Провадження № 2-к/761/10/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Тихій П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління соціальної та ветеранської політики Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню,

ВСТАНОВИВ:

26.03.2025 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням, заінтересована особа: Управління соціальної та ветеранської політики Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою з інвалідністю І групи. 05.07.2023 р. Окружним судом в місті Фюрстенвальде (Шпрее) Федеративної Республіки Німеччина ухвалено рішення у справі № 23 XVII 264/23 про встановлення опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого вирішено призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 опікуном над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а також вирішено, що до кола обов`язків опікуна належить прийняття рішень у наступних питаннях: - розпорядження майном; - визначення місця проживання (перебування); - питання, віднесені до компетенції органів влади; - отримання пенсій та інших соціальних виплат; - порядок прийому, відкриття та припинення пересилання поштових відправлень; - забезпечення охорони здоров`я; - житлові справи. Зазначене рішення суду набрало законної сили 06.07.2023 р. Оскільки рішення Окружного суду в місті Фюрстенвальде (Шпрее) Федеративної Республіки Німеччина не було виконано на території України, заявниця звернулась до суду з клопотанням про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Ухвалою від 09.06.2025 р.прийнято клопотання до розгляду та призначено судове засідання.

Представник заявниці в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в клопотанні.

Заінтересована особа в судове засідання свого представника не направила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомила.

Вислухавши пояснення представника заявниці, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки до акту огляду Подільської в м.Києві медико-соціальної експертної комісії Серія 12 ААБ № 799111 від 09.08.2021 р., ОСОБА_2 встановлено групу інвалідності - перша «А», причина - з дитинства, довічно, постійний сторонній догляд, «Д» облік у невропатолога.

Згідно з копією свідоцтва посольства України в Федеративної Республіки Німеччина від 02.01.2024 р., ОСОБА_2 є живим і проживає у Федеративній Республіці Німеччина за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до засвідченої в установленому порядку копії рішення Окружного суду в місті Фюрстенвальде (Шпрее) Федеративної Республіки Німеччина від 05.07.2023 р. у справі № 23 XVII 264/23 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано опікуном ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з листом Окружного суду в місті Фюрстенвальде (Шпрее) Федеративної Республіки Німеччина № 23 XVII 264/23 (2) від 13.02.2025 р., рішення Окружного суду в місті Фюрстенвальде (Шпрее) Федеративної Республіки Німеччина від 05.07.2023 р. набрало законної сили 06.07.2023 р.

Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних справах у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Статтею 471 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до статті 472 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 р. «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» визначено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.02.2020 р. у справі № 367/2761/17).

Між Україною та ФРН міжнародні договори про правову допомогу і правові відносини у цивільних і сімейних справах не укладалися, а тому визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше (частина 2 статті 462 ЦПК України; стаття 11 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Таким чином, принцип взаємності полягає в тому, що держава, що дотримується цього принципу, надає на своїй території аналогічні права і бере на себе аналогічні зобов`язання (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.11.2024 р. у справі № 684/388/23).

З листа Міністерства закордонних справ України № 72/17-680-1762 від 08.06.2011 р. щодо практики визнання та виконання рішень іноземних судів на території Федеративної Республіки Німеччина вбачається, що за інформацією, отриманою посольством України у Федеративної Республіки Німеччина остання дотримується загальноприйнятої практики міжнародного права, а саме: в разі відсутності двосторонньої угоди з іноземною державою про взаємне визнання та виконання судових рішень, застосовується принцип взаємності. Враховуючи той факт, що ФРН уклала угоди про визнання та виконання судових рішень лише з 11 країнами (Швецією 1929 р., Італією 1936 р., Бельгією 1958р., Австрією 1959 р., Великобританією 1960 р., Грецією 1961 р., Нідерландами 1962 р., Тунісом 1966 р., Норвегією та Ізраїлем 1977 р., Іспанією 1983 р.), Посольством відзначається поширеність практики визнання німецькими судами рішень іноземних судів на підставі принципу взаємності.

Сутність принципу взаємності полягає у наданні особам іноземної держави певних прав чи певного правового режиму за умови, що особи країни, що їх надає, користуватимуться аналогічними правами або правовим режимом у визначеній іноземній державі. На сьогодні існують прецеденти визнання рішень судів Німеччини на території України, коли заявники, звертаючись з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення цієї країни, зазначають, що компетентні суди Німеччини виконують рішення компетентних українських судів. Таким чином, практика визнання рішень німецьких судів українськими судами, у свою чергу, має свій безпосередній вплив на визнання рішень судів України на території Федеративної Республіки Німеччина.

Таким чином, принцип взаємності означає, що рішення суду певної держави повинно визнаватись та виконуватись на території України, якщо тільки немає доказів того, що рішення українських судів не визнаються і не можуть бути виконані на території такої держави.

Оскільки між Україною та Федеративною Республікою Німеччина не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, тому рішення суду Федеративної Республіки Німеччина визнається на території Україні за принципом взаємності, а відсутність двостороннього договору не може бути підставою для невизнання такого рішення .

Отже, суд вважає, що для даних правовідносин слід застосовувати принцип взаємності для визнання рішення іноземного суду.

Водночас, судом не встановлено, що на території України ухвалювалося рішення у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмету і за тих самих підстав. Також не встановлено, що у провадженні судів України наявні порушеної справи у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмету і з тих самих підстав.

Визнання рішення іноземного суду на території України необхідне заявниці для отримання пенсії по інвалідності та подання документі до ТЦК та СП для зняття підопічного з військового обліку.

Згідно з ч.6 ст. 473 ЦПК України за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне визнати на території України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, а саме рішення Окружного суду в місті Фюрстенвальде (Шпрее) Федеративної Республіки Німеччина від 05.07.2023 р. у справі № 23 XVII 264/23 про встановлення опіки над ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого вирішено призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 опікуном над ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а також вирішено, що до кола обов`язків опікуна належить прийняття рішень у наступних питаннях: - розпорядження майном; - визначення місця проживання (перебування); - питання, віднесені до компетенції органів влади; - отримання пенсій та інших соціальних виплат; - порядок прийому, відкриття та припинення пересилання поштових відправлень; - забезпечення охорони здоров`я; - житлові справи.

Керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 471-473 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління соціальної та ветеранської політики Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню - задовольнити.

Визнати на території України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, а саме рішення Окружного суду в місті Фюрстенвальде (Шпрее) Федеративної Республіки Німеччина від 05.07.2023 р. у справі № 23 XVII 264/23 про встановлення опіки над ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого вирішено призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 опікуном над ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а також вирішено, що до кола обов`язків опікуна належить прийняття рішень у наступних питаннях: - розпорядження майном; - визначення місця проживання (перебування); - питання, віднесені до компетенції органів влади; - отримання пенсій та інших соціальних виплат; - порядок прийому, відкриття та припинення пересилання поштових відправлень; - забезпечення охорони здоров`я; - житлові справи.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: