Справа №949/1526/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Оборонової І.В.,

за участю секретаря Волкодав А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить стягнути з нього на свою користь 30000,00 грн. відшкодування моральної шкоди та 15000,00 грн. витрат пов`язаних із розглядом справи.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 01 січня 2025 року біля 04-30 год. ОСОБА_2 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , наніс йому один удар кулаком правої руки в ліву ділянку обличчя позивача, чим порушив громадський порядок і спокій громадян. Постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 березня 2025 року, у справі № 949/604/25, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Внаслідок отриманого ушкодження, у позивача з`явилися ознаки нервового розладу, що виражалося у денній сонливості, головному болі, порушенні координації, втраті чутливості, слабкості, судомах, зміні настрою, порушенні сну, проблемах з пам`яттю та концентрацією, мовленнєвих розладах, у зв`язку з чим, він був змушений звернутися до лікаря, де із 06 січня 2025 року проходив лікування. З цих підстав позивач вказує, що він зазнав фізичних і душевних страждань, що виразилось у постійних головних болях, що часто супроводжується порушенням його нормальних життєвих зв`язків, погіршенні його здібностей, дезорієнтації, змінах у поведінці, апатії, труднощах з запам`ятовуванням нової інформації, концентрацією уваги, труднощах з пошуком слів, розумінням мови та прийняттям рішень. Розмір відшкодування моральної шкоди позивач визначив 30000,00 гривень. У добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати йому завдану шкоду, що і зумовило необхідність позивачу звернутися до суду з даним позовом.

До початку розгляду справи від відповідача надійшов відзив на позову заяву, в якому просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. У відзиві на позовну заяву вказує, що сума заявленої позивачем моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн. не обґрунтована, зокрема не вказано, якими міркуваннями керувався позивач при визначенні розміру моральної шкоди. Як доказ погіршення стану здоров`я, позивач долучив до позовної заяви виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, з якої вбачається, що останній звертався до сімейного лікаря зі скаргами на головний біль 06 січня 2025 року, 17 лютого 2025 року, 24 березня 2025 року, 16 січня 2025 року. Тобто, позивач звернувся за медичною допомогою лише через п`ять днів після події, що пов`язує із причиною значного погіршенням свого фізичного та психоемоційного стану. Така затримка може свідчити про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між подією та станом здоров`я потерпілого. Крім того, в матеріалах справи відсутні достовірні докази того, що протягом семи місяців після події позивач зазнавав значних фізичних чи душевних страждань, які б виправдовували значну компенсацію моральної шкоди. Немає документально підтверджених звернень до лікарів, психологів, а також інших осіб чи установ, які могли б підтвердити тяжкий моральний стан у відповідний період. З урахуванням тривалого часу між подією та медичним зверненням, а також подальшими зверненнями до сімейного лікаря, які були один раз на місяць, існує обґрунтований сумнів у тому, що виявлені у позивача симптоми та скарги, пов`язані саме з результатом спричиненому йому 01 січня 2025 року удару. З цих підстав вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн., слід залишити без задоволення. Крім того, просить залишити без задоволення вимоги позовної заяви про стягнення з нього витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн., оскільки матеріали справи не містять доказів понесення позивачем таких витрат.

До початку розгляду справи від представника позивача адвоката Конончука В.І. надійшло клопотання про розгляд справи без його та позивача участі, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, позов просить задоволити.

Від представника відповідача адвоката Клюйка А.О. до початку розгляду справи надійшла заява, у якій просить розглянути справи без його та відповідача участі. Позовні вимоги не визнає у повному обсязі, а у їх задоволенні просить відмовити з урахуванням обгрунтувань, вказаних у відзиві на позовну заяву.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Частина 1 ст.4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За вимогами ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони.

Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 березня 2025 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП (а.с.7-10). За змістом вказаної постанови 01 січня 2025 року біля 04-30 год. ОСОБА_2 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , наніс один удар кулаком правої руки в ліву ділянку обличчя позивача, чим порушив громадський порядок і спокій громадян, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП - дрібне хуліганство. ОСОБА_2 в судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав, підтвердив факт, який зазначений у протоколі. У вчиненому щиро розкаявся. Постанова набрала законної сили 18 березня 2025 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім`я ОСОБА_1 від 16 травня 2025 року вбачається, що позивач звертався до сімейного лікаря 06 січня 2025 року, 17 лютого 2025 року, 24 березня 2025 року, 16 січня 2025 року, де скаржився на головний біль та головокружіння, що настали внаслідок травми (а.с.11).

Зібрані у справі докази свідчать про те, що 01 січня 2025 року відповідач завдав одного удару кулаком правої руки в ліву ділянку обличчя позивача, в результаті чого позивач зазнав душевних страждань, а відтак має право на відшкодування моральної шкоди.

Згідно пунктів 8 та 9 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 5, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відзиві на позовну заяву, відповідач вказує, що у провадженні Дубровицького районного суду Рівненської області перебуває справа №949/398/25 по обвинуваченню ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. У межах розгляду вказаної справи ОСОБА_2 , як потерпілим було подано цивільний позов про солідарне відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (в порядку ст.128 КПК України), де одним із відповідачів є ОСОБА_1 , що підтверджується долученою відповідачем до матеріалів справи копією позовної заяви (а.с.37-39). Факт наявності такої заяви свідчить про тривалий негативний характер відносин між сторонами.

На переконання суду позивачем доведено факт спричинення з вини відповідача йому моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях та переживаннях, яких він зазнав у зв`язку з протиправними діями останнього відносно нього, що в подальшому виразилось у постійних головних болях, що часто супроводжується порушенням його нормальних життєвих зв`язків, погіршенні його здібностей, дезорієнтації, змінах у поведінці, апатії, труднощах з запам`ятовуванням нової інформації, концентрацією уваги, труднощах з пошуком слів, розумінням мови та прийняттям рішень. Тому, суд погоджується із доводами позовної заяви, що позивач у зв`язку з протиправними діями відповідача щодо нього зазнав негативних фізичних, душевних та психологічних емоцій, що спричинило йому моральну шкоду.

Розмір відшкодування моральної шкоди, позивач оцінює у 30000,00 грн., яку, як свідчить позовна заява, відповідач йому добровільно не відшкодував і доказів протилежного матеріали справи не містять. При цьому, жодних доказів, якими, зокрема, може бути судово-психологічна експертиза, що підтверджує заявлений розмір зазначеної суми моральної шкоди, позивачем не надано.

Суд враховує, що моральну шкоду зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди та відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, особі завжди призначається компенсація за порушення прав людини.

Визначаючи розмір грошового відшкодування, оцінюючи докази, які містяться в матеріалах справи в своїй сукупності, враховуючи характер вчиненого відповідачем адміністративного правопорушення, обсяг та тяжкість моральних страждань перенесених позивачем, стан його здоров`я, виходячи із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань, а також враховуючи положення чинного законодавства про те, що розмір на відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення позивача і не повинен призводити до його збагачення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, слід задоволити частково у розмірі 5000,00 гривень. За встановлених у справі обставин, саме така сума відшкодування моральної шкоди, на переконання суду, буде відповідати вимогам розумності та справедливості.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 15000,00 грн. витрат, пов`язаних з розглядом справи, слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

В матеріалах справи наявна копія ордеру адвоката Коночука Віталія Івановича про надання ОСОБА_1 на підставі договору №11/2025 від 28 квітня 2025 року правничої допомоги (а.с.13).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються договором про надання правової допомоги.

Рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "EastAlliance Limited проти України" (заява №19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено наступне.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

-розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

-розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вище наведене, а також зважаючи на принцип співмірності, наданої адвокатом Конончуком В.І. професійної правової допомоги, витрачений ним час на надання цієї допомоги, суд приходить до висновку про часткове задоволення витрат по оплаті послуг за надання правової допомоги у розмірі 2000,00 грн.

Крім того, при зверненні до суду із позовною заявою, позивачем було сплачено 1211,20 грн. судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволено частково, тому понесені витрати з оплати судового збору, слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 201,83 грн. (5000,00 * 1211,20 : 30000,00).

На підставі ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. (п`ять тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000,00 грн. (дві тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу та 201,83 грн. (двісті одну гривню гривню 83 коп.) витрат на оплату судового збору.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт громадянина України ID-картка № НОМЕР_2 від 20 лютого 2023 року, орган, що видав 5617.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає по АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 27 лютого 2012 року Дубровицьким РВ УМВС України в Рівненській області.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області Оборонова І.В.