ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 2-4061/09
Номер провадження 22-ц/818/27/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 03 грудня 2009 року в складі судді Аркатової К.В. та ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 січня 2025 року в складі судді Аркатової К.В. у справі № 2-4061/09 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» в особі Харківської філії до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2009 року Відкрите акціонерне товариство «Кредитпромбанк» в особі Харківської філії звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 298-КЕК-07 від 22 листопада 2007 року, договором поруки № 298-ПЕК/1-07 від 22 листопада 2007 року у сумі 101 747,55 грн. Посилалось на те, що згідно з п.1.1 кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 50 000,00 грн на споживчі цілі з терміном повернення 20 листопада 2009 року. За умовами п.4.3 Кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язувалась щомісячно погашати кредит та сплачувати проценти відповідно до графіку погашення. Пунктом 1.3 Кредитного договору встановлено процентну ставку за кредитом у розмірі 21% річних. ОСОБА_1 зобов`язувалась сплачувати нараховані проценти щомісячно. Однак позичальниця не сплачує частину кредиту та нараховані проценти. У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом та процентами нараховується пеня згідно з п. 7.1 Кредитного договору. У відповідності до договору поруки № 298-ПЕК/1-07 від 22 листопада 2007 року, ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання солідарно відповідати у повному обсязі перед позивачем за повне і своєчасне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором № 298-КЕК-07 від 22 листопада 2007 року у сумі 101 747,55 грн, витрати зі сплати державного мита у сумі 1017,48 грн і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30,00 грн.

Заочне рішення суду мотивовано тим, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачки мають перед банком заборгованість, яка підлягає стягненню з них в солідарному порядку.

28 вересня 2023 року за допомогою системи «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Індутний-Шматько С.М. подав до суду клопотання про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Індутного-Шматько С.М. про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2009 року по справі № 2-4061/09 залишено без задоволення.

29 листопада 2023 року за допомогою системи «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Індутний-Шматько С.М. подав апеляційну скаргу на заочне рішення суду, в якій просив: ініціювати розгляд справи про відновлення втраченого повністю або частково судового провадження у справі № 2-4061/2009, скасувати заочне рішення та відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справу було розглянуто судом без участі ОСОБА_1 , яку не було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, що позбавило її можливості надати свої заперечення проти позову. Зі слів ОСОБА_1 , вона не має будь-яких невиконаних зобов`язань та заборгованості перед банком, не отримувала від нього будь-яких письмових повідомлень або вимог щодо погашення заборгованості. Матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 кредитних коштів від позивача та доказів того, що позивач направляв їй повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту. Крім того, з відповідачів стягнуто судові витрати у солідарному порядку.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року матеріали справи № 2-4061/09 направлено до Дзержинського районного суду м. Харкова для вирішення питання про відновлення втраченого провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 липня 2024 року у відновленні втраченого судового провадження по цивільній справі № 2-4061/09 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» в особі Харківської філії до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року вказану ухвалу суду скасовано та направлено справу № 2-4061/09 до суду першої інстанції для продовження розгляду, а саме для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 січня 2025 року відновлено втрачене судове провадження у зв`язку із закінченням строку зберігання судового провадження по цивільній справі № 2-4061/09 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» в особі Харківської філії до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, в частині наступних судових рішень та документів: ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2009 по справі № 2-4061/09 про відкриття провадження у справі; заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2009 року по справі № 2-4061/09 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» в особі Харківської філії до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, відповідно якого позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором № 298-КЕК-07 від 22 листопада 2007 року у сумі 101 747,55 грн, витрати зі сплати державного мита у сумі 1017,48 грн і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30,00 грн.

Ухвала мотивована тим, що на підставі зібраних матеріалів, з урахуванням того, що цивільну справу № 2-4061/09 знищено, є можливим часткове відновлення судового провадження у частині ухвали про відкриття провадження та заочного рішення.

На вказану ухвалу суду 05 лютого 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Індутний-Шматько С.М. подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не повідомив учасників справи належним чином, а саме не направляв судові повістки та не зробив жодних запитів ані до Національного банку України, ані до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо участі у судових засіданнях, наявності у них чи передачі до архіву матеріалів кредитної та претензійно-позовної справи ПАТ «Кредитпромбанк» відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Зі змісту оскаржуваної ухвали не вбачається, що судом здійснювались будь-які дії щодо відновлення втраченого судового провадження, зазначені, зокрема, в постанові Харківського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року. Суд першої інстанції в черговий раз самоусунувся від розгляду справи, не вжив всіх належних заходів для відновлення втраченого судового провадження. Лише ухвали про відкриття провадження та заочного рішення не достатньо для перегляду справи апеляційним судом.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду справи не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 18 вересня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси учасників справи.

ОСОБА_1 отримала поштою 14 березня 2025 року (а.с. 207, 212).

Представник ОСОБА_1 адвокат Індутний-Шматько С.М. отримав в електронному кабінеті 11 березня 2025 року (а.с. 196, 203).

ОСОБА_2 отримала поштою 14 березня 2025 року (а.с. 205, 214).

Уповноважений ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Кредитпромбанк» отримав поштою 17 березня 2025 року (а.с. 222, 223).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду слід залишити без задоволення, на заочне рішення суду - задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у квітні 2009 року ВАТ «Кредитпромбанк» в особі Харківської філії звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зі змісту заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2009 року вбачається, що судом встановлені наступні обставини (а.с. 20-21):

«Встановлено, що згідно з кредитним договором № 298-КЕК-07 від 22 листопада 2007 року, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 щодо надання кредиту на споживчі цілі, останньому видано кредитні кошти в розмірі 50 000,00 грн з терміном повернення 20 листопада 2009 року.

Згідно з умовами вказаного кредитного договору ОСОБА_1 прийняла на себе зобов`язання щодо щомісячного погашення суми кредиту у розмірі, визначеної договором частини суми кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 21 % річних.

Вказаних зобов`язань ОСОБА_1 не виконує по цей час, в зв`язку з чим, у неї виникла заборгованість перед позивачем за кредитом та нарахованими процентами загальною сумою 101 747,55 грн.

Крім того, у відповідності до п. 7.1 Кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування кредитом, ОСОБА_1 повинна сплатити банку пеню за кожний день прострочення у розмірі 5% від суми простроченої заборгованості у разі прострочення до 10 календарних днів, понад 10 календарних днів - 10% від суми прострочення.

Таким чином, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором № 298-КЕК-07 від 22 листопада 2007 року становить 101 747,11 грн, в тому числі: 43 111,06 грн - заборгованість за кредитом; 7885,43 грн - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами; 50 751,06 грн - сума пені.

Згідно із договором поруки № 298-ПЕК/1-07 від 22 листопада 2007 року, ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 перед позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором.»

З відповідей від 17 січня 2025 року № 2-4061/09, від 29 січня 2025 року № 2-4061/09 за підписом завідувача архівом Дзержинського районного суду м. Харкова Чумак Л. вбачається, що цивільну справу № 2-4061/09 знищено за вичерпанням строків зберігання, на підставі акту № 2 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, затвердженого головою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2023 року, у зв`язку з чим збереглися виключно процесуальні документи (оригінали), а саме: ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2009 по справі № 2-4061/09 про відкриття провадження у справі; заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2009 року (а.с. 139, 142-144).

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 січня 2025 року про відновлення втраченого провадження колегія суддів виходить з наступного.

Відновлення втраченого судового провадження є гарантією забезпечення права на судовий захист у цивільному судочинстві.

Застосування цього процесуального механізму у разі втрати повністю або частково судового провадження забезпечує можливість реалізації усіх складових права на судовий захист, яке не обмежується лише вирішенням справи судом, а охоплює також право на оскарження судового рішення та виконання судового рішення.

Згідно зі статтями 488, 489 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Статтею 493 ЦПК України передбачено, що при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги:

1) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо);

2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів;

3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи;

4) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи;

5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень;

6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі;

7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Розгляд заяви про відновлення втраченого судового провадження здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом, протягом тридцяти днів з дня надходження заяви до суду.

Відповідно до частини 1 статті 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Метою відновлення втраченого судового провадження найчастіше є одержання завіреної копії судового рішення, апеляційне оскарження судового рішення, перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, вирішення питань, пов`язаних із зверненням судового рішення до виконання тощо.

Обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, законодавцем віднесено на розсуд суду.

Так, на підставі зібраних і перевірених матеріалів, суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

У зв`язку з цим слід враховувати, що обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, залежить від мети такого відновлення.

У даній справі метою відновлення втраченого судового провадження є розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення суду.

При цьому, представник відповідачки адвокат Індутний-Шматько С.М. надав суду першої інстанції заяву про розгляд справи без його участі, в якій повідомив, що ОСОБА_1 не має документів та матеріалів, що збереглися, для відновлення втраченого судового провадження (а.с. 135).

Суд першої інстанції, проаналізувавши наявні матеріали, що збереглися і не знищені, прийшов до висновку про достатність зібраних матеріалів для часткового відновлення втраченого судового провадження в частині процесуальних документів.

З вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що лише процесуальних рішень суду недостатньо для перегляду справи апеляційним судом, а суд першої інстанції не вжив всіх належних заходів для відновлення втраченого судового провадження, не зробив жодних запитів ані до Національного банку України, ані до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо участі у судових засіданнях, наявності у них чи передачі до архіву матеріалів кредитної та претензійно-позовної справи щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , колегія суддів відхиляє, оскільки представник відповідачки не позбавлений був можливості самостійно зробити відповідні адвокатські запити до вказаних органів, проте обмежився лише посиланням на відсутність у ОСОБА_1 будь-яких документів та матеріалів, що збереглися, для відновлення втраченого судового провадження. Така позиція відповідачки свідчить про те, що вона не заінтересована у відновленні втраченого провадження, встановленні дійсного змісту кредитного договору, стороною якого вона є, та правовідносин сторін.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що суд не повідомив позивача про розгляд справи належним чином, а саме не направляв судові повістки до Національного банку України і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не можуть бути взяті до уваги, оскільки неналежне повідомлення учасника справи про її розгляд може бути підставою для скасування судового рішення за апеляційною скаргою такого учасника, тоді як позивач або Фонд гарантування вкладів фізичних осіб ухвалу суду першої інстанції не оскаржували.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу суду не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення суду колегія суддів виходить з такого.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині 2 статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина 1 статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини 1, 2 статті 554 ЦК України).

Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІ «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон про захист прав споживачів застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону про споживче кредитування (стаття 11 Закону про захист прав споживачів у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону про захист прав споживачів. З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон про споживче кредитування, а у частині, що йому не суперечить, - також Закон про захист прав споживачів.

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (див. постанова Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Частина 10 статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Зокрема, вказана норма на час виникнення спірних правовідносин передбачала, що якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц, провадження № 14-680цс19.

Зі змісту оскаржуваного заочного рішення вбачається, що кредитний договір між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено 22 листопада 2007 року зі строком повернення кредиту 20 листопада 2009 року. З позовом до суду банк звернувся до настання передбаченого договору строку повернення кредиту, з огляду на те, що провадження у справі відкрито 02 квітня 2009 року.

У матеріалах справи відсутній сам кредитний договір № 298-КЕК-07 від 22 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 , зі змісту якого можна було б встановити, чи було передбачено ним право кредитора на повне дострокове погашення заборгованості та за яких умов.

Відомостей про те, чи була направлена позивачем ОСОБА_1 досудова вимога про повне дострокове погашення заборгованості, чи ні, матеріали справи та зміст оскаржуваного заочного рішення також не містять.

Разом з тим, з викладеного в заочному рішенні суду змісту позовної заяви не вбачається, що банк просив саме про повне дострокове погашення заборгованості, а не про стягнення поточної заборгованості зі сплати тіла кредиту, процентів та пені. Як вказано у судовому рішенні, банк у позові посилався на те, що позичальниця не сплачує частину кредиту та нараховані проценти.

Отже, з наявних матеріалів справи колегія суддів не може дійти висновку, що банк просив про повне дострокове погашення заборгованості, не дотримавшись передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» процедури направлення позичальниці досудової вимоги, тож відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про наявність підстав для скасування заочного рішення суду.

Твердження ОСОБА_1 щодо відсутності у неї заборгованості перед банком є безпідставними, будь-яких доказів щодо цього вона не надала.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову і стягнення з відповідачок заборгованості за кредитом.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи, спростовуються змістом заочного рішення суду, в якому встановлено, що відповідачі в судове засідання не з`явились, причин неявки суду не повідомили, хоча були повідомлені про місце та час слухання справи належним чином за останнім місцем проживання. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували те, що судом не виконувались приписи про виклик сторін в призначені судові засідання згідно ст. 74 ЦПК України (в редакцій чинній станом на час ухвалення заочного рішення суду). Доказів на спростування цього, зокрема, щодо зміни свого місця проживання, перебування на час розгляду справи за кордоном, на лікуванні, будь-яких інших обставин, які б унеможливлювали її належне повідомлення про розгляд справи судом, відповідачка не надала.

Водночас, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що судом помилково стягнуто з відповідачок судові витрати у солідарному порядку.

Відповідно до п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про зміну заочного рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат зі стягненням з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрат зі сплати державного мита у сумі 1017,48 грн у рівних частках по 508,74 грн з кожної та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30,00 грн у рівних частках по 15,00 грн з кожної замість стягнення в солідарному порядку

В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Зважаючи на те, що заочне рішення суду змінено лише в частині судових витрат, підстав для перерозподілу судового збору за подачу апеляційної скарги у суду апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 січня 2025 року залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 січня 2025 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 03 грудня 2009 року задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 03 грудня 2009 року змінити у частині солідарного стягнення з відповідачів судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (, адреса: м. Київ, бульвар Дружби Народів, 38) витрати зі сплати державного мита у сумі 1017,48 грн у рівних частках по 508 (п`ятсот вісім) грн 74 коп з кожної та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30,00 грн у рівних частках по 15 (п`ятнадцять) грн 00 коп з кожної.

В іншій частині заочне рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина