КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2.,

представника відповідача Максименка В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" про стягнення процентів, пені, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Креді Аріколь Банк», згідно з яким, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на її користь:

- невиплачені проценти на банківський вклад у сумі 70 000 доларів США за договором банківського вкладу № /10047 у розмірі 15 672,22 доларів США;

- невиплачені проценти на банківський вклад у сумі 30 000 євро за договором банківського вкладу № /10048 у розмірі 5 320 євро;

- 3 % річних за користування простроченим банківським вкладом у сумі

70 000 доларів США за договором банківського вкладу № /10047 у розмірі 4 102,19 доларів США;

- 3 % річних за користування простроченим банківським вкладом у сумі 30 000 євро за договором банківського вкладу № /10048 у розмірі 1 738,35 євро;

- 3 % річних за користування невиплаченими процентами на вклад у сумі 70 000 доларів США за договором банківського вкладу №/10047 у розмірі 779,30 доларів США;

- 3 % річних за користування невиплаченими процентами на вклад у сумі 30 000 євро за договором банківського вкладу № /10048 у розмірі 267,73 євро;

- моральну шкоду у розмірі 463 060 грн;

- пеню за відмову повернути вклад у сумі 70 000 доларів США за договором банківського вкладу № /10047 у розмірі 1 497 300 доларів США;

- пеню за відмову повернути вклад у сумі 30 000 євро у розмірі 634 500 євро;

- пеню за прострочення виплати процентів 15 672,22 доларів США за договором № /10047 у розмірі 284 920,97 доларів США;

- пеню за прострочення виплати процентів 5 320 євро за договором

№ /10048 у розмірі 97 994 євро.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що 04 жовтня 2017 року вона уклала з відповідачем договори банківського строкового вкладу «Строковий» № /10047 та № /10048 згідно з умовами яких внесла, а відповідач розмістив на відповідних рахунках вклади у сумах 70 000 доларів США та 30 000 євро.

02 січня 2018 року у зв`язку із закінченням дії договорів позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення вкладу та виплату процентів, однак відповідач ні 05 січня 2018 року, ні у подальшому зобов`язання за договорами не виконав, вклади та проценти не виплатив.

На виконання рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2018 року у справі № 453/668/18 з відповідача на користь позивача 12 грудня 2019 року було стягнуто суму вкладу у розмірі 30 000 євро, а 20 грудня 2019 року стягнуто суму вкладу у розмірі 70 000 доларів США.

Таким чином, оскільки відповідач взяті на себе за договорами банківських вкладів зобов`язання не виконав, позивачка вважає, що з відповідача на її користь підлягають стягненню проценти за договорами банківських вкладів, пеня згідно з ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», три проценти річних згідно зі ст. 625 ЦК України, а також моральна шкода.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2022 позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_1 5 663,67 доларів США за договором банківського вкладу від 04 жовтня 2017 року № /10047, з яких:

- 1 408,75 доларів США - проценти за договором банківського вкладу за період з 05 жовтня 2017 року по 04 січня 2018 року;

- 4 184,75 доларів США - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (сума вкладу та проценти) за період з 06 січня 2018 року по 19 грудня 2019 року;

- 70,17 доларів США - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо виплати процентів за період з 21 грудня 2019 року по 17 серпня 2021 року.

Стягнуто з АТ «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_1 2 273,71 євро за договором банківського вкладу від 04 жовтня 2017 року №/10048, з яких:

- 483 євро - проценти за період з 05 жовтня 2017 року по 04 січня 2018 року;

- 1 766,34 євро - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (сума вкладу та проценти) за період з 06 січня 2018 року по 11 грудня 2019 року;

- 24,37 євро - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (проценти) за період з 13 грудня 2019 року по 17 серпня 2021 року.

