КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/13498/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

за участі відповідача ОСОБА_1 ,

адвоката Черничко В. В. в інтересах позивача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Оболонського районного суду міста Києва у складі Примак-Березовської О. С.

від 22 травня 2025 року

у цивільній справі № 756/1992/25 Оболонського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2025 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 1 жовтня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Міського управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1286.

В обґрунтування позову зазначила, що з 1 жовтня 1999 року перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Міського управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1286. Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Спір про поділ майна, станом на дату позовної заяви, відсутній. Посилається на те, що починаючи з 2022 року стосунки з відповідачем погіршились через зловживання ним алкогольних напоїв та вчинення щодо позивачки домашнього насильства, а тому з 24 січня 2025 року шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 травня 2025 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 1 жовтня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Міського управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1286.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1211 грн 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі адвокат Ненада О. А., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вказує, що відповідач не погоджується з підставами, зазначеними позивачем в позовній заяві про розірвання шлюбу, оскільки вони не відповідають дійсності. Задоволення позову на підставах, вказаних позивачкою, автоматично означало б встановлення судом того факту, що відповідач зловживає алкогольними напоями та чинить насильство в родині, що не відповідає дійсності. Вказана обставина спонукала відповідача звернутись в суд з зустрічним позовом про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди. Однак, ухвалою суду першої інстанції від 22 травня 2025 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову.

Зазначав, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції позивач не навела жодного доказу та обставин, якими вона обґрунтовувала свої позовні вимоги. Таким чином, у суду першої інстанції не було правового підґрунтя для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу саме у такій інтерпретації позовної заяви.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів, рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним.

Вказувала, що суд першої інстанції правомірно відмовив у прийнятті зустрічного позову. Зазначає, що постанова Оболонського районного суду м. Києва від 28.02.2025, якою було закрито провадження у адміністративній справі про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, на яку посилався в суді першої інстанції відповідач, скасована постановою Київського апеляційного суду від 26.06.2025, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а справу закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Зазначала, що при розгляді даної справи у суді першої інстанції відповідач в своїх поясненнях визнавав, що шлюбні відносини між сторонами припинені з 24 лютого 2025 року, спільне господарство не ведеться, втрачено почуття взаємної поваги, любові та порозуміння, проти розірвання шлюбу не заперечував.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та доводів. Представник позивача - адвокат Черничко В. В. проти задоволення скарги заперечив із викладених у відзиві доводів.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення ОСОБА_1 та представника позивача - адвоката Черничко В. В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що шлюб між сторонами був укладений 1 жовтня 1999 року, від якого є повнолітня донька. Встановивши, що станом на час розгляду справи сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, а їхні шлюбні відносини фактично припинені з 24 січня 2025 року, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін. Суд також врахував, що відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу. При цьому, суд відхилив доводи позивачки щодо зловживання відповідачем алкогольними напоями та вчинення ним домашнього насильства, оскільки вони не були підтверджені належними та допустимими доказами. Зважаючи на встановлені обставини, а також визнання відповідачем факту припинення шлюбних відносин, суд дійшов висновку про достатність підстав для розірвання шлюбу.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За приписом статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 36 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є неможливим.

Згідно з усталеною судовою практикою, викладеною у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 1 жовтня 1999 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Міського управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1286, від якого мають спільну доньку, яка досягла повноліття.

Також судом встановлено, що станом на дату розгляду справи, сторони проживають окремо, шлюбні відносини між ними фактично припинені з 24 січня 2025 року, спільне господарство не ведеться, втрачено почуття взаємної поваги, любові та порозуміння, збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, тобто фактичні взаємини подружжя, кожен з яких живе своїм життям, причини позову суд свідчать про те, що сім`я фактично розпалась.

Позивачка заперечує можливість примирення та подальшого збереження шлюбу, що є визначальним фактором у справах цієї категорії.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, оскільки шлюбні відносини між ними фактично припинені з 24 січня 2025 року, вони проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Врахувавши, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а примушування до його збереження не допускається, суд правильно дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася й шлюб має бути розірвано..

Колегія судів зазначає, що суд надав належну оцінку доводам позивачки, на які посилався апелянт, і відхилив їх, оскільки вони не були підтверджені належними та допустимими доказами. Тому твердження апеляційної скарги про те, що суд задовольнив позов на підставі недостовірних обставин, є необґрунтованим.

Таким чином, рішення про розірвання шлюбу було прийнято на підставі беззаперечно встановленого факту розпаду сім`ї та визнання відповідачем припинення шлюбних відносин.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 вересня 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов