ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7294/25 Справа № 189/1618/24 Суддя у 1-й інстанції - Чорна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року (повний текст складено 28 квітня 2025 року у сел. Покровське Дніпропетровської області) у цивільній справі за позовом Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області), Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації до Великомихайлівської сільської ради, ОСОБА_1 про скасування рішення сільської ради, скасування рішення про державну реєстрацію та зобов`язання повернути земельну ділянку природно-заповідного фонду,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року керівник Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Великомихайлівської сільської ради Синельниківського (Покровського) району Дніпропетровської області №72-2/VIII від 30.11.2020 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», на підставі якого здійснена державна реєстрація права власності ОСОБА_1 , номер відомостей про речове право 41511794;

- усунути перешкоди власнику Великомихайлівській сільській територіальній громаді в особі Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду площею 2,00 га з кадастровим номером :01:001:0809, яка розташована на території Великомихайлівської сільської територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області, шляхом скасування рішення державного реєстратора виконавчого комітету Покровської селищної ради Скляр Ю.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.04.2021, індексний номер рішення: 57660472 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242), та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :01:001:0809;

- усунути перешкоди власнику - Великомихайлівській сільській територіальній громаді в особі Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду площею 2,00 га з кадастровим номером :01:001:0809, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :01:001:0809 у власність Великомихайлівської сільської територіальної громади в особі Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області ().

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що Дніпропетровська обласна рада рішенням №525-22/ХХІІІ від 19.03.2002 року затвердила перелік цінних природних територій,що резервуються для подальшої організації об`єктів природно-заповідного фонду області, до якого увійшов об`єкт природно-заповідного фонду «Воронівський», розташований у колишньому Покровському районі Дніпропетровської області між с. Маліївка, Орестопіль.

У подальшому Дніпропетровська обласна рада рішенням від №783-27/У від 22.09.2010 року створила на території Покровського району ландшафтний заказник місцевого значення «Воронівський» (загальною площею 664,4 га).

Позивач стверджує, що, незважаючи на створення вказаного об`єкту природно-заповідного фонду і фактичного віднесення земельних ділянок, на яких він розташований, до категорії земель природно-заповідного фонду на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-58/15-19-СГ від 09.01.2019 року «Про внесення змін до наказу Головного управління від 27.09.2018 року №4-3774/15-18» відповідно до статей 15-1, 117, 122 Земельного кодексу України, розпорядження Кабінету Міністрів України №60-р від 31.01.2018 року «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 14,42 га з кадастровим номером :01:001:1442, розташовану в межах вказаного ландшафтного заказника, з перевищенням повноважень передано з державної у комунальну власність Великомихайлівської сільської територіальної громади в особі Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області за актом приймання-передачі.

Також зазначає, що на час передачі земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1442 площею 14,42 га (з якої у подальшому сформовано земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0809 площею 2 га) із державної до комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями природнозаповідного фонду, які перебувають у державній власності, здійснювались виключно Кабінетом Міністрів України, а тому наказ Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 09.01.2019 року за №4-58/15-19-СГ, в частині передачі вказаної земельної ділянки у комунальну власність, а також рішення Великомихайлівської сільської ради №1061-45/VII від 11.06.2020 року та №72-2/VIII від 30.11.2020 року є такими, що суперечать ст. ст. 20, 83, 84, 116, 122, 123, 186- 1 Земельного кодексу України та порушують інтереси держави, є протиправними та не породжують правових наслідків, на які вони спрямовані.

Право власності Великомихайлівської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:1442 площею 14,42 га зареєстровано 02.10.2019 року (номер відомостей про речове право: 33528429).

В подальшому, із вищевказаної земельної ділянки, на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 було сформовано спірну земельну площею 2,00 га з кадастровим номером :01:001:0809.

Згідно реєстраційної справи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер нерухомого майна 242) на підставі рішення Великомихайлівської сільської ради Синельниківського (Покровського) району Дніпропетровської області №72-2/VIII від 30.11.2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» право власності на земельну ділянку набув ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідно до зазначеного рішення сільської ради ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га з кадастровим номером :01:001:0809 у власність для ведення особистого селянського господарства на території Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області.

Цим же рішенням ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :01:001:0809 для ведення особистого селянського господарства на території Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області.

Згідно рішення державного реєстратора виконавчого комітету Покровської селищної ради Скляр Ю.С., індексний номер: 57660472 від 15.04.2021 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку.

Позивач вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, як територіальний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, не мало повноважень щодо передачі земель природно-заповідного фонду місцевого значення державної форми власності у комунальну власність Великомихайлівської сільської територіальної громади, а остання в свою чергу у період до 27.05.2021 року не мала повноважень щодо надання дозволу на розроблення та на затвердження проектів землеустрою щодо її відведення у приватну власність.

Також зазначає, що після 27.05.2021 року і до цього часу Великомихайлівська сільська рада не має повноважень щодо передачі у приватну власність земельних ділянок комунальної власності, на яких розташовані об`єкти природно-заповідного фонду в силу прямої заборони цього статтями 83, 84 Земельного кодексу України.

Вказану земельну ділянку сформовано на землях державної форми власності на території ландшафтного заказника місцевого значення «Воронівський» (що підтверджується проекцією на карті даної земельної ділянки відповідно до відомостей Національної кадастрової системи у межах шару «Природно-заповідний фонд», а також проектною документацією заказника).

На думку прокурора приналежність земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0809 до категорії земель природно-заповідного фонду підтверджується:

1) проектною документацією ландшафтного заказника «Воронівський», яка визначає його межі до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі (ч.4 ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»);

2) відомостями Національної кадастрової системи (проекція земельної ділянки на карті в межах шару «Природно-заповідний фонд»);

3) висновком інженера-землевпорядника ТОВ «Земля і право» ОСОБА_2 , який має кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника №014818, виданий 25.05.2021, тобто має спеціальні знання для вирішення питання, чи перебуває спірна земельна ділянка у межах ландшафтних заказників відповідно до їх проектної документації;

4) листами Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації №2-4872/0/261-23 від 08.12.2023 року та №2-75/0/261-24 від 08.01.2024 року про те, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером :01:001:0809, яка розташована у межах ландшафтного заказника місцевого значення «Воронівський», на розгляд та погодження до Департаменту не надходив.

Вважає, що неприйняття місцевою радою рішення про приведення цільового призначення земельної ділянки у відповідність до її дійсного призначення, встановленого в силу вимоги законодавства, не впливає на її правовий режим (постанова Верховного Суду від 31.07.2019 року у справі №813/4701/16). Незалежно від завершення процедури встановлення меж об`єкта природно-заповідного фонду в натурі цільове призначення відповідних територій як земель природно-заповідного фонду є незмінним (постанова Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі № 910/2323/18).

Зазначає, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності всупереч прямої заборони на передачу земельних ділянок природно-заповідного фонду, встановленої законом.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Великомихайлівської сільської ради Синельниківського (Покровського) району Дніпропетровської області №72-2/VIII від 30.11.2020 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», на підставі якого здійснена державна реєстрація права власності ОСОБА_1 номер відомостей про речове право 41511794.

Усунуто перешкоди власнику Великомихайлівській сільській територіальній громаді в особі Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду площею 2,00 га з кадастровим номером :01:001:0809, яка розташована на території Великомихайлівської сільської територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області, шляхом скасування рішення державного реєстратора виконавчого комітету Покровської селищної ради Скляр Ю.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.04.2021року, індексний номер рішення: 57660472 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242), та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :01:001:0809.

Усунуто перешкоди власнику - Великомихайлівській сільській територіальній громаді в особі Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області - у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного фонду площею 2,00 га з кадастровим номером :01:001:0809, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :01:001:0809 у власність Великомихайлівської сільської територіальної громади в особі Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.

Стягнуто з Великомихайлівської сільської ради ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір у сумі 3633,60 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог, а судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також не з`ясовано обставин, які мають значення для справи.

Зазначає, що спірна земельна ділянка відведена йому у власність із дотриманням вимог земельного законодавства України та при оформленні права власності, зокрема при розробці проектної документації у відповідних органів не виникало сумнівів щодо цільового призначення цієї земельної ділянки, як сільськогосподарського. Вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що спірна земельна ділянка належить до території та меж існуючого об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення ландшафтного заказника «Воронівський»

Також зазначає, що невідомо в який час було внесено до публічної кадастрової карти інформацію яка відображає контури спірної земельної ділянки в межах природно-заповітного фонду місцевого значення ландшафтного заказника «Воронівський», оскільки перед затвердженням проекту землеустрою очевидно такі відомості були відсутні, оскільки проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність пройшов державну експертизу на відповідність земельному законодавству. Вважає надані позивачем графічні матеріали не належними доказами розташування спірної земельної ділянки на вказаних позивачем координатах, оскільки зі змісту вказаних матеріалів неможливо ідентифікувати земельну ділянку. Єдиним допустимим доказом у цій ситуації вважає висновок земельно-технічної експертизи, яку проведено на було. Враховуючи наведене на думку відповідача позивачем не було доведено належність спірної земельної ділянки до категорії земель природно-заповідного фонду та розташування її в межах заказника «Воронівський».

Також зазначає, що під час рішення судом першої інстанції не прийнято до уваги положення Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-IX від 12.03.2025 року, який набрав чинності 09.04.2025 року та має зворотну дію у часі в частині умов та порядку компенсації вартості майна, витребуваного у добросовісного набувача.

Синельниківською окружною прокуратурою Дніпропетровської області надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. З посиланням на доводи, аналогічні доводам позовної заяви зазначали, що спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яка належить ОСОБА_1 на праві власності розташована в межах ландшафтного заказника «Воронівський», а тому є землею природно-заповідного фонду, що підтверджено долученими до позовної заяви документами та не може бути передана з державної, комунальної власності, до приватної для використання у сільськогосподарських потребах. Також вважає безпідставним посилання відповідача на положення закону № 4292-IX, оскільки у цій справі мова йде про протиправну передачу у приватну власність ОСОБА_1 земель природно-заповідного фонду, а тому останній не є добросовісним набувачем. Враховуючи наведене до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення щодо компенсації вартості витребуваного майна.

Департаментом екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просять залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що приналежність земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0809 до категорії земель природно-заповідного фонду достовірно встановлено на підставі наявних в матеріалах справи документів. Однак проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки :01:001:0809 в межах заказника на розгляд та погодження департаменту не надходив.

Про дату, час і місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету прокуратури, позивача, відповідача в особі Великомихайлівської сільської ради, (т.3 а.с. 32 зворот), а також рекомендоване повідомлення про вручення повістки ОСОБА_1 ..

Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Дніпропетровська обласна рада рішенням №525-22/ХХІІІ від 19.03.2002 року затвердила перелік цінних природних територій, що резервуються для подальшої організації об`єктів природно-заповідного фонду області, до якого, увійшов об`єкт природно- заповідного фонду «Воронівський», розташований у колишньому Покровському районі Дніпропетровської області між АДРЕСА_1 (пункт 71 додатку 2).

Відповідно до проектної документації ландшафтний заказник місцевого значення «Воронівський» у межах колишнього Покровського району Дніпропетровської області розташований у басейні р. Самара в межах долини р. Ворона, яка є лівою притокою р. Вовча (впадає у Вовчу в її середній течії), балок басейну р. Вороної та системи штучних водойм.

Вказану земельну ділянку сформовано на землях державної форми власності на території ландшафтного заказника місцевого значення «Воронівський», що підтверджується проекцією на карті даної земельної ділянки відповідно до відомостей Національної кадастрової системи у межах шару «Природно-заповідний фонд», а також проектною документацією заказника.

З рішення Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області від 12.06.2008 року вбачається, що розглянувши надані Дніпропетровською обласною адміністрацією та Дніпропетровським національним університетом клопотання та матеріали обґрунтування щодо створення ландшафтного заказника місцевого значення «Воронівський», сільська рада вирішила: не надавати згоди на створення ландшафтного заказника «Воронівський» на землях Великомихайлівської сільської ради.

03.12.2009 року Розпорядженням голови районної державної адміністрації погоджено створення на території району п`яти заказників місцевого значення загальною площею 7478,4 га, в тому числі «Воронівський» площею 664,4 га. Оголошення ландшафтних заказників проводиться без вилучення земельних ділянок, водних, лісових та інших природних об`єктів у власників та землекористувачів. На території ландшафтних заказників обмежується або забороняється діяльність, що суперечить цілям і завданням заказників, передбачених Положенням про заказники. Власники і користувачі земельних ділянок, оголошених заказниками, зобов`язані забезпечити режим їх охорони та збереження.

15.12.2009 року рішенням Покровської районної ради Дніпропетровської області №357-39/V надано згоду на створення ландшафтних заказників місцевого значення, зокрема, «Воронівський» на землях Великомихайлівської та Березівської сільських рад загальною

площею 664,4 га. Пункт 2 зазначеного рішення передбачає, що оголошення ландшафтних заказників проводиться без вилучення земельних ділянок, водних, лісових та інших природних об`єктів у власників та землекористувачів. Не вилучаються також мисливські угіддя. 3 пункт рішення передбачає, що на території ландшафтних заповідників обмежується або забороняється діяльність, що не суперечить цілям і завданням заказників, передбачених Положенням про заказник.

22.09.2010 року Дніпропетровська обласна рада рішенням №783-27/У створила на території Покровського району ландшафтний заказник місцевого значення «Воронівський» загальною площею 664,4 га.

На підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-58/15-19-СГ від 09.01.2019 року «Про внесення змін до наказу Головного управління від 27.09.2018 року №4-3774/15-18» відповідно до статей 15-1, 117, 122 Земельного кодексу України, розпорядження Кабінету Міністрів України №60-р від 31.01.2018 року «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 14,42 га з кадастровим номером :01:001:1442, розташовану в межах вказаного ландшафтного заказника, передано з державної у комунальну власність Великомихайлівської сільської територіальної громади в особі Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області за актом приймання-передачі (рядок №68 додатку до акта).

Право власності Великомихайлівської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:1442 площею 14,42 га зареєстровано 02.10.2019 року (номер відомостей про речове право: 33528429).

Згідно реєстраційної справи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер нерухомого майна 242) на підставі рішення Великомихайлівської сільської ради Синельниківського (Покровського) району Дніпропетровської області №72-2/VIII від 30.11.2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» право власності на земельну ділянку набув ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідно до зазначеного рішення сільської ради ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га з кадастровим номером :01:001:0809 у власність для ведення особистого селянського господарства на території Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області.

Цим же рішенням ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :01:001:0809 для ведення особистого селянського господарства на території Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області.

Згідно рішення державного реєстратора виконавчого комітету Покровської селищної ради Скляр Ю.С., індексний номер: 57660472 від 15.04.2021 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку.

17.09.2020 року спеціалістом ТОВ «Земельне право» в присутності власника земельної ділянки ОСОБА_1 та суміжників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , проведено встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої за межами населеного пункту на території Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області площею 2,0000 га, про що складено Акт погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Крім того, складено кадастровий план земельної ділянки за результатами кадастрової зйомки, що проектується у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

З листа ТОВ «Земля і право» №369 від 27.11.2023 року вбачається, що на підставі картографічних матеріалів та координат земельних ділянок з кадастровими номерами :01:005:0486 та :01:001:0809, сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_2 , проведені топографо-геодезичні роботи на місцевості з визначення фактичного розташування земельних ділянок та картографічні роботи зі складання Схеми розташування земельної ділянки. В результаті проведених робіт встановлено розташування земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0486 в межах контуру ландшафтного заказника місцевого значення «Старокасьянівський», земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0809 в межах контуру ландшафтного заказника місцевого значення «Воронівський».

Згідно листа від директора Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної військової адміністрації від 08.12.2023 року щодо розроблення та погодження положення про ландшафтний заказник місцевого значення «Воронівський» на момент переходу/відведення земельної ділянки площею 2,0000 гa (кадастровий номер :01:001:0809) у комунальну та приватну власність, повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, у тому числі, розташованих на територіях об?єків ПЗФ, облдержадміністрації, як суб?єкту владних повноважень, відповідно до статті 122 ЗК України не належали і наразі не належать. Водночас, порядок відведення земельних ділянок (незалежно від форми власності, категорії, цільового призначення) в межах територій та об?єктів ПЗФ ділянок державної визначається нормами ЗК України, а розгляд питань щодо надання земельних або комунальної власності здійснюється органами відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, з дотриманням вищевказаних обмежень у використанні земель, зокрема частиною четвертою статті 83 ЗК України землі під об?єктами природно-заповідного фонду, що мають особливу екологічну, наукову цінність, якщо інше не передбачено законом, не можуть передаватись у приватну власність. Згідно з частиною третьою статті 186-1 3К України (в редакції до 27.05.2021 року) проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об?єкта ПЗФ, підлягав поданню на погодження із структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища. Такий проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер - :01:001:0809) в межах заказника на розгляд та погодження до департаменту не надходив.

Департаментом, що діє в межах Положення про департамент екології та природних ресурсів Дніпропетровської облдержадміністрації в новій редакції, затвердженого розпорядженням голови облдержадміністрації від 20.07.2022 року №P-143/0/3-22, було направлено до виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району проєкт положення про заказник для розгляду та погодження (лист від 04.11.2023 року № 1-3459/0/261-22). На теперішній час пропозиції або погодження Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району щодо вказаного проєкту положення до департаменту не надходили.

З інформації, наданої Великомихайлівською сільською радою щодо законності використання земельної ділянки площею 2.0000 га з кадастровим номером :01:001:0809, власник ОСОБА_1 (РНОКНП НОМЕР_1 ), її використання за цільовим призначенням, яка розташована в межах ландшафтною заказника місцевого значення «Воронівський» станом на 20.11.2023 року вбачається, що власник вищевказаної земельної ділянки, а саме ОСОБА_1 виготовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення 45 сесії 7 скликання Великомихайлівської сільської ради №1061-45/VІІ від 11.06.2020 року Покровського району Дніпропетровської області. Цільове призначення даної земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, у тому числі за земельними угіддями. Також у листі зазначається, що межі ландшафтного заказника місцевого значення «Воронівський» не встановлені, Великомихайлівська сільська рада не надавала згоди на створення вищевказаного заказника на землях сільської ради. В межах реалізації функцій територіальної громади щодо проведення самоврядного контролю, Великомихайлівською сільською радою було проведено обстеження вищевказаної земельної ділянки на предмет фактичного використання земельної ділянки та використання її за цільовим призначенням. Згідно акту обстеження земельної ділянки №583 від 17.11.2023 року було встановлено, що земельна ділянка розорана.

Згідно листа Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної військової адміністрації від 08.01.2024 року на момент переходу/відведення земельної ділянки площею 2,0000 гa (кадастровий номер :01:001:0809) у комунальну/приватну власність, повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, у тому числі, розташованих на територіях об?єків ПЗФ, облдержадміністрації, як суб?єкту владних повноважень, відповідно до статті 122 ЗК України не належали і наразі не належать. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер - :01:001:0809) в межах заказника на розгляд та погодження до департаменту не надходив. Департаментом було направлено до виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району проєкт положення про заказник для розгляду та погодження (лист від 04.11.2023 № 1-3459/0/261-22). На теперішній час пропозиції або погодження Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району щодо вказаного проєкту положення до департаменту не надходили. Здійснення департаментом оформлення охоронного зобов`язання для заказника можливе після погодження землекористувачами/землевласниками земельних ділянок, у межах яких він розташований, такого положення. Разом з тим, заходи щодо зміни меж та скасування статусу заказника в порядку статті 54 Закону департаментом не здійснювались. Контроль за додержанням режиму використання територій, що підлягають особливій охороні здійснює Державна екологічна інспекція Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області), відповідно до свого Положення, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 24.02.2023 року №40, яка, у тому числі, може звертатися до суду із позовом щодо обмеження чи зупинення діяльності суб?єктів господарювання і об?єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища; визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб, про визнання недійсними індивідуальних актів або їх окремих частин, правочинів, що порушують вимоги відповідного законодавства.

Згідно інформації Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) від 24.04.2024 року, заходи державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства України щодо об`єкту природно-заповідного фонду, а саме ландшафтного заказника місцевого значення «Воронівський» Державною екологічною інспекцією Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) не проводились. Державна екологічна інспекція Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) не заперечує щодо вжиття прокуратурою заходів представницького характеру для поновлення інтересів держави.

Як вбачається з листа Інституту зоології ім. І.І. Шмальгаузена НАН України, хоча Степова зона, яка займає південь України, становить близько 40 % площі країни (25019,9 тис га), природні степові екосистеми займають всього 3-4 % і представлені мозаїчно розкиданих, невеличких за розмірами ділянок. Причиною нього с інтенсивне розорювання степів в останні 150-200 років. В результаті, південь України є найбільші розораною частиною Європи. В деяких адміністративних районах частка ріллі сягнула 85-95°. В цілому, 54% площі України вже займає рілля, що є абсолютним рекордом в Європі і другим місцем в світі. В масштабах Європи рілля в Україні складає 27 % загальноєвропейської. Саме тому розорювання останніх залишків степових екосистем в межах територій природно-заповідного фонду веде до тотального і незворотного знищення їх в межах України.

Розорювання трав`янистих екосистем призводить не тільки до знищення їхнього рослинного та тваринного світу, де багато видів знаходяться під охороною, як українського, так і міжнародного законодавства, а має і інші екологічні наслідки.

Згідно інформації, наданої державною установою «Інститут еволюційної екології національної академії наук України» розорювання заповідних земель, перегортання родючого шару ґрунту, вирощування сільськогосподарських культур, видобування надр має безпосередній негативний вплив на флору і фауну. Зокрема: 1) неконтрольоване і несанкціоноване розорювання земель ПЗФ може призвести до зникнення рідкісних видів тварин, рослин. грибів, фітоценозів. біотопів тощо шляхом їх елементарного знищення 2) Внесення добрив і хімікатів на розораних ділянках П3Ф спричинюють зникнення видів, які до них не стійкі. Ці речовини також потравляють у водоносні горизонти та водойми, що буде негативно впливати на здоров`я громадян України та тварин. 3) розорювання призводить до зміни гідрологічного режиму території і, як наслідок - до поступової зміни та зникнення

природних ценозів. 4) освоєння земель на території природно-заповідного фонду найчастіше відбувається на самозаліснених ділянках лук та перелогів, а також на місці сіножатей та пасовищ у заплавах річок. У обох випадках відбуваються незворотні і негативні зміни у складі та структурі екосистем: змінюється співвідношення надземної та підземної фітомаси, що змінює хід процесів формування ґрунтового покриву і здатність екосистем впливати на місцевий клімат (збільшення температури і випаровуваності) та глобальний клімат (зменшення здатності акумулювати Карбон і збільшення викидів парникових газів); жоден вид рослин, що занесені до Червоної книги України та списків регіональної охорони не виживають на розораних ділянках; розорювання ділянок та ведення на них товарного сільськогосподарського виробництва змінює сезонні стації перебування, шляхи міграції тварин, що пов?язане з підвищенням ризиків їх виживання та розмноження; призводить до фрагментації (процес інсуляризації) та ізоляції територій природно-заповідного фонду і тим самим зменшує ефект від їх створення та функціонування. Внаслідок інсуляризації порушуються взаємодії між популяціями, унеможливлюється обмін генетичним матеріалом, що у кінцевому результаті призводить до їх деградації та зникнення, зменшення видового різноманіття на природоохоронних територіях. 5) внаслідок розорювання також порушуються структура сполучних територій, які забезпечують зв?язки між ключовими територіями, та цілісність екомережі України. Особливо це стосується заплавних комплексів, які є шляхи міграції численних видів рослин і тварин. 6) порушення ґрунтового покриву створює передумови та оптимальне середовище для появи осередків чужорідних (адвентивних) видів та їх проникнення у природні екосистеми, зміну видового складу та втрату природоохоронної цінності природних комплексів. 7) на самозаліснених ділянках знищується сформований природним шляхом деревостан, особливо цінний у зв?язку з тим, що дерева пройшли природний добір на критичних стадіях розвитку, а тому такі деревостани зазвичай мають високу стійкість до несприятливих факторів, а також відзначаються мозаїчністю та різновіковістю. 8) розорювання у заплавах річок спричиняє наступні негативні наслідки: - забруднення води внаслідок потрапляння залишків пестицидів та мінеральних добрив у річки та озера під час повеней, зростання водної ерозії; - засолення ґрунтів, внаслідок збільшення випаровування з поверхні ґрунту, мінералізованими ґрунтовими водами, що піднімаються по ґрунтових капілярах, що призводить до зменшення родючості ґрунтів, погіршення фізико-хімічних властивостей, вразливість до вітрової ерозії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що розташування спірної земельної ділянки в межах ландшафтного заказника місцевого значення «Воронівський» за чинним законодавством свідчить про її віднесення до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює перебування цієї ділянки з іншим статусом цільового використання - для ведення особистого селянського господарства. В силу імперативних приписів закону станом на момент розгляду справи спірна ділянка знаходиться у комунальній власності Великомихайлівської територіальної громади; у той же час у Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області та органів місцевого самоврядування до 27.05.2021 року не було повноважень на зміну цільового призначення земельної ділянки, а тому рішення Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області №72-2/VIII від 30.11.2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» є незаконним та підлягає скасуванню. Враховуючи те, що спірна земельна ділянка передана в приватну власність із порушенням норм закону то скасування державної реєстрації та витребування цієї земельної ділянки законним власником у фактичного користувача земельної ділянки є належним та ефективним способом захисту, тому ці вимоги з огляду на зазначене вище також підлягають задоволенню.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму

рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (стаття 18 ЗК України).

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (частина перша статті 19 ЗК України).

Статтею 43 ЗК України встановлено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно зі статтею 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (стаття 45 ЗК України).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» № 2456-XII (далі - Закон № 2456-XII) до природно-заповідного фонду України належать природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об`єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, пам`ятки природи, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва. Заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення. Залежно від походження, інших особливостей природних комплексів та об`єктів, що оголошуються заказниками чи пам`ятками природи, мети і необхідного режиму охорони: заказники поділяються на ландшафтні, лісові, ботанічні, загальнозоологічні, орнітологічні, ентомологічні, іхтіологічні, гідрологічні, загальногеологічні, палеонтологічні та карстово-спелеологічні; пам`ятки природи поділяються на комплексні, пралісові, ботанічні, зоологічні, гідрологічні та геологічні. Пам`ятки природи можуть розташовуватися на території інших об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно зі статтею 7 Закону № 2456-XII на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до статті 9 Закону № 2456-XII території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

Відповідно до частини п`ятої статті 53 Закону № 2456-XII території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.

У статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з пунктами «а», «в» частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до пункту г) частини першої статті 150 ЗК України до особливо цінних земель належать, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.

Відповідно до частини другої статті 150 ЗК України земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) для будівництва об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України.

Погодження питань, пов`язаних з вилученням особливо цінних земель, відповідно до статті 6 ЗК України належить до повноважень Верховної Ради України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22) дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону № 2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку. За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов.

Власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), абзац п`ятий пункту 143).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22) дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону № 2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку. За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-

заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов. Водночас зазначено, що неправомірні рішення про передачу земель природоохоронного призначення не створюють ті юридичні наслідки, на які вони спрямовані.

Держава або територіальна громада не втрачають володіння земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, які за законом не можуть бути передані у приватну власність у разі такого їх передання фізичним або юридичним особам і державної реєстрації за останніми права власності. У цих випадках слід усувати перешкоди у користуванні відповідною земельною ділянкою (стаття 391 ЦК України) шляхом її повернення власникові.

Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що у спорах стосовно земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави (зокрема земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункти «а» і «б» частини першої статті 91, пункти «а» і «б» частини першої статті 96 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (постанови від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 127), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц (пункт 90), від 14 листопада 2018 року № 183/1617/16 (пункт 148), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 53), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 117), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.75)).

Повернення спірної земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними суспільними, екологічними інтересами, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом спірних ділянок. Дотримання встановлених законодавчих заборон щодо обігу таких ділянок є необхідною умовою їх використання з тією метою, щоби попередити завдання шкоди загалом навколишньому природному середовищу і зокрема частині світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною, і конкретному об`єкту природно-заповідного фонду.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачами, що земельна ділянка площею 2,00 га з кадастровим номером :01:001:0809 знаходяться у межах ландшафтного заказника місцевого значення «Воронівський», а тому не можуть відноситися до земель сільськогосподарського призначення та існувати у встановлених межах як об`єкти права приватної власності. Зазначене підтверджується проектом ландшафтного заказника «Воронівський» (том 1 а. с. 48-70, карта схема а.с. 54), схемою розташування даної земельної ділянки і каталогом геодезичних координат (том 1, а. с. 149-151), графічною інформацією щодо розташування земельної ділянки (а. с. 106, том 1). Таким чином доводи апелянта щодо недоведеності цього факту спростовується наявними в матеріалах справи документами, які є належними та допустимими доказами. Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги з приводу того що факт приналежності земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду в межах заказника «Воронівський» можна встановити лише шляхом проведення земельно-технічної експертизи, оскільки зазначена категорія справ не є такою в якій обов`язкове проведення експертизи у розумінні ст. 105 ЦПК України, а також матеріали справи містять висновок кваліфікованого інженера-землевпорядника. Крім того слід звернути увагу, що заказник було створено у 2010 році, тобто землі було віднесено до земель природно-заповідного фонду до набуття ОСОБА_1 право власності на спірну земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та до розробки відповідної проектної документації. Тобто першочергово статус спірної земельної ділянки визначався, як земельної ділянки природно-заповідного фонду і спеціальним режимом такої території, що унеможливлює її надання як землі сільскогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином судом першої інстанції правильно зазначено, що прокурором було доведено, що земельні ділянки, що з порушенням вимог закону виділені ОСОБА_1 , оскільки є землями природо-заповідного фонду, оскільки знаходяться в межах ландшафтного заказника місцевого значення «Воронівський».

Неправомірне надання цій земельній ділянці статусу сільськогосподарських фактично позбавляє територіальну громаду можливості реалізувати правомочність користування цією землею відповідно до її унікальних якостей та характеристик, а тому повернення ОСОБА_1 цієї спірної земельної ділянки законному власнику переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними суспільними, екологічними інтересами.

З приводу посилань апелянта на застосування положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-IX від 12.03.2025 року в частині компенсації за витребувану земельну ділянку слід зазначити наступне.

Так дійсно вказаним законом доповнено ст. 390 ЦК України положенням такого змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві» (ч.5 ст. 390 ЦПК України).

Однак, як було зазначено вище прокуратура звернулась до суду із негаторним позовом, тобто позовом в інтересах власника майна про усунення перешкод у здійсненні його прав користування та розпорядження майном. А тому у даному випадку ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем, оскільки зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду відбулось із порушенням ЗК України, та до нього не застосовуються положення ст. 390 ЦК України щодо компенсації вартості такої земельної ділянки.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, та вважає, що місцевий суд з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2025 року.

Судді: