Провадження №2-др/522/145/25
2 вересня 2025 року м. Одеса
Приморський районний суд міста Одеси у складі:
головуючої судді Косіциної В.В.,
розглянувши на підставі наявних матеріалів заяву представника заяву представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 - адвоката Приймачука Сергія Івановича про ухвалення додаткового рішення,-
В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , треті особи Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Філімонова Галина Василівна про визнання заповітів недійсними.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2025 року позовну заяву залишено без задоволення.

У відзиві на позовну заяву відповідачі просили здійснити розподіл судових витрат. Вказали, що орієнтовний розмір витрат кожної з них на професійну правничу допомогу на момент подання відзиву становив 15 000,00 гривень. У відзиві вказано, що остаточний розрахунок судових витрат та докази, на підтвердження їх розміру будуть подані до суду у встановлений законом строк.

Ухвалюючи рішення, питання про розподіл судових витрат не вирішено.

23 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси засобами поштового зв`язку надійшла заявапредставника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 - адвоката Приймачука Сергія Івановича про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просив ухвалити додаткове рішення та стягнути з позивачки на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 гривень.

У період з 21 липня 2025 року по 08 серпня 2025 року головуюча суддя Косіцина В.В. перебувала у відпустці.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2025 року заяву прийнято до розгляду. Встановлено, що розгляд заяви здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

19 серпня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_4 адвоката Гайдай Яніни Федорівни у якій заявниця заперечувала проти розміру витрат на професійну правничу допомогу, просила відмовити.

Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку із неявкою учасників справи, що були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення здійснити розгляд заяви представника Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний фонд «ЕВЕРЕСТ» про ухвалення додаткового рішення за відсутності сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

У відзиві на позову заяву відповідачі просили стягнути судові витрати, у якому вказано, що орієнтований розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 30 000,00 гривень, а докази, що підтверджують їх розмір будуть подані у встановлений процесуальним законом строк.

Під час ухвалення судового рішення не вирішено питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

01 липня 2021 року між АБ «ІВАНЧЕНКО ТА ПАРТРНЕРИ» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги №01.07/42-2021, за яким АБ зобов`язалося за дорученням клієнта здійснити захист, представництво та надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, визначеному цим договором, а клієнт зобов`язався оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У п.7.1. Договору зазначено, що дія цього договору становить 1 рік.

Згідно п.7.2. Договору, у випадку, якщо сторони продовжують виконувати умови договору та за відсутності письмових заперечень сторін, строк дії договору автоматично продовжується на наступний рік.

Відповідно до акту прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 14.07.2025 року №1, АБ відповідно до Договору про надання правничої (правової допомоги від 01.07.2021 року №01.07/42-2021, надало наступні види послуг:

- попередня консультація та аналіз справи 4 000,00 гривень (1 година витраченого часу);

- вивчення судової практики 2 000,00 гривень (2 години витраченого часу);

- складання відзиву 8 000,00 гривень (2 години витраченого часу);

- участь у судовому засіданні 12 000,00 гривень (4 години витраченого часу);

- складання заяви про ухвалення додаткового рішення 4 000,00 гривень (1,5 години витраченого часу).

Загальний розмір витрат склав 30 000,00 гривень.

У заяві від 19.08.2025 року представник позивачки зазначає про те, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є невиправданим та таким, що покладає надмірний тягар щодо судових витрат.

У статті 11 ЦПК України вказано, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч.ч.5-6 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте, у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги

Суд вважає, що чинне процесуальне законодавство не містить заборони щодо права суду на зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу за умови, що заявлений розмір таких витрат не відповідає принципу пропорційності, розумності та справедливості, а самі витрати не є фактичними та неминучими.

Тому, під час визначення розміру витрат на професійну правничої допомоги суд повинен встановити наступне:

- чи обґрунтувала особа понесення таких витрат належними та допустимими доказами;

- чи відповідає заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу принципам пропорційності, розумності, та справедливості;

- чи є такі витрати фактичними та неминучими?.

У заяві про зменшення витрат на професійну правничу допомогу представник Веселової Тамари Прокопівни зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг за загальною ринковою ціною таких послуг, а стягнення таких витрат покладає на ОСОБА_5 надмірний тягар. В якості обґрунтування зазначеного, заявник посилається на те, що позовна заява була подана через підсистему ЕС, а тому, представнику не потрібно було прибувати до суду, робити копії та витяги зі справи. Зазначає, що зустрічний позов, відзив та додаткові пояснення мають майже однаковий зміст. Вказує, що в матеріалах справи відсутнє заперечення на заяву про застосування строку позовної давності. Вказує, що судові засідання у яких брав участь представник у своїй сукупності тривали не більше однієї години, а тому, існують підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Суд часткового погоджується із зазначеними доводами, та вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію пропорційності, розумності та справедливості з огляду на наступне.

Щодо витрат пов`язаних з аналізом справи, то постанова ВП ВС від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19 містить висновок про те, що витрати на ознайомлення з апеляційними скаргами не можуть бути враховані під час розподілу судових витрат, оскільки фактично охоплюються змістом наданої послуги з підготовки відзивів на апеляційні скарги.

Тому, на думку суду, ознайомлення з матеріалами та документами є одним із елементів процедури складання заяв по суті справи (позову, відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив), а тому, не підлягають окремій оцінці.

Щодо витрат на надання консультації, то на думку суду такі витрати є виключною ініціативою представника, оскільки, відповідачка власну позицію щодо справи не висловлювала, а відзив складався безпосередньо адвокатом, будь-яких заяв або клопотань відповідачка самостійно не подавав. Будь-яких доводів на підтвердження того, що надання такої послуги як консультація не є невідворотною та неминучою до заяви надано не було. Окрім того, у змісті відзиву акті приймання передачі не розкрито з приводу якого саме питання (яких документів) надавалася така консультація. Тому, суд вважає, що підстави для відшкодування витрат за зазначену послугу відсутні.

Щодо вивчення судової практики, то на думку суду, зазначені дії є частиною такої послуги як складання заяв по суті справи (позову, відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив), а тому, така послуга не підлягає окремій оцінці.

Щодо складання відзиву на позов, суд зазначає наступне.

Сам відзив є незначним за змістом та складається з 5 аркушів.

У додатках до відзиву містяться лише ті документи, які перебувають у розпорядженні відповідачів. Тому, отримати зазначені документи не потребує докладання будь-яких додаткових зусиль зі сторони представника відповідача.

У додатках до відзиву відсутні будь-якій документи, отримані представником відповідача самостійно (в тому числі шляхом подання адвокатських запитів). Зазначене дає суду підстави вважати, що адвокат не витратив значного проміжку часу для отримання таких додатків.

Суд звертає увагу на те, що зазначена категорія справ характеризується підвищеним рівнем складності.

Визначаючи вартість такої послуги, як складання та подання позову, суд виходить з того, що спірні правовідносини чітко врегульовані чинним законодавством. Між нормами прави відсутні будь-які колізії, що свідчить про сталість та єдність законодавства у цій сфері.

При цьому, судова практика у цій сфері стала та узгоджена між собою, що не вимагає від представника витрати значного часу для її пошуку та/або узгодження правових позицій.

На думку суду, справа не становить значного суспільного інтересу, та впливає виключно на відносини, що виникли між позивачем та відповідачами.

Тому, враховуючи зазначене, суд доходить до висновку, що витрати за надання такої послуги, за умови їх відповідності критеріям розумності, справедливості та співмірності повинні становити 5 000,00 гривень.

Щодо участі у судових засіданнях, суд зазначає наступне.

Представник відповідачів адвокат Приймачук Сергій Іванович брав участь у засіданнях по справі, призначених на: 11.02.2025 року (близько 5 хвилин), 10.07.2025 року (близько 15 хвилин).

Зазначені судові засідання на думку суду були короткочасними, а тому, беручи до уваги рівень складності справи та час, необхідний для підготовки до судового засідання та час, необхідний для прибуття до приміщення суду, грошовою сумою, яка б відповідала критерію розумності та співмірності за надані послуги є 1 000,00 гривень, за кожне судове засідання.

Щодо витрат на складання та подання заяви про ухвалення додаткового рішення, постанова ОП КГС ВС від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22 містить висновок про те, що заява про ухвалення додаткового рішення є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню. Тобто, це витрати, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги і не відносяться до витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи.

Подібна за змістом правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №914/1564/20 та у додаткових постановах від 20.09.2023 у справі №922/838/22, від 14.09.2023 у справі №911/3076/21, від 06.09.2023 у справі №914/131/22, від 30.08.2023 у справі №911/3586/21, від 25.07.2023 у справі №914/4092/21, від 07.02.2023 у справі №922/4022/20, від 23.08.2022 у справі №909/328/18, від 05.07.2022 у справі №910/10507/21.

За таких обставин, суд вважає, що витрати за підготовку на складання заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню.

Тому, враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 141, 270, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 - адвоката Приймачука Сергія Івановича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст додаткового рішення складено та підписано 2 вересня 2025 року.

Суддя Косіцина В.В.