Провадження №22-ц/801/1657/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач :Ковальчук О. В.
УХВАЛА

02 вересня 2025 рокуСправа № 127/25582/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Панасюка О. С.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Покоєвичем Андрієм Олексійовичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 травня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку поділу спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

09 травня 2025 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

18 червня 2025 року, не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Покоєвича А.О., подала апеляційну скаргу.

23 червня 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду витребувано зазначену справу із Вінницького міського суду Вінницької області.

04 липня 2025 року з Вінницького міського суду Вінницької області надійшла дана цивільна справа для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

09 липня 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду вищевказану апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку із несплатою скаржником судового збору.

23 липня 2025 року на адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Покоєвича А.О. надійшла заява, в якій він просив звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору, обґрунтовуючи це тим, що скаржник наразі перебуває за кордоном у Латвії та знаходиться на соціальному захисті як багатодітна та малозабезпечена сім`я, не працює та ніяких доходів не отримує.

28 липня 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Покоєвича Андрія Олексійовича про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено. Продовжено строк для усунення недоліків вищевказаної апеляційної скарги, наведених в ухвалі Вінницького апеляційного суду від 09 липня 2025 року, протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

08 серпня 2025 року на адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Покоєвича А.О. надійшла заява, в якій він повторно просить звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору.

У тексті поданої заяви адвокат Покоєвич А.О. наголошує, що ОСОБА_1 позбавлена можливості сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі, оскільки перебуває у скрутному становищі, та знову звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 перебуває за кордоном у Латвії та знаходиться на соціальному захисті як багатодітна та малозабезпечена сім`я, не працює та ніяких доходів не отримує.

До вказаної заяви скаржником було додано: копію додатку до договору оренди приміщення від 01.09.2022 року (на латиській та на українській мовах); копію витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 2003 року по 2024 рік (форма ОК-5); відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 2012 року по 2019 рік (форма ОК-7); виписки з банку АТ КБ «ПриватБанк».

Дослідивши подані скаржником документи, апеляційний суд вважає, що заява адвоката Покоєвич А.О. про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги не підлягає задоволенню з таких підстав.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині 1 цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору (або відстрочення, розстрочення сплати судового збору), повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з цим, стаття 8 Закону України «Про судовий збір» конкретизує порядок, умови відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати та коло осіб, до яких може застосувати суд цю норму.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині 1 цієї статті.

Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко свідчить, що законодавець, застосувавши конструкцію: «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду, навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18.

Зазначене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливим для всіх учасників процесу.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Визначення судом майнового стану сторони є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року; «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Отже, скрутний майновий стан, на підтвердження якого заявником надані відповідні документи, може бути підставою для задоволення судом клопотання про звільнення його від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.

Безпідставне звільнення від сплати судового збору є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом.

Суд враховує, що Закон України «Про судовий збір» не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Сталим у правозастосовній практиці судів є підхід, відповідно до якого належним доказом для указаних цілей є довідки/відомості з реєстрів, що адмініструються Державною податковою службою України та Пенсійним фондом України (їхніми територіальними органами), оскільки у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків повинні міститися відомості про всі доходи фізичної особи, незалежно від джерела їх походження та підстави виплати.

Отже, відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків є належним доказом у розумінні вимог статті 8 Закону України «Про судовий збір». Такий висновок також викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2024 року у справі № 128/2953/23.

Разом з тим, із наданих скаржником доказів на підтвердження майнового стану ОСОБА_1 , зокрема відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 2012 року по 2019 рік (форма ОК-7), неможливо встановити дійсний розмір її доходів за попередній календарний рік, що є однією із умов, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», для встановлення підстав щодо звільнення особи від сплати судового збору, оскільки такі відомості охоплюють лише період по 2019 рік, а також датою формування такої виписки є 15 січня 2020 року.

Крім того, як вказано самим адвокатом Покоєвичем А.О. у заяві про звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_1 з 30 травня 2022 року разом із дітьми отримала тимчасовий захист в Латвії, де перебуває по теперішній час.

При цьому, є загальновідомим фактом те, що країни Європейського Союзу, до якого входить країна Латвія, чи інші країни, до яких виїхали громадяни України після 24 лютого 2022 року, у зв`язку із повномасштабним вторгнення рф, надають таким особам гуманітарну допомогу, деякі з них щомісячно, і розміри вказаної допомоги подекуди є набагато більшими, ніж середньомісячний дохід в Україні. Однак, скаржник не зазначає на які кошти ОСОБА_1 проживає за кордоном, адже в даному випадку для вирішення питання щодо звільнення її від сплати судового збору це має значення. Відтак, варто наголосити, що апелянт не був позбавлений можливості надати докази, які б підтвердили або спростували наявність доходу ОСОБА_1 за кордоном.

Апеляційний суд також зауважує, що в прохальній частині апеляційної скарги адвокат Покоєвич А.О., між іншим, просить стягнути із відповідача на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 8 052 грн та понесені ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 18 000 грн.

Вочевидь, якщо ОСОБА_1 мала можливість попередньо оплатити такі витрати, відтак є обґрунтовані підстави вважати, що її майновий стан дозволяє їй сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 20 130 грн.

Право на доступ до правосуддя, хоча і є фундаментальним, але не є абсолютним. Це означає, що держава може встановлювати обмеження на це право, але вони повинні бути легітимними, переслідувати законну мету та бути пропорційними.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя, оскільки формування справедливих принципів оплати судового збору характеризує рівень доступності до правосуддя у країні (справа «Креуз проти Польщі» (KREUZ v. POLAND) від 19 червня 2001 року).

Отже, обставини, на які посилається заявник, як на підстави звільнення її від сплати судового збору є недостатніми та необґрунтованими, у зв`язку з чим, у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Отже, оскільки скаржником не було виконано вимоги ухвали апеляційного суду від 09 липня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху, таку апеляційну скаргу, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 357, ч. 3 ст. 185 ЦПК України, необхідно визнати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 185, 357 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Покоєвича Андрія Олексійовича про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Покоєвичем Андрієм Олексійовичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 травня 2025 року у даній цивільній справі вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач О. В. Ковальчук

Судді: Т. Б. Сало

О. С. Панасюк