Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1405/25
Провадження № 2/382/741/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

при секретарі Матвієнко Ю. Л.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу № 382/1405/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Яготинського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з січня 2024 р. і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття.

В обґрунтування позову зазначила, що позивачка перебувала у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 в період з червня 2017 по грудень 2019 р. Від спільного проживання у нас народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На сьогодні вона разом з сином зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 . З народження дитини відповідач не допомагає матеріально утримувати дитину. За весь час окремого проживання відповідач жодного разу не надав матеріальну допомогу на утримання дитини. Кошти, які Відповідач повинен надавати на утримання сина, супроводжуються постійними її намаганнями переконати Відповідача у необхідності виконувати батьківський обов?язок та здійснити перерахунок коштів. На день звернення до суду позивачка не працює. 28.01.2025 р., 25.02.2025 р., 30.03.2025 р., 30.04.2025 р., вона вкотре повторно зверталась до Відповідача за допомогою приватних повідомлень в інтернет мережі «Телеграм» з проханням надати кошти на утримання сина, але Відповідач постійно ухиляється від утримання сина. Вона намагалась вжити заходів щоб отримати аліменти на дитину за минулий час, але результату не має. Відповідач категорично відмовляється допомагати матеріально дитині та наполягає на примусовому стягненні з нього аліментів. 10.05.2025 р. вона повторно звернулася до Відповідача з проханням виплатити аліменти за минулий час, а саме: грудень 2024 р., січень 2025 р., лютий 2025 р., березень 2025 р., квітень 2025 р., травень 2025 р. 22.05.2025 р. зі слів Відповідача, він відправив на її адресу лист-відповідь, в якій зазначив, що погоджується здійснювати виплати на спільного сина за період січень 2024 р. по грудень 2024 р., січень 2025 р. до того часу, допоки до Відповідача не буде застосовано примусове стягнення згідно рішення суду. 31.03.2025 р. та 17.04.2025 р. вона звернулася письмово з заявами (зверненнями) до Служби у справах дітей та сім?ї Яготинської міської ради, а також до Служби у справах дітей та сім?ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Просила провести бесіду з Відповідачем з приводу належного виконання ним своїх батьківських обов?язків, які полягають у ненаданні матеріальної допомоги на утримання спільної дитини. Відповідач не приймає участі в спільних витратах на дитину. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не цікавиться його життям, станом здоров?я, інтересами та вподобаннями. Відповідач не займається вихованням своєї дитини та виконанням своїх батьківських обов?язків щодо нього.

Також зазначає, що дитина потребує якісного харчування, нового одягу та іграшок для повноцінного розвитку та підготовки до садочка, школи. З метою нормального розвитку малолітня дитина відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 2 «Дюймовочка» Яготинської міської ради з 23.07.2024 р. по даний час. Нею було сплачено за харчування дитини в дошкільному навчальному закладі «Капітошка». З метою розвитку мовлення дитини, є необхідність у відвідуванні логопеда. Для зміцнення здоров?я дитини має намір водити сина до дитячої спортивної секції з футболу, вартість відвідування становить 1000 грн./міс., а також до танцювального гуртка, вартість абонементу 750 грн./міс. В майбутньому дитину потрібно підготувати до школи. На сьогодні знання англійської мови є обов?язковим предметом у навчальному закладі. вважає, що є необхідність відвідувати дитиною курси англійської мови. Розвиток дитини, підготовка до школи, оплата за житло, комунальні послуги, придбання продуктів харчування, іграшок, проведення медичних обстежень (лікування), організація періодичного відпочинку з метою оздоровлення дитини являються витратами, які вона одна не можу здійснювати самостійно, без підтримки Відповідача. Відповідач працює в іноземному підприємстві «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» на посаді фахівця з допоміжного виробництва. Відповідач приблизно отримує 40 000 грн. в місяць. зазначити, що Відповідач являється здоровою працездатною особою, матеріально забезпеченою. У зв?язку з вищезазначеним, вважає за можливе стягнути з Відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини.

Ухвалою від 14.07.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник відповідача подав відзив, відповідно до якого просив позов задовольнити частково. В обґрунтування зазначає, що позивач стверджує, що відповідач, ОСОБА_3 з народження дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 не допомагає матеріально утримувати дитину. З цього приводу зазначено, що це не відповідає дійсності, адже відповідач надавав позивачці допомогу на їх утримання, перераховуючи їй на банківську картку частку від свої заробітної плати. Банківську картку він виготовив на своє ім`я та віддав позивачці, оскільки вона сплачувала кредит і кошти могли піти на погашення кредиту. Крім цього, в межах усної домовленості між відповідачем та позивачем, існування якої підтверджується доданими позивачем копіями листування у травні 2025 року, ОСОБА_3 вже виплатив ОСОБА_1 на утримання сина три платежі - 6700 грн, 6500 грн та 6500 грн, які приурочені, відповідно до згаданої домовленості, за січень, лютий та березень 2024 року. Два перші платежі відповідач провів через племінницю - ОСОБА_5 , а останній зі своєї банківської картки. Відповідні відомості спростовують твердження позивача, що за весь час окремого проживання Відповідач жодного разу не надав матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач - ОСОБА_1 не може стверджувати, що відповідач порушував свої батьківські обов`язки щодо утримання ОСОБА_4 , так як заперечувала батьківство ОСОБА_3 , у зв`язку з чим, бажаючи встановити свої батьківські права над дитиною, ОСОБА_3 звертався з позовом до ОСОБА_1 про встановлення батьківства (справа №382/530/24). Рішенням від 29.10.2024 року Яготинського районного суду Київської області встановлено батьківство ОСОБА_3 над ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . нa утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з січня 2024 р. і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття. З цього приводу зазначено, що відповідач вважає, що дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню, в частині щодо стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з грудня 2024 року по теперішній час. Щодо стягнення з нього аліментів за період з січня 2024 року по листопад 2024 року включно, то вони задоволенню не підлягають, оскільки до набрання законної сили судовим рішенням про встановлення батьківства ОСОБА_3 над ОСОБА_4 , що відбулося 05.12.2025 року, ОСОБА_3 не мав жодних юридичних прав та обов`язків щодо дитини, а позивач взагалі заперечувала його батьківство. Позивачем надано суду листування з відповідачем шляхом приватних повідомлень за допомогою «Телеграм», з якого також видно, що позивач вимагала від відповідача участі в утриманні дитини з часу коли він отримав рішення суду про встановлення над ОСОБА_4 батьківства, внесення відповідних відомостей в актовий запис про його народження, та відповідно, отримав над дитиною батьківські права та став нести батьківські обов`язки. Відмовляючись визнавати батьківство до цього часу, перешкоджаючи ОСОБА_3 його оформити в позасудовому порядку, позивач не може водночас стверджувати про право на стягнення з відповідача аліментів за той період. Крім того, така попередня позиція позивача логічно унеможливлює виконання вимог ч. 2 ст. 191 СК України за період до 04.12.2025 року. Також варто додати, що добровільна сплата відповідачем коштів за усною домовленістю між сторонами, які ОСОБА_3 надсилав як допомогу на дитину за січень, лютий та березень 2024 року, була виключно його бажанням як батька, та не дає правових підстав вимагати сплату аліментів за цей період, за відсутності факту вжиття заходів щодо їх одержання на той час.

Від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що посилання Відповідача на те, що він з моменту народження сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надавав матеріальну допомогу на його утримання, не відповідають дійсності та спростовуються. Відповідач надає виписки за період 2019-2024 років, проте перше зарахування на банківську картку датоване лише 18.05.2021 року на суму 2 985 грн. Наступне зарахування відбулося 23.09.2021 року, але ці кошти стосувалися повернення боргу моєму батьку і не мали жодного відношення до утримання дитини. Відсутність регулярних зарахувань підтверджує неналежне виконання Відповідачем свого обов`язку. Крім цього, зазначає що ті ж самі банківські виписки та квитанції Відповідач уже надавав у іншій судовій справі, стверджуючи, що кошти були перераховані на утримання нашої доньки. У даній же справі він змінює позицію і зазначає, що ті ж самі перекази здійснені нібито на утримання сина. Такі дії свідчать про недобросовісну процесуальну поведінку. Оплата, на яку посилається Відповідач (6 700 грн, 6 500 грн та 6 500 грн), була здійснена не добровільно, а після вжиття позивачкою заходів примусового впливу - проведення профілактичної бесіди з Відповідачем дільничним інспектором поліції та представниками Служби у справах дітей Дніпровського району м. Києва. Це підтверджує, що кошти були сплачені не з власної ініціативи, а після тиску з боку компетентних органів.

Зазначає, що вона систематично вживала заходи для отримання аліментів за минулий період, що узгоджується з ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України, яка передбачає можливість стягнення аліментів за минулий час, якщо доведено, що позивач вживав заходів до їх отримання. Оплата за січень-березень 2024 року після втручання уповноважених органів є прямим доказом таких дій. Таким чином, доводи Відповідача про добровільне та систематичне надання матеріальної допомоги з моменту народження сина є безпідставними, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам ст. 180, 181, 191 Сімейного кодексу України. Крім цього Відповідач, будучи обізнаним про народження дитини, зокрема, особисто забравши новонароджену дитину з пологового будинку, свідомо відмовився від визнання батьківства у добровільному (досудовому) порядку. Таке ухилення від виконання батьківських обов?язків, передбачених ст. 150, 151, 157, 180 Сімейного кодексу України, свідчить про небажання Відповідача реалізовувати свої батьківські права та виконувати обов?язки належним чином.

Крім цього, позивач не погоджується з доводами Відповідача про необхідність обчислення аліментів лише з моменту набрання законної сили рішенням суду про встановлення батьківства. 20.06.2024 року в судовому засіданні у цивільній справі № 382/530/24 Відповідач особисто і добровільно визнав, що є батьком дітей, що підтверджується текстом рішення Яготинського районного суду Київської області від 29.10.2024 року (яке надано представником «В судовому засіданні 20.06.2024 року Позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що йому відомо про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 це його діти, з часу їх народження, відповідно з 2014 та 2020 років. До органів РАЦС він не звернувся, оскільки він залишив матір дітей, хотів подумати, знає, що вчинив не добре». Таке визнання у судовому засіданні є процесуальною дією, що підтверджує факт батьківства Відповідача з цього моменту, а отже, з цього моменту він усвідомлював свій обов?язок утримувати дитину та не міг вважати себе особою, яка не зобов?язана сплачувати аліменти. Посилання Відповідача на те, що обов?язок виник лише після набрання рішенням законної сили, є безпідставним, оскільки в силу прямих норм Сімейного кодексу України стягнення аліментів може здійснюватися і за період до ухвалення рішення, якщо факт батьківства підтверджено або визнано раніше. Таким чином, вважає, що аліменти повинні бути стягнуті з моменту визнання Відповідачем свого батьківства у судовому засіданні 20.06.2024 року, що підтверджується матеріалами справи, а не з моменту набрання законної сили рішенням суду.

Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких просять позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, в частині стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти НОМЕР_1 утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з грудня 2024 р. і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття. В решті позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - відмовити.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Сторона відповідача позовні вимоги просила задовольнити частково, з урахуванням викладеної позиції у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 29.10.2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язано внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 складеного 10 квітня 2020 року Виконавчим комітетом Пасківщинської сільської ради Згурівського району Київської області за номером 1 вказавши його батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 05.12.2024 року рішення набрало законної сили.

На підставі вказаного рішення суду було видано нове свідоцтво про народження дитини ОСОБА_4 де вказано батьком ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії копією свідоцтва про народження серії № НОМЕР_2 виданого 20.03.2025 року.

Крім цього, із довідки № 06 від 05.05.2025 року вбачається, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно є вихованцем середньої групи закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 2 «Дюймовочка» Яготинської міської ради з 23.07.2024 року по даний час.

Із листа-вимоги про виплату аліментів за минулий період на дитину ОСОБА_4 , від 10.05.2025 року вбачається, що «Я, ОСОБА_1 звертаюсь до тебе, як до біологічного батька дитини, ОСОБА_4 , з проханням виплатити заборгованість по аліментам за минулий період, а саме за час, а саме за період судових суперечок, тобто: з січня 2024 - грудень 2024 року включно; з січня 2025 року по теперішній час, травень 2025 рік. Прошу перерахувати вище зазначений борг на реквізити моєї банківської карти з обов`язковою поміткою в призначенні платежу «аліменти на ОСОБА_7 за «вказувати період, дата, місяць, рік», щоб уникнути плутанини в подальшому. Також хочу звернутися до залишків твоєї совісті, якщо такі маються, та переглянути свої витрати та по своїй фінансовій можливості допомагати з додатковими витратами на Ростислава, бо згідно висновку експертів комісії Яготинської ІРЦ, Ростислав в обов`язковому порядку потребує додаткових занять з психологом та логопедом для більшого розвитку та соціалізації, Також, за порадами даних спеціалістів бажано записати дитину на гуртки з фізичного, духовного та творчого розвитку, які в свою чергу потребують додаткових фінансових вкладень. Тому прошу допомогти мені з тим, щоб повноцінно та відповідально підготувати ОСОБА_7 до самостійного життя в майбутньому. Прошу з моменту отримання даного листа надіслати мені лист-відповідь у 5-ти (п`яти) денний термін, в інакшому випадку я буду змушена звернутися до суду за захистом прав дитини на належне утримання».

Із копії листа-відповіді ОСОБА_3 вбачається «Я, ОСОБА_3 , погоджуюсь здійснювати виплати на мого сина ОСОБА_8 , за період: з січня 2024 року по грудень 2024 року; з січня 2025 року по сьогодні, травень 2025 року. Виплати будуть здійснюватись поступово. Разова виплата усієї суми неможлива, в зв`язку з кредитним зобов`язанням перед банком (погашення боргу на витрати по будівництву та ремонту будинку твоїх батьків в селі Пасківщина); та необхідністю відкласти кошти на оперативне втручання (для власного лікування). Погоджуюсь приймати фінансову участь в забезпеченні здоров`я ОСОБА_7 (як фізичного, так і ментального). Також за потреби і бажання, забезпечу фінансування додаткових гуртків. За умови дотримання між нами нейтрального спілкування, виключно про потреби дітей (без включення особистої неприязні), необхідності звернення до суду не буде».

Відповідно до листа Служби у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради №01-22/388 від 02.06.2025 вбачається, «На Ваш адвокатський запит, який надійшов до Служби у справах дітей та сім?ї Яготинської міської ради (далі-Служба) від 30.05.2025 за вх. № 615, повідомляємо наступне. Відповідь на звернення ОСОБА_1 від 31.03.2025, щодо надання допомоги у вирішенні питання спілкування ОСОБА_3 з малолітніми дітьми ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було надано їй особисто за підписом в. о. начальника служби Наталії Шульги згідно розпорядження міського голови від 20.03.2025 за № 126-К/ТМ про надання відпустки ОСОБА_10 та покладання обов`язків на ОСОБА_11 згідно наказу від 16.05.2025 за N? 09-к/тм. 08.04.2025 ОСОБА_1 відповідь отримала про, що засвідчено в листі нею про отримання власноручно (копія листа додається). Відповідний запит щодо проведення профілактичної роботи з батьком дітей за місцем його проживання, спеціалістом Служби направлено до Служби у справах дітей та сім?ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації».

Із листа Служби у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради №01-22/215 від 03.04.2025 вбачається «На Ваше звернення, яке надійшло до Служби у справах дітей та сім?ї Яготинської міської ради (далі-Служба) 03.03.2025 року, щодо надання допомоги у вирішенні питання спілкування ОСОБА_3 з малолітніми дітьми ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Служба, повідомляє наступне: Працівниками Служби 03.03.2025 року під час телефонної розмови за тел… була проведена роз?яснювальна робота з ОСОБА_3 , що відповідно до ст.141, 142, 157 Сімейного Кодексу України (батько, мати мають рівні права та обов?язки щодо дитини. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини має право спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні). Відповідно до Закону України від 24 січня 1995 року № 20/95-ВР «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов?язаної із захистом прав дитини», рішення Яготинської міської ради від 23 грудня 2021 року № 3076-23-VIII «Про затвердження Положення про службу у справах дітей та сім?ї Яготинської міської ради» (зі змінами) в новій редакції, Служба у справах дітей та сім?ї Яготинської міської ради діє відповідно до наділених повноважень. Враховуючи те, що ОСОБА_3 не проживає на території Яготинської міської територіальної громади, рекомендуємо Вам звернутись до Служби у справах дітей та сім?ї за його фактичним місцем проживання.

Із листа Служби у справах дітей та сімї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 103/41-1535 від 15.05.2025 вбачається «До Служби у справах дітей та сім?ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Служба) надійшла заява ОСОБА_1 щодо ймовірного невиконання батьківських обов?язків відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком цих дітей ОСОБА_3 , проживаючим за адресою: АДРЕСА_2 . З метою проведення профілактичної бесіди, Службою здійснено неодноразові спроби зв?язатись з ОСОБА_3 , однак останній на телефонні дзвінки не відповідає і на виклик до Служби не з?явився. Просимо перевірити інформацію викладену у заяві ОСОБА_1 (копії матеріалів додаються) та про результати перевірки поінформувати заявника і Службу».

Із листа Служби у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради №01-22/415 від 11.06.2025 вбачається «Доповнення до листа вих. N? 01-22/388 від 02.06.2025, який був надісланий Службою у справах дітей та сім?ї Яготинської міської ради (далі- Служба), повідомляємо наступне. Відповідно до нашого запиту, Службою у справах дітей та сім?ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, було проведено відповідну профілактичну роботу з батьком ОСОБА_3 стосовно малолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно спілкування з ними за місцем його проживання. ОСОБА_3 надав письмові пояснення стосовно порушеного питання. Копії роз?яснювальної роботи та пояснення надаємо. У разі невиконання ОСОБА_3 своїх батьківських обов?язків щодо утримання, виховання та навчання малолітніх дітей, радимо звертатися до Служби у справах дітей та сім?ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

Із листа Служби у справах дітей та сімї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 103/41-1842 від 11.06.2025 вбачається «Службою у справах дітей та сім?ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (далі-Служба) Ваш запит від 02.06.2025 № 01-22/387 щодо проведення роботи в межах компетенції з ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , розглянуто. За результатами повідомляємо наступне. Службою з ОСОБА_3 проведено профілактичну бесіду під час якої роз?яснено обов?язки батьків щодо утримання, виховання та навчання малолітніх дітей. Його попереджено про відповідальність у разі невиконання належним чином батьківських обов?язків. ОСОБА_3 надав письмові пояснення в яких зазначив, що аліменти на дітей сплачує вчасно. З матір?ю дітей ОСОБА_1 перебував у цивільних відносинах, шлюб не реєстрували. Однак вона його вигнала. Він має бажання спілкуватися з дітьми, не згоден із позбавленням батьківських прав: Підкреслив, що спілкуватися з дітьми по мобільному телефону може тільки після того, як отримає на це дозвіл матері дітей ОСОБА_1 ». Додано письмові пояснення ОСОБА_3 від 06.06.2025 та ознайомлення і попередження його про відповідальність по вихованню та навчанню дітей.

Також судом було досліджено письмові докази сторони позивача, а саме: висновок про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 25.04.2025 р. № ІРЦ-85131/2025/604969 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Платіжні інструкції: № 0.0..1 від 08.09.2023; № 0.0..1 від 20.11.2023 р., № 0.0..1 від 22.12.2023 р., № 0.0..1 від 06.02.2024 р.; № 0.0..1 від 13.04.2024 р., № 0.0..1 від 17.05.2024 р.; № 0.0..1 від 30.08.2024 р.; № 0.0..1 від 07.10.2024 р.; № 0.0..1 від 11.11.2024 р.; № 0.0..1 від 03.04.2025 р.; № 0.0..1 від 09.07.2025 р. Копії скриншотів СМС- повідомлень. Копію обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні від 02.04.2020 року.

Судом також було досліджено письмові докази сторони відповідача, а саме: копії виписок АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 25.03.2024. Платіжні інструкції: № P24AD1746 від 26.05.2025; № P24AD2417 від 14.06.2025. Квитанцію № від 22.07.2025.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд оцінивши докази як кожний окремо так і в їх сукупності прийшов до наступних висновків.

Преамбула та ст. ст. 7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов`язків по вихованню дітей.

Статтями 3,4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків / рішення від 7 грудня 2006 року у справі "HUNT v. UKRAINE", № 31111/04, § 54).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає

Приписами ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх плати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час але не більш як за десять років.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №490/4522/16-ц від 04.07.2018, суд не вправі самостійно визначати спосіб стягнення аліментів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 182 СК України: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припала на дитину, яка досягла повноліття.

Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст. 188 СК України, судом не встановлено.

При цьому, за ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно з ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Так, відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 29.10.2024 року у справі №382/530/24 ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_1 про визнання батьківства відносно дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 . Разом із тим, вказаним рішенням ОСОБА_3 визнано батьком лише ОСОБА_4 . Тобто, у даній справі факт батьківства був встановлений судовим рішенням.

Разом з тим, позивачка просить стягнути аліменти за минулий період (до встановлення батьківства). Посилаючись на те, що вона 10.05.2025 року направила лист-вимогу про виплату аліментів за минулий період, а саме із січня 2024 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх плати.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Однак позивачем не надано жодних доказів того, що вона вживала заходів для одержання аліментів за минулий період, а саме протягом 2024 року та до набрання рішенням про визнання батьківства законної сили зверталася до відповідача щодо одержання аліментів, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх плати.

Таким чином, позивачка фактично не довела, що вона вживала необхідних заходів для одержання аліментів за минулий час, як цього вимагає ч. 2 ст. 191 СК України, до набрання рішенням про визнання батьківства законної сили. Відсутність таких доказів унеможливлює стягнення аліментів за минулий період.

Враховуючи викладене, вимоги позивачки в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

При цьому суд враховує, що відповідачем не заперечується та визнається його обов`язок сплачувати аліменти з дня набрання рішенням про визнання батьківства законної сили, тобто з грудня 2024 року та до досягнення сином повноліття.

Таким чином, враховуючи першочерговість врахування інтересів дитини та визнання відповідачем свого обов`язку по сплаті аліментів (відповідач заперечує проти позовних вмиог частково, а саме лише щодо періоду стягнення), суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.12.2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Так, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Судом враховується, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно із ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд враховує, що позивачем не доведено, що підготовка двох адвокатських запитів (3200 грн) може бути покладена на відповідача, оскільки самі запити не додані, а із відповідей на запити, які містяться в матеріалах справи, не вбачається, що вони безпосередньо пов`язані із предметом та підставами позову у цій справі, і що вони входять до предмету доказування саме у цій справі. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу необхідності, співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно як складність цієї справи, враховуючи предмет спору, кількість судових засідань та їх тривалість, а також з огляду на приписи п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 4000 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Судовий збір підлягає покладенню на відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 244, 258-259, 265, 268, 279, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.12.2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині в позові відмовити.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу аліментів за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , 4000 грн витрат на правничу допомогу.

Стягнути із ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь держави 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 12.09.2025.

Суддя М. М. Нарольський