Справа № 212/7267/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу

У складі судді Хомченко Л.І.

Секретар Стрибайло О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Кривий Ріг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Російської Федераціїї в особі міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування майнової і моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те ,що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником нежитлової будівлі готелю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 4392,20 кв.м. Зазначена обставина підтверджується договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 01.12.2022 року, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Русавською Т.В., реєстровий номер 2904. Копію зазначеного вище договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 01.12.2022 року та ВИТЯГУ з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності додаю до позовної заяви. А також додаю копії паспорту та довідки про присвоєння РНОКПП на моє ім`я.

ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 23 год. 02 хв. підрозділами зс рф здійснено обстріл 1 ракетою невстановленого типу (попередньо - "Іскандер") по цивільній інфраструктурі м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Внаслідок влучання ракети по відкритій ділянці місцевості у безпосередній близькості від готелю "Центральний" за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Романа Шухевича, буд. 16, пошкоджено будівлю готелю (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 110), яка належить на праві власності мені, ОСОБА_1 , та вибито вікна у навколишніх будинках і магазинах, а також поранено 1 цивільну особу.

За цим фактом Відділенням поліції №3 Криворізького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження № 0001262 від 20.10.2024 року за ознаками ч.1 статті 438 Кримінального кодексу України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, копію якого додаю.

Постановою Старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровській областівід 09.06.2025 року в рамках кримінального провадження № 0001262 від 20.10.2024 року за ознаками ч.1 статті 438 Кримінального кодексу України, мене ОСОБА_1 визнано та залучено у якості потерпілого.

Факти руйнувань та знищення мого майна також підтверджуються зазначеними вище матеріалами, актом комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації від 22 жовтня 2024 року.

З метою встановлення розміру матеріальної шкоди завданої нежитловій будівлі готелю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 110), було залучено судового експерта Бихно Марину Володимирівну для проведення будівельно-технічної експертизи.

За результатами проведення будівельно-технічної експертизи 14.03.2025 року було складено висновок експерта №15-25. Відповідно до висновку експерта: розмір матеріальної шкоди завданої нежитловій будівлі готелю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 110), спричиненої внаслідок дій збройної агресії Російської Федерації, становить 12341757 грн.( дванадцять мільйонів триста сорок одна тисяча сімсот п`ятдесят сім) гривень.

Причинно-наслідковий зв`язок між вогневим обстрілом з боку Відповідача та завданою шкодою підтверджується Постановою Старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровській областівід 09.06.2025 року в рамках кримінального провадження № 0001262 від 20.10.2024 року за ознаками ч.1 статті 438 Кримінального кодексу України, актом комісійного обстеження мого, позивача, об`єкта пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації від 22 жовтня 2024 року, а також іншими доказами, про які вказувалось вище.

При цьому, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями, вчиненими Відповідачем, доводиться тим, що така шкода є результатом збройної агресії рф проти України в цілому, адже якби не було такої агресії, то на території України не відбувались би бойові дії, та як наслідок - майно моє, позивача не було б зруйновано та пошкоджене. З огляду на викладене, між завданою мені, позивачу шкодою та відповідними діями відповідача є безпосередній та об`єктивний причинно-наслідковий зв`язок, адже саме конкретна протиправна поведінка стала причиною завдання збитків.

Таким чином, завдана шкода майну позивача була спричинена саме прямими протиправними діями Відповідача, а саме неспровокованою збройною агресією рфпроти України. Внаслідок такої агресії завдано руйнувань майну Позивача.

Відтак, внаслідок неспровокованої та протиправної збройної агресії рф проти України та ракетного обстрілу з боку рф мені, позивачу було нанесено майнову шкоду у вигляді пошкодження та руйнування нежитловій будівлі готелю та моральну шкоду, яку я оцінюю у 700000,00 ( сімсот тисяч грн.)

Зазначаю, що я, позивач, позбавлена можливості здійснювати господарську діяльність на даному об`єкті та одержувати прибуток від такої діяльності, оскільки нежитлова будівля готелю значно пошкоджена.

Вказані обставини стали підставою звернення мене, позивача до суду з відповідним позовом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україна, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України).

За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

У лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України.

24 лютого 2022 розпочалось повномасштабне вторгнення російської федерації на території України, у зв`язку із чим Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 р «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України», в Україні введено військовий стан.

Зазначені обставини є загальновідомими та ніким не оспорюються, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

Окрім того, відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду.

Отже, судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення російською федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням російською федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом, а тому держава російська федерація є належним відповідачем у даній справі.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18.05.2022 по справі № 760/17232/20-ц.

З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією російської федерації проти України, чим порушено її суверенітет, отримання згоди російської федерації бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним.

До таких висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і російською федерацією, на основі аналізу наведених вище норм права та фактичних обставин, дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), у постанові від 08 червня 2022 року у справі №490/9551/19, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20, (пункт 58).

Збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).

На підставі ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» російська федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.

Так, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, 1949 року забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Також відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 8 червня 1977 року), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів.

Зокрема, ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року передбачає, що цивільне населення користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями.

Крім того, на підставі ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року при проведенні воєнних операцій, повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти.

Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація російською федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва російської федерації.

Так, відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, російську федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.

Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва російської федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року.

27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія РФ проти України є

безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, най масштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією.

У пункті 8 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року описано поняття «жертва»: для цілей цього документа жертвами вважаються особи, які зазнали шкоди індивідуально або колективно, включаючи фізичну або психічну шкоду, душевне страждання, матеріальні втрати або суттєве утиск їх основоположних прав, внаслідок дій або бездіяльності, що є грубими порушеннями міжнародних норм у галузі прав людини або серйозними порушеннями міжнародного гуманітарного права.

Також, пункт 11 Резолюції визначає права жертв. Засоби правового захисту при грубих порушеннях міжнародних норм у галузі прав людини та серйозних порушеннях міжнародного гуманітарного права включають, відповідно до норм міжнародного права, право жертв на таке:

a) рівноправний та ефективний доступ до правосуддя;

b) адекватне, реальне та швидке відшкодування завданих збитків.

Жертва грубого порушення міжнародних норм у галузі прав людини або серйозного порушення міжнародного гуманітарного права має мати рівноправний доступ до ефективних судових засобів правового захисту, як це передбачено міжнародним правом. Інші засоби, які є у розпорядженні жертв, включають доступ до адміністративних та інших органів, а також до механізмів, форм та процедур, що існують відповідно до національного законодавства.

Про юридичну можливість прямого відшкодування збитків жертві йдеться у пункті 15 Резолюції. А саме: адекватне, реальне та швидке відшкодування збитків покликане сприяти досягненню справедливості шляхом відновлення потерпілого в його правах, знехтуваних унаслідок грубих порушень міжнародних норм у галузі прав людини або серйозних порушень міжнародного гуманітарного права. Відшкодування має бути відповідним ступеню тяжкості порушень та завданих збитків. Відповідно до своїх національних законів та міжнародно-правових зобов`язань держава повинна забезпечувати відшкодування збитків потерпілим від дій або бездіяльності, які можуть бути привласнені державі і які є грубими порушеннями міжнародних норм у галузі прав людини або серйозними порушеннями міжнародного гуманітарного права. У тих випадках, коли будь-яка фізична особа, юридична особа або інший суб`єкт права несе відповідальність за відшкодування шкоди жертві, така сторона повинна відшкодувати шкоду жертві або виплатити компенсацію державі, якщо держава вже відшкодувала шкоду жертві.

Статті 3, 8, 12, 28 Загальної декларації прав людини 1948 року, гарантують кожній людині право на життя, свободу і особисту недоторканність, ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом, вільне пересування і вибір місця проживання у межах кожної держави, соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 року № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа № 761/6144/15-ц, провадження № 61-18064св18).

Враховуючи викладене, російською федерацією внаслідок протиправних дій було порушено мої, позивача майнові права, а саме завдано майнової шкоди нерухомому майну у вигляді руйнувань та пошкоджень нежитлової будівлі готелю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та яка належить мені, позивачу на праві приватної власності. Розмір збитків підтверджується будівельно-технічною експертизою від 14.03.2025 року, за результатами проведення якої було складено висновок експерта №15-25. Відповідно до висновку експерта: розмір матеріальної шкоди завданої нежитловій будівлі готелю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 110), спричиненої внаслідок дій збройної агресії Російської Федерації, становить 12341757 грн.( дванадцять мільйонів триста сорок одна тисяча сімсот п`ятдесят сім) гривень.

Згідно з частиною 6 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією.

Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав моїх, позивача, та, відповідно, саме Російська Федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.

Щодо стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Як кореспондують ч. 1, пункт 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини 3-5 ст. 23ЦК України).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

У постанові Верховного Суду від 01.03.2021 в справі № 466/8242/18 (провадження № 61-943св20) зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166,1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти російської федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою.

Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення.

При вирішенні вимог позивача, суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), в якому суд вказав, що внаслідок окупації північної частини території Кіпру позивач зазнала моральних страждань, які полягали в психологічному стражданні через неможливість проживати на території, де вона народилась та законно мешкала, відчутті страху та безпорадності, через змушене переселення із північної території Кіпру, у зв`язку з окупацію цієї частини Кіпру турецькими Збройними Силами.

Порушивши мої, позивача, основоположні права і свободи, зруйнувавши належне мені майно, відповідач завдав мені, позивачу значну моральну шкоду.

Внаслідок обстрілу збройними силами Російської Федерації моє, позивача майно було пошкоджене, я зазнала значних триваючих душевних страждань, що викликані позбавленням звичного ритму життя та налагодженого побуту, пристосуванням до нових життєвих умов та відновленням прийнятного для себе рівня життя, перебуванням у пригніченому стані, зниженням життєвого тонусу і погіршення загального самопочуття, а також постійним хвилюванням за свою безпеку.

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги істотне порушення моїх конституційних прав, умисного характеру дій російської федерації, вважаю справедливим розмір компенсації за заподіяну мені, позивачу моральну шкоду у розмірі 700000,00 грн.

Все вищевикладене у своїй сукупності доводить протиправність дій російської федерації у спричиненні збройної агресії проти України та вказує на повну її відповідальність за наслідки та шкоду, спричинену такою агресією.

Враховуючи наведене, вважаю, що вимога про стягнення з Відповідача суми завданих збитків у вигляді матеріальноі та моральної шкоди є ефективним способом захисту порушеного права в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично призведе до відновлення моїх, позивача порушених прав.

Обставини на які, я посилаюся підтверджуються вищевказаними письмовими доказами, які наявні у мене в копіях та в оригіналах.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляю, що попередній (орієнтовний) розрахунок моїх судових витрат становить на час подання позову 55000,00 гривень, - вартість юридичних консультацій та складання позовної заяви адвокатом. Крім того планую понести витрати на правову допомогу, а саме участь адвоката у судових засіданнях близько 20000 гривень, в залежності від кількості засідань.

Щодо підсудності справи зазначаю наступне.

За положеннями ч. 17 ст. 28 ЦПК України позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, спір виник з приводу захисту порушених прав та інтересів фізичної особи у зв`язку із збройною агресією російської федерації.

У зв`язку з тим, що моє, позивача місце проживання та реєстрації знаходиться в межах територіальної юрисдикції Покровського районного суду м. Кривого Рогу, дотримуючись вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України, вважаю за необхідне звернутися до Покровського районного суду м. Кривого Рогу.

На виконання вимог п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повідомляю про те, що на теперішній час в провадженні цього ж самого суду або інших судів не перебуває інших позовів або позову щодо даного відповідача та також самого предмета спору та з тих самих підстав. На підставі викладенного, керуючись ст. 22, 23, 319, 321, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 14, ЦПК України, - просила стягнути з держави російська федерація в особі Міністерства юстиції російської редерації (119991, російська федерація, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріальну шкоду у розмірі 12341757,00 (дванадцять мільйонів триста сорок одна тисяча сімсот п`ятдесят сім) гривень.Стягнути з держави російська федерація на користь мене, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 суму в розмірі 700 000,00 грн (сімсот тисяч гривень), у якості відшкодування моральної шкоди.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися , про час та дату розгляду справи їх було повідомлено належним чином ,представником позивача подана заява про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився ,про час та дату розгляду справи його було повідомлено належним чином .

Дослідив матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником нежитлової будівлі готелю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 4392,20 кв.м.

Вказана обставина підтверджується договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 01.12.2022 року, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Русавською Т.В., реєстровий номер 2904. Копію зазначеного вище договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 01.12.2022 року та ВИТЯГУ з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.08.2025 року відповідь № 1682965.

20.10.2024 приблизно о 23 год. 02 хв. підрозділами зс рф здійснено обстріл 1 ракетою невстановленого типу (попередньо - "Іскандер") по цивільній інфраструктурі м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Внаслідок влучання ракети по відкритій ділянці місцевості у безпосередній близькості від готелю "Центральний" за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Романа Шухевича, буд. 16, пошкоджено будівлю готелю (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 110), яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , та вибито вікна у навколишніх будинках і магазинах, а також поранено 1 цивільну особу.

За цим фактом Відділенням поліції №3 Криворізького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження № 0001262 від 20.10.2024 року за ознаками ч.1 статті 438 Кримінального кодексу України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, копію якого додаю.(арк.с12)

Постановою Старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровській областівід 09.06.2025 року в рамках кримінального провадження № 0001262 від 20.10.2024 року за ознаками ч.1 статті 438 Кримінального кодексу України, позивача ОСОБА_1 визнано та залучено у якості потерпілого.(арк.с13)

Факти руйнувань та знищення майна позивача також підтверджуються актом комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації від 22 жовтня 2024 року.(арк.с14)

За результатами проведення будівельно-технічної експертизи 14.03.2025 року було складено висновок експерта №15-25. Відповідно до висновку експерта: розмір матеріальної шкоди завданої нежитловій будівлі готелю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 110), спричиненої внаслідок дій збройної агресії Російської Федерації, становить 12 341 757 грн.( дванадцять мільйонів триста сорок одна тисяча сімсот п`ятдесят сім) гривень.(арк.с21-36 )

Причинно-наслідковий зв`язок між вогневим обстрілом з боку Відповідача та завданою шкодою підтверджується Постановою Старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровській області від 09.06.2025 року в рамках кримінального провадження № 0001262 від 20.10.2024 року за ознаками ч.1 статті 438 Кримінального кодексу України, актом комісійного обстеження мого, позивача, об`єкта пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації від 22 жовтня 2024 року, а також іншими доказами, про які вказувалось вище.

При цьому, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями, вчиненими Відповідачем, доводиться тим, що така шкода є результатом збройної агресії рф проти України в цілому. З огляду на викладене, між завданою позивачу шкодою та відповідними діями відповідача є безпосередній та об`єктивний причинно-наслідковий зв`язок, адже саме конкретна протиправна поведінка стала причиною завдання збитків.

Таким чином, завдана шкода майну позивача була спричинена саме прямими протиправними діями Відповідача, а саме неспровокованою збройною агресією рф проти України. Внаслідок такої агресії завдано руйнувань майну позивача.

Відповідно до вимого ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала .

За таких обставин суд приходить до висновку ,що заявлені позивачем вимоги про стягнення матеріальної шкоди слід задовольнити у повному обсязі ,оскільки вони обґрунтовані вимогами діючого законодавства та знайшли підтвердження доказами у судовому засіданні .

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Суд не може не погодитись з поясненнями позивача ,що внаслідок неспровокованої та протиправної збройної агресії рф проти України та ракетного обстрілу з боку рф позивачу було нанесено і моральну шкоду, та позовні вимоги в частині моральної шкоди слід задовольнити у повному обсязі - 700 000,00 ( сімсот тисяч грн.)

З відповідача також слід стягнути на користь позивача за судові витрати 31 500 гривень за надання професійної правничої допомоги ,що підтверджується додатковою угодою від 05.05.2025 року ,актом прийому наданих послуг

На підставі викладенного, керуючись ст. 22, 23, 319, 321, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування майнової і моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з держави російська федерація в особі Міністерства юстиції російської редерації (119991, російська федерація, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріальну шкоду у розмірі 12 341 757 , 00 (дванадцять мільйонів триста сорок одна тисяча сімсот п`ятдесят сім) гривень та моральну шкоду в розмірі 700 000,00 грн (сімсот тисяч гривень), та за судові витрати 31500 гривень .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення складено та підписано 12.09.2025 року.

Суддя: Л. І. Хомченко