Стягнуто з АТ «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_1 52 690,07 грн., з яких:

- 37 543,19 грн, що за курсом НБУ станом на 17 серпня 2021 року еквівалентно 1 408,75 доларів США - пені за прострочення виплати процентів за договором банківського вкладу від 04 жовтня 2017 року № /10047;

- 15 146,88 грн, що за курсом НБУ станом на 17 серпня 2021 року еквівалентно 483 євро - пені за прострочення виплати процентів за договором банківського вкладу від 04 жовтня 2017 року № /10048.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т. 2, а.с. 82-86).

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В доводах своєї апеляційної скарги позивачка не погоджується із позицією суду першої інстанції щодо того що проценти за укладеними договорами банківського вкладу підлягають нарахуванню виключно за період, який обумовлений цими договорами, а саме з 05 жовтня 2017 року по 04 лютого 2018 року.

Вважає, що відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; зобов`язання припиняється на підставах установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням належним чином.

Також, позивачка зазначає, що суд не мотивував свого рішення щодо нарахування 3 % річних, а саме чому він задовольнив позовні вимоги в цій частині лише частково.

Крім того, на думку апелянта, в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені відповідно до положень Закону України "Про захист прав споживачів" судом неправильно застосовано положення ст.ст. 526, 530, 598, 599, 1058, 1061 ЦК України та відповідно неправильно розраховано суми процентів, на які слід нараховувати 3 % пені відповідно до положень ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів". При цьому, зауважує, що при ухваленні рішення в цій частині судом першої інстанції не враховано позиції Верховного Суду, сформованої у постанові від 10.06.2020 по справі " 753/217/17, в якій зазначено, що нарахування пені має відбуватися на всю суму утримуваних банком коштів за кожний день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі коштів.

Вважає, що суд дійшов хибного висновку про те, що моральна шкода не може відшкодовуватися в рамках даного спору, оскільки, на думку суду, відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 23 Закону України "Про захист прав споживачів" відшкодування моральної шкоди може здійснюватися виключно у випадках прямо передбачених законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором (т. 2, а.с. 93-101)..

Постановою Київського апеляційного суду від 08.02.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2022 скасовано в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди і в цій частині ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з АТ «Креді Агріколь Банк» на користь позивачки 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої неналежним виконанням зобов`язань. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін (т. 2, а.с. 147-159).

Постановою Верховного Суду від 16.09.2024 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 08.02.2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2, а.с. 229-234).

Представник позивачки у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав її необгрунтованості та безпідставності.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.10.2017 між позивачкою та відповідачем було укладено договори банківського вкладу "Строковий" №№ /10047, /10048, згідно з умовами яких позивачка внесла, а відповідач розмістив на відповідному рахунку вклади у сумі 70000,00 доларів США та у сумі 30000,00 євро.

Відповідно до п.п. 1.1 -1.3 вказаних договорів вклад у сумі 70000,00 доларів США розміщено на 90 днів, зокрема з 04 жовтня 2017 року по 05 січня 2018 року, під 10 % річних із виплатою процентів у день повернення вкладу, тобто 05 січня 2018 року, а вклад у сумі 30000,00 євро розміщено на 90 днів, зокрема з 04 жовтня 2017 року по 05 січня 2018 року під 8 % річних із виплатою процентів у день повернення вкладу, тобто 05 січня 2018 року.

02.01.2018, у зв`язку з закінченням дії договорів позивачка звернулась до відповідача з заявою про повернення вкладів та виплат процентів, однак відповідачем ані 05.01.2018, ані у подальшому зобов'язання за договорами не виконано, вклади та проценти не повернуто.

За результатами виконання рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16.10.2018 у справі № 453/668/18, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивачки 12.12.2019 стягнуто суму вкладу у розмірі 30000,00 євро, а 20.12.2019 стягнуто суму вкладу у розмірі 70000,00 доларів США.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позов в частині вимог про стягнення банківських відсотків за вкладами підлягає до задоволення лише за період строку дії вкладу, а саме з 04.10.2017 по 05.01.2018, оскільки відповідно до п. 3.6 договорів банківського вкладу після дати повернення банківського вкладу, визначеної у п. 1.2 договорів (05.01.2018), проценти на суму вкладу не нараховуються.

Колегія суддів не може погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень п. 3.6 договорів банківського вкладу після дати повернення вкладу, визначеної п. 1.2 Договору, проценти на суму вкладу не нараховуються, а договір продовженню не підлягає.

Разом з тим, у відповідності до п.п. 6.1, 6.2 договорів договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та внесення на рахунок суми, обумовленої в п. 1.1 договору і діє до моменту повернення коштів на поточний рахунок вкладника відповідно до п.п. 2.1.4, 2.1.5 цього Договору. Цей договір припиняє свою дію за умови повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором в таких випадках: по закінченню строку дії договору, зазначеному в п. 1.2 цього договору; у випадках, зазначених п.п. 3.4 або 3.6 цього договору та в інших випадках, передбаченим чинним законодавством України.

При цьому, як вже зазначалося вище, за результатами виконання рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16.10.2018 у справі № 453/668/18, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивачки 12.12.2019 стягнуто суму вкладу у розмірі 30000,00 євро, а 20.12.2019 стягнуто суму вкладу у розмірі 70000,00 доларів США.

У свою чергу, за змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

Таким чином, виходячи з положень статей 1058, 1060, частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу до банку, до дня фактичного його повернення вкладникові.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач не виконав взятих на себе договірних зобов`язань щодо виплати позивачці строкових вкладів разом із нарахованими процентами зі спливом строку розміщення таких, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивачки процентів лише за період строку дії вкладу, а саме з 04.10.2017 по 05.01.2018, є помилковим.

Відповідно до положень п.п. 1.1, 1.3 Договору № /10047 вклад у сумі 70000,00 доларів США розміщено під 10%.

Відповідно до положень п.п. 1.1, 1.3 Договору № /10048 вклад у сумі 30000,00 євро розміщено під 8 %.

Отже, перевіривши розрахунки заборгованості відповідача по процентах, наявний у матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню проценти за договором № /10047 за період з 05.10.2017 (дата, наступна за датою розміщення вкладу) по 19.12.2019 (дата, яка передує даті повернення вкладу) у розмірі 15458,00 доларів США та проценти за договором № /10048 за період з 05.10.2017 по 11.12.2019 (дата, яка передує даті повернення вкладу) у розмірі 5247,00 євро.

Щодо позовних вимог позивачки про стягнення 3 % річних за ст. 625 ЦК України, слід зазначити наступне.

Так, ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3 % річних не є санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Вирішуючи питання періоду прострочення сплати процентів за депозитними вкладами та нарахування 3 % річних за прострочення виплати процентів на вклади відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про нарахування 3 % річних за період 11.12.2019 по 17.08.2021 та за період з 21.12.2019 по 17.08.2021.

Однак, у порушення норм процесуального права, рішення суду першої інстанції у вказаній частині не містить жодного правового обгрунтування щодо періоду, за який суд стягнув з відповідача на користь позивачки трьох відсотків річних за ст. 625 ЦК України.

Натоміть, як вже зазначалося вище, період прострочення повернення відповідачем вкладу у розмірі 70 000,00 доларів США становить 713 днів (з 06.01.2018 по 19.12.19), а період прострочення повернення відповідачем вкладу у розмірі 30000,00 євро становить 705 днів (з 06.01.2018 по 11.12.2019).

При цьому, як встановлено у судовому засіданні, проценти за користування вкладами відповідачем повернуто не було та питання щодо їх стягнення є предметом вирішення у даній судовій справі.

Таким чином, перевіривши розрахунки позивачки, які не спростовані відповідачем, а також враховуючи те, що за наслідком прострочення відповідачем грошового зобов`язання, тобто зобов`язання повернути позивачці розміщені нею на вкладному рахунку суми коштів у розмірі 70000,00 доларів США та 30000,00 євро, а також процентів у валюті кредиту, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню наступні суми трьох твідсотків за ст. 625 ЦК України:

- за договором банківського вкладу № /10047 3 % річних за користування простроченим банківським вкладом у розмірі 4102, 19 доларів США за період з 06.01.2018 по 19.12.2019 та 3 % річних за користування невиплаченими процентами на вклад у розмірі 779, 30 доларів США за період з 21.12.2019 по 17.08.2021 (дата уточнення позовних вимог);

- за договором банківського вкладу № /10048 3 % річних за користування простроченим банківським вкладом у розмірі 1738, 35 євро за період з 06.01.2018 по 11.12.2019 та 3 % річних за користування невиплаченими процентами на вклад у розмірі 267, 73 євро за період з 13.12.2019 по 17.08.2021 (дата уточнення позовних вимог).

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", слід зазначити наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

При цьому, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 761/26293/16-ц та постанові Верховного Суду від 05.06.2019 року у справі № 757/32522/17-ц.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 19.06.2019 року (справа №359/8114/17) зазначив, що цілком законним є стягнення з Банку на користь позивача пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних Банком коштів, оскільки відмова Банку виконати рішення суду та своєчасно видати вкладнику належні йому кошти свідчить про невиконання Банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» у вигляді сплати пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних Банком коштів за кожен день прострочення до дня фактичної видачі.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки пені за правилами Закону України "Про захист прав споживачів".

Разом з тим, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

При цьому, питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов`язання суд застосовує до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні встановлено, що розмір пені значно перевищує розмір боргового зобов`язання відповідача за договорами у загальному розмірі 20553,71 доларів США та 7326,08 євро, колегія суддів приходить до висновку про можливість визначення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, у розмірі вказаного боргового зобов`язання, що станом на день ухвалення постанови еквівалентно 846278 грн. 46 коп. та 353134 грн. 64 коп. відповідно.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки умовами договорів банківського вкладу, укладених між позивачкою та відповідачем, відшкодування моральної шкоди не передбачено, відсутні підстави для задоволення позову у частині вимог про відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону «Про захист прав споживачів»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року справі №761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19), якою керувався суд першої інстанції, було вказано: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611 ЦЙК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом».

Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду у справі №216/3521/16-ц відступила від відповідного висновку про застосування статей 4 та 22 Закону України "Про захист прав споживачів", викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц в частині застосування норм права при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за порушення договору банківського вкладу.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-кому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Тобто, статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

У свою чергу, вирішуючи питання щодо розміру відшкодування заподіяної позивачці моральної шкоди внаслідок порушення її прав споживача, колегія суддів враховує встановлені судом першої інстанції обставини справи, а також керується принципами розумності та справедливості. Колегія суддів вважає, що відшкодування позивачці моральної шкоди у розмірі 50000 грн. 00 коп. буде достатнім і справедливим.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального права, а також невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 19, 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" про стягнення процентів, пені, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" про стягнення процентів, пені, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № /10047 невиплачені проценти на банківський вклад у розмірі 15672 (п`ятнадцять тисяч шістсот сімдесят два) доларів США 22 центів, 3 % річних за користування простроченим банківським вкладом у розмірі 4102 (чотири тисячі сто два) доларів США 19 центів, 3 % річних за користування невиплаченими процентами на вклад у розмірі 779 (сімсот сімдесят дев`ять) доларів США 30 центів та пеню у розмірі 846278 (вісімсот сорок шість тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 46 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № /10048 невиплачені проценти на банківський вклад у розмірі 5320 (п`ять тисяч триста двадцять) євро, 3 % річних за користування простроченим банківським вкладом у розмірі 1738 (одна тисяча сімсот тридцять вісім) євро 35 центів, 3 % річних за користування невиплаченими процентами на вклад у розмірі 267 (двісті шістдесят сім) євро 73 центів та пеню у розмірі 353 134 (триста п`ятдесят три тисячі сто тридцять чотири) грн. 64 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк", , місцезнаходження: м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 16 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова