин за договорами споживчого кредиту, незалежно від дати їх укладення. При цьому протягом перших 120 днів з 24.12.2023 застосовується ставка, що не перевищує 2,5 % на день, а в наступні 120 днів не більше 1,5 % на день.

Оскільки Закон України № 3498-ІХ набув чинності 24.12.2023 року та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження максимального розміру денної процентної ставки, в період часу з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 2,5 %, в період часу з 23.04.2024 року до 20.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 1,5 %, а з 21.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 1 %.

Суд не приймає до уваги позицію, висловлену в Листі НБУ від 19 лютого 2024 року № 14-004/12907 в частині висновків щодо незмінності максимального розміру денної процентної ставки за кредитними договорами, укладеними в перехідний період, визначений пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції Закону №3498-IX).

В цьому випадку суд звертає увагу на те, що в силу приписів частини 5 статті 4 ЦК України, НБУ не належить до органів державної влади, що можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Крім цього, лист за своєю природою не є регуляторним нормативно-правовим актом у сфері цивільно-правових відносин.

Позиція щодо необхідності застосування положень 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції Закону №3498-IX) до кредитних договорів, укладених після 24 грудня 2023 року та не можливості застосування роз`яснень, викладених в Листі НБУ від 19 лютого 2024 року № 14-004/12907 наведена Постанові Тернопільського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року по справі № 606/419/25та в Постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року по справі № 349/2181/24.

Визначаючи розмір процентів, що підлягають стягненню, суд вважає, що проценти, які нараховуються з 23 квітня 2024 року не можуть бути нарахованими у розмірі більшому, ніж максимальний розмір денної процентної ставки для цього періоду.

При цьому, суд погоджується, що з 02 березня 2024 року до 16 березня 2024 року проценти мають бути нараховані за ставкою 2,1 % щоденно, як визначено умовами договору.

Загальний розмір процентів за цей період часу складає:

1 575 гривень (5 000 гривень х 2,1 % х 15 днів).

Суд погоджується, що з 17 березня 2024 року до 22 квітня 2024 року проценти мають бути нараховані за базовою процентною ставкою 2,3 % щоденно, у сумі 115 гривень щоденно.

За цей період часу розмір нарахованих процентів становить:

4 255 гривень (5 000 гривень х 2,3 % х 37 днів).

Разом із тим, в період часу з 23 квітня 2024 року до 14 червня 2024 року проценти мають бути нарахованими за ставкою 1,5 % щоденно, що відповідає максимальному розміру денної процентної ставки для цього періоду.

Розмір нарахованих процентів за цей період складає:

3 975 гривень (5 000 гривень х 1,5 % х 53 дні).

Отже, загальний розмір нарахованих процентів за цей період становить:

9 805 гривень (1 575 гривень + 4 255 гривень + 3 975 гривень).

Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню становить:

15 655 гривень (5 000 гривень + 850 гривень + 9 850 гривень).

При цьому, оцінюючи доводи відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву, суд виходить з наступного.

Зокрема, суд критично оцінює доводи щодо відсутності доказів підписання відповідачем кредитного договору, та зазначає, що без проходження процедури ідентифікації та попереднього надання кредитору відомостей про особу позичальника, укладенням такого договору було б не можливим.

При цьому, до матеріалів справи долучені відомості про використану під час підписання договору індивідуальну числову комбінацію, без отримання та подальшого введення якої укладення договору було б неможливим.

Відповідач в супереч приписам статті 12, 81 ЦПК України не надав доказів того, що ним не було підписано кредитний договір, або договір був підписаним на інших умовах.

Відповідач не надав доказів того, що він звертався до правоохоронних органів щодо заволодіння його документи або щодо укладення від його імені, однак всупереч його волі, кредитного договору.

Отже, суд розцінює відповідні посилання відповідача, як обраний спосіб захисту, спрямований на ухилення від виконання зобов`язань за кредитним договором.

Також суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності доказів надання йому грошових коштів в борг, так як зазначені посилання спростовуються доказами, наданими АТ «ОЩАДБАНК».

Суд також відхиляє доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для нарахування та стягнення комісії за надання кредиту.

В цьому випадку суд зазначає, що підстави для нарахування та розмір комісії були погоджені сторонами договору під час його укладення і підписання.

В частині 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено існування комісій за надання кредиту і необхідність включення цих платежів, у випадку їх встановлення кредитодавцем, до загальних витрат за споживчим кредитом.

Відповідачем не надано доказів того, що відповідні положення договору, що встановлюють комісію за надання кредиту були визнані недійсними згідно з судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Судом не встановлено підстав для кваліфікації зазначених умов договору, як нікчемних.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача, як нового кредитора, підлягає стягненню комісія за надання кредиту.

Правова позиція щодо правомірності встановлення ТОВ «Мілоан» в кредитних договорах умов щодо нарахування комісії за надання кредиту висловлена в Постановах Київського апеляційного суду від 23 червня 2025 року по справі № 756/11566/24 та від 30 липня 2025 року по справі № 381/237/25.

Також, суд відхиляє доводи відповідача щодо несправедливих умов договору в частині визначення розміру процентів та звертає увагу, що відповідні умови договору були погоджені відповідачем, як позичальником, а інформація щодо умов договору була доведена до його відома у спосіб, який забезпечує подальше вільне волевиявлення відповідача, як сторони зобов`язання, на укладення договору.

Судом не встановлено підстав для кваліфікації зазначених умов договору, як нікчемних.

Далі, керуючись приписами статті 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені на 88 % від первинно заявлених, з відповідача підлягають стягненню 2 131,71 гривень (2 422,40 гривні х 88 %).

Враховуючи наведене вище, керуючись приписами статті 11, 16, 201, 204, 205, 207, 512-514, 610, 611, 626, 629, 638, 640, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статті 3, 5, 10-12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України,-

Ухвалив:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 9784121 (індивідуальна частина) від 01 березня 2024 року у сумі 15 655 гривень, що включає: 5 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 850 гривень заборгованість за комісією, 9 850 гривень заборгованість за процентами.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 2 131,71 гривень, як компенсація витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копії повного рішення суду вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копію рішення суду надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Інформація про учасників справи:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», , місцезнаходження: Львівська область, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.