Справа № 346/2279/25
Провадження № 2/346/1537/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю: секретаря Урбанович І.Д.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Костромін Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина за заповітом від 30.10.2012 року в рівних частинах на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що складається із житлових будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ; земельних ділянок площами 1,24 га та 0,3174 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства, а також площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Вказані спадкоємці прийняли спадщину та нотаріус видала їм на вказане майно свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Крім зазначеного майна, ОСОБА_3 належала ще земельна ділянка площею 1,11 га, яку вона успадкувала після смерті її чоловіка ОСОБА_7 . Оскільки вказана земельна ділянка не охоплена зазначеним заповітом, позивач, вважаючи себе спадкоємцем за законом на частку в спадковому майні, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину звернулась до державного нотаріуса із відповідною заявою, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, в зв`язку з тим, що вона не надала документу щодо реєстрації її місця проживання разом зі спадкодавцем на день її смерті за однією адресою та не подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Стверджує, що подружжя ОСОБА_8 проживали в с. Раківчик Коломийського району Івано-Франківської області, а оскільки дітей у них не було, ОСОБА_7 являвся особою з інвалідністю І групи, а у ОСОБА_3 паралізованою була права рука, мати позивача ОСОБА_9 в 1996 році перейшла проживати до них. Після смерті ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ОСОБА_3 та ОСОБА_9 залишились проживати вдвох. ІНФОРМАЦІЯ_3 остання померла і позивач разом із своєю неповнолітньою дочкою ОСОБА_10 вказаного дня переїхала до тітки ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 , де постійно проживала до дня її смерті, хоча її місце проживання було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 .

В 2010 році тітка через похилий вік (87 років) та поганий стан здоров`я не могла самостійно вести домашнє господарство, потребувала допомоги та піклування. Позивач виконувала майже всю домашню роботу, готувала їсти, прала, прибирала, обробляла земельну ділянку; разом з тіткою вела домашнє господарство, мали спільний бюджет - за їх спільні кошти (її пенсію та зарплату позивача) вона купляла продукти харчування, ліки, речі повсякденного побуту, оплачувала роботи з обробітку земельної ділянки, підготовці дров, ремонтних робіт в будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 тітка померла, позивач похоронила її і продовжила проживати в її будинку до 2017 року, доглядає за її майном, обробляє земельну ділянку, прибирає в будинку. Оскільки вона постійно проживала разом і спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тому прийняла спадщину після її смерті. Тому позивач просить встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини (на день її смерті), за адресою: АДРЕСА_2 .

13.06.2025 року відповідач надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що факти, зазначені в позовній заяві, не відповідають дійсності, а позивач не проживала з тіткою на постійній основі та не вела з нею спільного господарства. Так, після смерті ОСОБА_3 було відкрито спадкову справу. Ще за життя вона повідомила племінникам, що склала заповіт, згідно з яким все своє майно поділила в рівних частках між ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (дочкою позивача). Вказані особи подали заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, а оскільки були певні проблеми з документами на спадкове майно, тому видача свідоцтв про право на спадщину за заповітом відбулась лише восени 2024 року.

При оформленні документів було випущено з уваги земельний пай, який залишився після смерті чоловіка ОСОБА_3 , та який вона фактично прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. В жовтні 2024 року ОСОБА_2 в межах спадкової справи розпочала оформлення спадкових прав на вказаний земельний пай, а після того, як про це стало відомо позивачу, остання вчиняє дії щодо його успадкування, хоча сама ж зазначає, що її повідомлено про пропуск строку на прийняття спадщини. Звертає увагу, що позивач впродовж майже 13 років не вчиняла жодних дій щодо спадкування майна тітки, оскільки її влаштовувало, що частина майна успадкована її дочкою; не зверталася ні після смерті ОСОБА_7 , ні після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Вона знала про наявність спадкової справи та заповіту, оскільки її рідна дочка прийняла спадщину за заповітом, з якою, як вона вказує, вони проживали у будинку покійної тітки, і при цьому не вчиняла жодних дій для прийняття нею спадщини, вважаючи, що фактично вступила в спадщину, що суперечить одне одному. Земельна ділянка площею 1,11 га належала на праві власності покійному чоловікові ОСОБА_3 ОСОБА_7 , який проживав вдвох з дружиною, та до них періодично приїжджали племінники, рідні сестри та брат ОСОБА_3 , в тому числі ОСОБА_2 та позивач. Після смерті чоловіка ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з ОСОБА_3 ніхто не проживав та не вів спільне господарство, дітей своїх вони не мали, їй було призначено соціальний супровід від органу місцевого самоврядування (ОМС), а після її смерті відкрито спадкову справу. Вважає, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності (28.06.2016 року), який рахується із дня, коли закінчився строк на подачу заяви про прийняття спадщини - 28.06.2013 року. Щодо долучених доказів зазначає, що акт від 27.03.2013 року не може бути належним доказом, оскільки тітка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а обстеження проведено 27.03.2013 року; довідка сільської ради №3 теж видавалась у 2013 році для Пенсійного фонду України з метою отримання виплат щодо її поховання. Характер стосунків позивача з тіткою зводився до епізодичного відвідування, наданні допомоги, однак, вони ніколи не вели спільного господарства і не проживали разом на постійній основі. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував її постійне проживання зі спадкодавцем на день смерті - на час відкриття спадщини, факту ведення спільного господарства з тіткою, наявності спільного бюджету та побуту. Крім того, позивач, звернувшись з даним позовом, вказала відповідачем лише спадкоємця ОСОБА_2 , хоча спадкоємцями, які подали заяви після смерті ОСОБА_3 та оформили спадкове майно за заповітом, є ще ОСОБА_10 та ОСОБА_4 . Враховуючи вищенаведене, відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 46-52).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та вказала, що після смерті своєї матері вона переїхала в с. Раківчик до тітки ОСОБА_3 , з якою постійно проживала в її будинку, вела з нею спільне господарство, доглядала за нею; остання отримувала пенсію та надавала позивачу кошти для придбання їй конкретно того, що вона замовляла, тобто вона мала свої кошти, а позивач свої; вони разом харчувалися, купляли побутові речі та ліки, вона займалась її похованням. Восени 2024 року позивач під час прибирання її будинку знайшла акт на земельну ділянку (пай), власником якої був чоловік тітки - ОСОБА_7 , та яка не була включена до майна за заповітом, тому вона звернулася до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Вважає, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, однак, не оформила своїх спадкових прав. Строк позовної давності нею не пропущено, оскільки лише восени 2024 року вона дізналась про наявність вказаного акту.

Представник позивача, адвокат Костромін Н.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних в позовній заяві, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, в поданому відзиві просить розгляд справи проводити в її відсутності ( а.с. 46-52 ).

Відповідно до ч. 6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на строк не більш як на десять днів, тобто до 18.09.2025 року з дня закінчення розгляду справи 10.09.2025 року.

Суд, заслухавши вказаних учасників, свідків, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Згідно з даними копії архівної довідки № Б-146(Ц)/06-06, виданої 06.11.2024 року Державним архівом Івано-Франківської області Івано-Франківської обласної державної адміністрації, ОСОБА_13 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Раківчик Коломийського повіту ( нині Коломийського району), хрещена 05.03.1923 року в церкві с. Раківчик ( а/з №7); батько ОСОБА_14 , син ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , уродж. ОСОБА_15 ; мати ОСОБА_17 , донька ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , уродж. ОСОБА_20 ; інформація щодо дати народження та батьків ОСОБА_21 зазначена також в повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 6 від 02.11.2024 року ( а.с. 23, 120 зворот, - 121 ).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 03.05.1991 року повторно, ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась ОСОБА_9 , її батьками вказані ОСОБА_14 та ОСОБА_22 (а.с. 24).

ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася ОСОБА_23 , її батьками вказані ОСОБА_14 та ОСОБА_22 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 118).

02.12.1979 року ОСОБА_23 у зв`язку з одруженням з ОСОБА_24 змінила прізвище на « ОСОБА_25 » (а.с. 118 зворот).

Згідно з даними копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 1 від 02.11.2024 року, ОСОБА_9 18.05.1958 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_26 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_27 »; відомості щодо реєстрації вказаного шлюбу зазначені також у повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу № 2 від 02.11.2024 року (а.с. 26, 123-124).

ІНФОРМАЦІЯ_8 народилась ОСОБА_28 , її батьками вказані ОСОБА_26 та ОСОБА_29 , про що свідчать дані копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 24.01.2000 року (а.с. 28, 124 зворот).

19.06.1965 року ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого повторно 26.11.2012 року (а.с. 25, 122).

Відповідно до даних копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу № 5 від 17.04.2025 року, шлюб між ОСОБА_26 та ОСОБА_29 05.02.1968 року розірвано, актовий запис №13 від 05.02.1968 року, прізвище дружини після розірвання шлюбу ОСОБА_30 ( а.с. 27 ).

У відповідності до даних копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 1 від 02.11.2024 року, ОСОБА_28 24.02.1989 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_31 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_32 ». 07.08.1996 року Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області шлюб між ними розірвано, актовий запис № 187 (а.с. 29).

ІНФОРМАЦІЯ_9 народилася ОСОБА_33 , її батьками зазначені ОСОБА_24 та ОСОБА_34 , що стверджується даними копії свідоцтва про народження НОМЕР_5 від 13.12.1980 року (а.с. 116).

Судом також встановлено, що 08.06.1998 року та 22.05.2001 року державним нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори Калиняк Н.М. видано свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі відповідно за № Д-575 та №1549, про те, що спадкоємцем майна ОСОБА_35 є його дружина ОСОБА_3 . Спадщина, на яку видані ці свідоцтва, складається із компенсаційної виплати фонду Взаєморозуміння і примирення в сумі 660 німецьких марок; 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ; запис (відмітка) щодо вказаного свідоцтва про право на спадщину від 22.05.2001 року на 1/2 частку міститься на копії свідоцтва про право власності, виданого 06.02.2001 року виконавчим комітетом Раківчицької сільської ради щодо належності вказаного будинку по 1/2 частці ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ; інформація щодо виникнення права власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_3 на підставі вказаних свідоцтв про право власності та про право на спадщину міститься у виписці з інвентаризаційних матеріалів №2277/1 від 23.05.2024 року та у витязі № 39981321 від 28.09.2024 року з Державного реєстру речових прав; 28.09.2024 року державним нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори О.Ключівській видано дублікат вищевказаного свідоцтва про право на спадщину замість втраченого, зареєстрований в реєстрі за № 1534 ( а.с. 72, 73, 135-138).

Згідно з даними копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №015132, виданого 08.08.2002 року на підставі рішення XX сесії ІІІ скликання Раківчицької сільської ради від 30.12.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №872, ОСОБА_7 належала земельна ділянка площею 1,11 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Раківчицької сільської ради (а.с. 18).

28.01.2007 року виконавчим комітетом Раківчицької сільської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належав ОСОБА_3 ; вказане свідоцтво як підстава виникнення права власності зазначене у відповідному витязі про реєстрацію права власності № 13688186 від 24.02.2007 року та у виписці з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 59721 від 20.09.2017 року (а.с. 128 зворот, -130).

Відповідно до копії заповіту, посвідченого 30.10.2012 року секретарем Раківчицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 99, ОСОБА_3 заповіла належне їй майно в рівних частинах ОСОБА_4 , ОСОБА_36 та ОСОБА_12 ; відомості щодо вказаного заповіту зазначені в інформаційній довідці зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 34156026 від 03.06.2013 року (а.с. 13-15, 79 зворот, - 97).

Згідно з даними копій свідоцтв про смерть серій НОМЕР_6 , виданого повторно 26.11.2012 року, НОМЕР_7 від 02.01.2013 року та НОМЕР_8 від 30.12.2010 року, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Раківчик Коломийського району Івано-Франківської області, а ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Коломия Івано-Франківської області (а.с. 12, 30, 31, 76, 77).

У відповідності до копій довідок №29 та №3, виданих Раківчицькою сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області відповідно 02.02.2010 року та 02.01.2013 року, ОСОБА_1 повністю своїм коштом похоронила свою тітку ОСОБА_3 ; доглядала її до дня смерті, вели спільне господарство, проживали разом ( ОСОБА_1 проживала без реєстрації); ОСОБА_9 постійно проживає в АДРЕСА_2 , без реєстрації ( а.с. 34, 35 ).

Згідно з копією акту, складеного 27.03.2013 року комісією в складі сільського голови Заграновського В.В., секретаря сільської ради Попадюк Н.П., депутата с/р Федасюка В.Б., даного числа проведено обстеження будинку за адресою: АДРЕСА_2 , за словами свідків ОСОБА_37 , ОСОБА_38 та ОСОБА_39 в будинку проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_12 з 2010 року без реєстрації ( а.с. 36).

03.06.2013 року та 10.06.2013 року ОСОБА_12 , ОСОБА_40 та ОСОБА_41 звернулись до Першої Коломийської районної держнотконтори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ( а.с. 74, 74 зворот, 99).

Згідно з копіями довідок №90/02-33/05 та № 89/02-33/05, виданих ОСОБА_4 28.05.2013 року сільським головою Раківчицької сільської ради В.Заграновським, ОСОБА_3 належав житловий будинок в АДРЕСА_2 , який розташований на приватизованій земельній ділянці, в якому вона проживала з 1986 року; тип двору селянський; станом на 01.07.1990 року у спадковому будинку проживали: ОСОБА_3 (дружина) та ОСОБА_7 (чоловік); на момент смерті ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в ньому проживала дружина ОСОБА_3 ; на момент смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у спадковому будинку проживала одна; спадщину прийняла ОСОБА_4 , взяла під охорону майно спадкодавця (а.с. 75 та 75 зворот).

Даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 34156162, виданого державним нотаріусом вказаної нотаріальної контори Петрук О.Л. 03.06.2013 року, стверджується, що до вказаного реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи № 272 за номером у спадковому реєстрі 54558287, спадкодавець ОСОБА_3 ( а.с.98 зворот).

08.10.2014 року ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєструвала шлюб із ОСОБА_42 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_43 », що стверджується даними копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_9 , актовий запис № 494 від 08.10.2014 року (а.с. 17).

04.12.2018 року ОСОБА_33 у зв`язку з одруженням змінила прізвище на « ОСОБА_44 », про що свідчить копія свідоцтва про шлюб від 04.12.2018 року (а.с. 16).

Відповідно до даних довідок №57/7.1-16 та №60, виданих відповідно 28.04.2025 року та 02.05.2025 року Раківчицьким старостинським округом Коломийської міської ради, ОСОБА_7 належала земельна ділянка ( земельний пай ) площею 1,11 га, що розташована на території Раківчицької сільської ради, (державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №015132); ОСОБА_3 - житловий будинок та приватизовані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та товарного сільськогосподарського виробництва. ОСОБА_7 та ОСОБА_3 були зареєстрованими в житловому будинку АДРЕСА_2 , по день смерті. На час смерті ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в будинку була зареєстрована ОСОБА_3 . Після його смерті ОСОБА_3 вступила в управління спадковим майном. На момент смерті ОСОБА_3 у вказаному житловому будинку була зареєстрована одна. Заповіт від імені ОСОБА_7 у виконавчому комітеті сільської ради не посвідчувався. Заповіт від імені ОСОБА_3 , посвідчений 30.10.2012 року за №99, не змінювався та не скасовувався. (а.с. 32, 33).

28.09.2024 року ОСОБА_40 та ОСОБА_10 звернулися до Коломийської державної нотаріальної контори із заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 ( а.с. 101, 102 ).

28.09.2024 року державним нотаріусом вказаної нотаріальної контори Мануляк І.В. видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 1535, №1542, №1549, №1536, №1543, №1550, №1537, №1544, №1551, №1538, №1545, №1552, №1539, №1546, №1553, №1540, №1547, №1554, №1541, №1548, №1555, про те, що спадкоємцем майна ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , ОСОБА_40 та ОСОБА_10 (по 1/3 частці). Спадщина, на яку у вказаних частках видані ці свідоцтва складається із житлових будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , та земельних ділянок площами 0,2500 га, 0,3174 га, 0,4800 га, 0,2600 га, 0,5000 га, призначених для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Інформація щодо вказаних свідоцтв зазначена у відповідних витягах про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 28.09.2024 року (а.с. 53-59, 130 зворот, -134, 138 зворот, -167)).

29.10.2024 року позивач звернулася до Коломийської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , як її племінниці ( а.с. 119 зворот, -120 ).

29.10.2024 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до вказаної нотаріальної контори із заявою, в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_3 , на день смерті якої залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, що належала ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав; ОСОБА_2 в заяві зазначила, що спадщину вона прийняла, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини 10.06.2013 року (а.с. 115 зворот).

Листом № 1711/02-14 від 02.11.2024 року державний нотаріус вказаної нотаріальної контори Мануляк І.В. повідомила позивача про те, що не вправі прийняти заяву про прийняття спадщини, оскільки вона (позивач) не проживала разом з померлою ОСОБА_3 на день її смерті, тому повинна була звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини до 28.06.2013 року; у зв`язку з тим, що пропустила строк для прийняття спадщини рекомендовано звернутися з позовом до суду про надання додаткового строку на прийняття спадщини ( а.с. 19, 119).

На підтвердження заявлених вимог позивачем також надано копії фототаблиці, на якій, за її твердженням, зображено ОСОБА_3 та позивача, зокрема, святкування її день народження та інших свят та перебування останньої на час її смерті (організовувала похорон ( а.с. 179 )).

Згідно з ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.04.2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , державний нотаріус Коломийської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Мануляк І.В., про встановлення факту постійного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час смерті спадкодавця і відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_2 , - залишено без розгляду на підставі ч.6 ст.294 та ч.4 ст.315 ЦПК України (а.с. 20-22).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_45 (сусід позивача), суду пояснив, що ОСОБА_1 проживає в с.Раківчик Коломийського району Івано-Франківської області. Вдома у неї бував рідко, але знає, що позивач разом із мамою проживала у тітки ОСОБА_3 , постійно за ними доглядала. Її мати померла у 2010 році та позивач залишилась проживати із тіткою, якій допомагала їй виходити з будинку, враховуючи її 80-ти річний вік, організовувала її поховання, в чому їй допомагали сусіди. Хто обробляв земельну ділянку свідку не відомо, знає лише, що це здійснювалось під її керівництвом. Зазначає, що він в цьому населеному пункті не проживав постійно, а перебував періодично через характер його роботи, а коли бував у відпустці (літній місяць) бачив позивача в с. Раківчик практично щодня, вона постійно проживала у тітки, на похороні у якої він не був.

Свідок ОСОБА_46 (колишній голова Раківчицької сільської ради), зазначив, що позивач разом з мамою та її сестрою ОСОБА_3 проживали в АДРЕСА_2 , а після смерті її матері вона залишилась проживала з тіткою ОСОБА_3 та разом зі своєю дочкою, яка доїжджала в м. Коломия на навчання із цього населеного пункту, вони вели спільний побут. Також він бачив в будинку, куди періодично заходив (років не пригадує) як представник сільської ради з метою перевірки, оскільки вівся супровід двох жінок як осіб перестарілого віку, речі (одяг), що не характерний для осіб старшого віку, та вважає їх речами позивача та її дочки. Чи був у них з тіткою спільний бюджет свідку не відомо; тривалість проживання позивача в будинку тітки до її дня смерті не знає, бачив її періодично там, (як приїжджала автобусом та йшла до будинку та зранку, як їхала ним на роботу); в даний час вона часто приїжджає до будинку тітки, в якому проживає якийсь родич. Сільською радою видавались довідки про проживання вказаних осіб за цією адресою та здійснення позивачем поховання тітки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_47 (сусід позивача), суду пояснив, що позивач, її матір і тітка ОСОБА_48 (прізвища якої не пам`ятає) проживали разом в АДРЕСА_2 , до будинку він не заходив, але постійно (періодично) бачив її. Позивач проживала з тіткою після смерті матері, доїжджала на роботу в м. Коломия. Зі слів позивача, тітка хворіла та її потрібно було доглядати, позивач готувала їсти, обробляла город та займалась її похованням. В цьому будинку в даний час ніхто не проживає.

Свідок ОСОБА_49 (двоюрідна сестра сторін), суду пояснила, що позивач після смерті в кінці грудня 2010 року її матері ОСОБА_50 , яка проживала з тіткою, переселилась до тітки ОСОБА_51 в АДРЕСА_2 , і доглядала за нею, вела господарство, готувала їсти, повністю опікувалася нею, вони мали спільний бюджет, проживала спільно з нею на час її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 та здійснила її поховання, а також опікувалася чоловіком тітки як єдиний медичний працівник у родині. Зі слів позивача свідку відомо, що ОСОБА_3 в 2002 році отримала пай за чоловіка та вона (позивач) в жовтні 2024 року в паперах тітки знайшла документ на пай, а в подальшому звернулася до нотаріальної контори, заяву до якої також одночасно подала відповідач, яку прийнято нотаріусом, оскільки вона зазначена в заповіті, а позивачу відмовлено в цьому.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, провадження № 61-39308св18; від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15-ц, провадження № 61-5777св20; від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, провадження № 61-6290св20; від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19, провадження № 61-15380св20; від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19, провадження № 61-3620св21; від 19 квітня 2023 року у справі № 2-516/2007, провадження № 61-11834св22.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частин першої, шостої статті 29 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним (постанова Верховного Суду від 23.12.2019 року в справі № 303/1816/17).

Відповідно до ч.1 ст.15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року (справа № 129/1033/13-ц), постанови Верховного Суду від 02.10.2018 року (справа № 910/18036/17), від 23.10.2019 року (справа № 917/1307/18), від 18.11.2019 року (справа № 902/761/18), від 04.12.2019 року (справа № 917/2101/17).

За таких обставин, дослідивши зібрані в справі докази, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування позовних вимог, оскільки долучені нею документи не підтверджують факт її постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зокрема, такими доказами, в розумінні ст.77 ЦПК України, не можуть вважатися копії довідки від 02.01.2013 року, акту обстеження умов проживання, фото таблиці, адже не містять інформації щодо предмета доказування.

Так, в копії довідки від 02.01.2013 року (а.с. 35) зазначені відомості про здійснення позивачем за власні кошти поховання спадкодавця, догляд нею за останньою до дня її смерті, ведення спільного господарства, проживання разом, однак, в ній відсутнє посилання на конкретні дати, адресу та тривалість проживання, його постійність, в чому полягає ведення спільного господарства. Водночас, згідно з даними довідки від 28.05.2013 року (а.с. 75 зворот) вказано, що ОСОБА_3 у спадковому будинку проживала одна, спадщину прийняла ОСОБА_4 , взяла під охорону майно спадкодавця. Акт від 27.03.2013 року (а.с. 36), який складений після смерті спадкодавця, не містить даних про тривалість проживання позивача зі спадкодавцем на час її смерті та постійність такого проживання. Долучена копія фото таблиці (а.с.179), в якій відсутня дата її створення та відомості щодо ідентифікації осіб на ній, також не є доказом, який свідчить саме про факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки надавали суперечливі показання, вказуючи про періодичність проживання позивача разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не володінні інформацією про тривалість постійного її проживання зі спадкодавцем. Доказів наявності зі спадкодавцем спільного бюджету, придбання ліків та речей повсякденного побуту, оплати щодо обробітку земельної ділянки, ремонтних робіт в будинку, про які вказує позивач, останньою не надано. Відсутні й докази хвороби спадкодавця та відомості про необхідність стороннього догляду за станом її здоров`я. Власне ставлення позивача до спадкодавця, надання їй допомоги в догляді та по господарству, а згодом і її поховання не є підтвердженням факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Отже, в задоволенні позову слід відмовити із вказаних підстав.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Оскільки судом не встановлено та позивачем не доведено наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог, підстави для вирішення питання про застосування позовної давності відсутні.

На підставі наведеного, ст.ст. 15, 16, 1221, 1223, 1268, 1270 ЦК України, та, керуючись ст.ст. 5-13, 76-81, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2 , - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , уродженка та жителька АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_10 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_11 .

Повний текст рішення складено 18 вересня 2025 року.

Суддя: Яремин М. П.