Справа № 175/1862/16-ц
Провадження № 2/175/740/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 року Дніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Рожкової Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Слобожанське цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законним представником якої є мати ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про припинення(скасування) державної реєстрації права власності на будинок, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості та визначення способу реалізації предмету іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , треті особи: приватний нотаріус Чаладзе Г.О., ОСОБА_4 , Управління Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту ДР МЮУ та Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання недійсними документів.

Ухвалою суду від 18 червня 2018 року залучено до участі у справі як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт».

Ухвалою суду від 12 лютого 2020 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 04 лютого 2021 року провадження по справі зупинено до закінчення шестимісячного строку необхідного для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 04 травня 2023 року провадження по справі поновлено.

Ухвалою суду від 12 лютого 2025 року прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про зміну предмета позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про припинення(скасування) державної реєстрації права власності на будинок, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості та визначення способу реалізації предмету іпотеки.

У своїй заяві про зміну предмету позову представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» зазначає, що 28.04.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (протоколом загальних зборів акціонерів № 3б-45 від 14.10.2009 року було замінено найменування на Публічне акціонерне товариства «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_4 укладено Генеральну кредитну угоду №К-Д 014/02-40/643, в рамках якої укладено кредитний договір №К-Д 014/02-40/643/1 від 28.04.2007 року, згідно якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_4 кредит в розмірі 180 000,00 доларів США строком на 84 місяці до 25 квітня 2014 року, а ОСОБА_4 прийняв на себе зобов`язання сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 14 відсотків річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту. 28.04.2007 року з метою забезпечення зобов`язань, що витікають з умов вище вказаного кредитного договору між Банком та ОСОБА_5 було укладено Договір іпотеки №014/02-40/1446, яким надано в іпотеку Банку житловий будинок, загальною площею 305,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому предмет іпотеки (житловий будинок, загальною площею 305,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) декілька раз було переоформлено з порушенням вимог Закону, останні переоформлення відбулися у 2017 році та 2020 році. Боржник ОСОБА_4 свої зобов`язання за договором не виконав, тому позивач, користуючись своїм правом, звертається до суду з позовом, з урахуванням зміни предмету позову, про припинення(скасування) державної реєстрації права власності на будинок, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості та визначення способу реалізації предмету іпотеки.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» у судовому засіданні позовні вимоги, з підстав викладених у заяві про зміну предмету позову, підтримала у повному обсязі та просила суд відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом припинення (скасування) державної реєстрації права власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на будинок, загальною площ. 305,7 кв.м., житловою площею 102,9 кв.м., відсоток зносу: 10%, матеріали стін: цегла, опис житловий будинок літ. А з господарськими будівлями та спорудами; літ. Б сарай; літ. В літня кухня, літ. Г- гараж, літ. Ж- вбиральня; літ. 3-літній душі літ. з/я зливна яма; №1-4-огорожі, літ. 1- замощення, літ. к колодязь, літ. «а» вхід в підвал, за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці, площею 0,1 га, за кадастровим номером :02:006:0143, , яке зареєстровано, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.12.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких 0.0. за реєстровим №3012, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4. Звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площ. 305,7 кв.м., житловою площею 102,9 кв.м., відсоток зносу: 10%, матеріали стін: цегла, опис: житловий будинок літ. А з господарськими будівлями та спорудами; літ. Б сарай; літ. В - літня кухня; літ. Г гараж; літ. Ж вбиральня; літ. 3 літній душ, літ. з/я зливна яма; №1-4 -огорожі, літ. І замощення; літ. к колодязь, літ. «а» вхід в підвал, за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0143, згідно Договору іпотеки №014/02-40/1446 від 28.04.2007, за реєстровим №2420, що належить на праві власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, буд. 32/2) за Кредитним договором №К-Д 014/02-40/643/1 від 28.04.2007, укладеного в межах генеральної кредитної угоду № К-Д 014/02-40/643 від 28.04.2007, в сумі 149 050,90 (сто сорок дев`ять тисяч п`ятдесят) доларів США сімдесят центів заборгованості за тілом кредиту. Визначити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів по ціні предмета іпотеки, що визначатиметься при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнути з відповідачів сплачений при подачі позову судовий збір на користь позивача. Проти застосування строків давності заперечувала.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, що підтверджується повернутими на адресу суду рекомендованими повідомленнями.

Представник ОСОБА_2 , законним представником якої є мати ОСОБА_3 адвокат Шевкова Каріна Ігорівна надала суду заяву про застосування строку даності до позовних вимог та просила відмовити у задоволенні позові на цій підставі.

ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, що підтверджується повернутими на адресу суду рекомендованими повідомленнями з відміткою пошти «За закінченням встановленого терміну зберігання».

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина - четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 28.04.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (протоколом загальних зборів акціонерів № 3б-45 від 14.10.2009 року було замінено найменування на Публічне акціонерне товариства «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_4 укладено Генеральну кредитну угоду №К-Д 014/02-40/643, в рамках якої укладено кредитний договір №К-Д 014/02-40/643/1 від 28.04.2007 року, згідно якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_4 кредит в розмірі 180 000,00 доларів США строком на 84 місяці, а ОСОБА_4 прийняв на себе зобов`язання сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 14 відсотків річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту.

Суд бере до уваги, що відповідно до п.1.2 Генеральної кредитної угоди №К-Д 014/02-40/643, в рамках якої укладено кредитний договір №К-Д 014/02-40/643/1 від 28.04.2007 року, кредит в розмірі 180 000,00 доларів США надається строком на 84 місяці з 28 квітня 2007 року по 25 квітня 2024 року.

Пунктом 6.5 Генеральної кредитної угоди №К-Д 014/02-40/643, в рамках якої укладено кредитний договір №К-Д 014/02-40/643/1 від 28.04.2007 року, зокрема, погоджено, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом штрафні санкції у випадку невиконання боржником ОСОБА_4 умов Генеральної кредитної угоди №К-Д 014/02-40/643, в рамках якої укладено кредитний договір №К-Д 014/02-40/643/1 від 28.04.2007 року.

28.04.2007 року з метою забезпечення зобов`язань, що витікають з умов Генеральної кредитної угоди №К-Д 014/02-40/643, в рамках якої укладено кредитний договір №К-Д 014/02-40/643/1 від 28.04.2007 року між Банком та ОСОБА_5 було укладено Договір іпотеки №014/02-40/1446, яким надано в іпотеку Банку житловий будинок, загальною площею 305,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з невиконанням боржником ОСОБА_4 умов Генеральної кредитної угоди №К-Д 014/02-40/643, в рамках якої укладено кредитний договір №К-Д 014/02-40/643/1 від 28.04.2007 року, Публічне акціонерне товариства «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 та ТОВ «Елада» про стягнення заборгованості за кредитним договором, справа №410/1769/12. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2012 року, що залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_3 ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Елада»() на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № К-Д 014/02-40/643 від 28 квітня 2007 року в розмірі 201 109,58 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 27.03.2012 року становить 1 606 061 грн. 11 коп. з яких: тіло кредиту 149110,70 доларів США, заборгованість за простроченими відсотками 46558,51 грн., штраф за несвоєчасне погашення кредиту 3044,84 доларів США, штраф за несвоєчасне погашення відсотків 2313,43 доларів США, пеня 82,1 доларів США, та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 219 грн., а всього стягнуто 1 609 280 грн. 11 коп.

На підставі судового рішення від 26 червня 2012 року, що залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року, представником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» отримано виконавчі листи на примусове виконання судового рішення, які у визначеному законом порядку були пред`явлені до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Ухвалою суду від 17 серпня 2020 року замінено стягувача по цивільній справі №410/1769/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_8 та ТОВ «Елада» про стягнення заборгованості за кредитним договором, з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» ().

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові

з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону.

Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення

у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями

з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами

(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16-ц (провадження № 14-208цс21) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством (див.: постанови від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (пункт 8.6), від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (пункт 40).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення

у заінтересованої особи права на позов, тобто можливості захистити своє право чи інтерес через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

В даному конкретному випадку Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» скористалося своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернувшись до суду з позовом про стягнення, зокрема, з позичальника ОСОБА_4 заборгованості, і рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2012 року, що залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року, позов задоволено (справа №410/1769/12).

Використавши своє право згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, пред`явивши позов про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» змінив строк виконання зобов`язання.

Такими діями Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на власний розсуд змінило умови основного зобов`язання щодо строку дії договору.

У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі № 201/15310/16 (провадження № 61-547св21) зазначено, що слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 756/2298/18.

Як зазначалось вище, право іпотеки виникло у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (яке є правонаступником Публічного акціонерного товариство «Райффайзен Банк Аваль») на підставі укладеного між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» як іпотекодержателем і ОСОБА_5 як іпотекодавцем Договору іпотеки №014/02-40/1446 від 28 квітня 2007 року, яким надано в іпотеку Банку житловий будинок, загальною площею 305,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 ЦК України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статті 261 ЦК України законодавець виходить не тільки

з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права. Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 57/314-6/526-2012.

Отже, при визначенні початку перебігу строку позовної давності суду слід з`ясовувати та враховувати обставини як щодо моменту, коли особа довідалась, так і щодо моменту, коли особа могла дізнатися (мала можливість дізнатися) про порушення свого права, в їх сукупності як обов`язкові складові визначення початку перебігу позовної давності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Розділі 1 Договору іпотеки №014/02-40/1446 від 28 квітня 2007 року сторони узгодили, зокрема, що за цим договором іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань боржника (позичальника), зокрема, за Генеральною кредитною угодою №К-Д 014/02-40/643, в рамках якої укладено кредитний договір №К-Д 014/02-40/643/1 від 28.04.2007 року з повернення кредиту у сумі 180 000,00 дол. США у термін до 24 квітня 2014 року.

Разом з тим, у Генеральній кредитній угоді №К-Д 014/02-40/643, в рамках якої укладено кредитний договір №К-Д 014/02-40/643/1 від 28.04.2007 року передбачено право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у повному обсязі (пункт 6.5).

Як було встановлено, пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним (шляхом пред`явлення позовної заяви про стягнення заборгованості з позичальника у повному обсязі), кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Також в постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 361/7076/19 зазначено, що пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт») було обізнане про порушення позичальником умов кредитного договору, що підтверджується поданням у 2012 році позову про дострокове стягнення всієї суми заборгованості. Саме в цей момент Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» ( правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт») реалізував своє право на захист, чітко усвідомлюючи факт невиконання зобов`язання, та, відповідно, змінив строк виконання основного зобов`язання. Таким чином, момент порушення права Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» ( правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт») та початок перебігу позовної давності починається з моменту вступу рішення суду в законну силу, а не з подальших подій, пов`язаних з виконанням або невиконанням судового рішення.

У даній справі позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, яка настала не пізніше 12 грудня 2012 року (коли Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2012 року, що залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року, набрало чинності), тобто не пізніше 12 грудня 2015 року.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Беручи до уваги встановлені судом обставини справи та надавши належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов висновку, що строк виконання основного зобов`язання було змінено та він настав 12 грудня 2015 року. Однак із відповідним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» ( правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт») звернулось до суду лише 10 травня 2016 року, тобто вже після спливу трирічного строку, який завершився 12 грудня 2015 року.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, беручи до уваги як встановлений судом факт зміни строку виконання зобов`язання, так і момент подання позову, а також заяву представника ОСОБА_2 , законним представником якої є мати ОСОБА_3 адвоката Шевкової Каріни Ігорівни про сплив позовної давності та недоведеність протилежного позивачем, наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про припинення(скасування) державної реєстрації права власності на будинок, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості та визначення способу реалізації предмету іпотеки у повному обсязі. Пропуск трирічного строку давності без поважних причин є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням висновку суду про відмову у задоволенні позовних вимог, суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 253, 257, 261, 610, 1050, 1054 ЦК України, ст. 4, 5, 12, 13, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законним представником якої є мати ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про припинення(скасування) державної реєстрації права власності на будинок, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості та визначення способу реалізації предмету іпотеки відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя: Озерянська Ж.М.