Ухвала

05 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 127/34748/24

провадження № 61-11366ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В,, розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Лавренчуком Андрієм Сергійовичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 30 липня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійним,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання правочину недійним.

Позов мотивований тим, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває інша цивільна справа № 127/37554/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, а саме про стягнення 85 000 доларів США, які ОСОБА_1 позичив та зобов`язувався повернути до 30 листопада 2023 року.

Однак, будь-яких коштів від ОСОБА_2 позивач не отримував, а розписка від 26 вересня 2023 року була написана під диктовку ОСОБА_3 , в присутності ОСОБА_4 , шляхом ведення в оману та під психологічним тиском.

Позивач зазначав, що в середині вересня 2023 року до нього зателефонував ОСОБА_4 та повідомив, що хоче познайомити позивача із людьми, які займаються криптовалютою. 21 вересня 2023 року відбулася зустріч в ресторані «Біатріче» в м. Вінниці з ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_4 . ОСОБА_3 запропонувала займатися здійсненнями операцій по торгівлі електронною криптовалютою на біржах криптовалют. Після чого, 26 вересня 2023 року позивач зустрівся з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та під час зустрічі написав розписку щодо отримання 85 000 доларів США від ОСОБА_2 .. Жодних коштів в готівковій, безготівковій формі, криптовалютою чи в доларах США 26 вересня 2023 року, ні у будь-який інший день від ОСОБА_2 він не отримував та з ним особисто знайомим не був. Факт, що йому не передавалися кошти під час написання розписки зафіксовано на відеозаписі. У подальшому, за зверненням ОСОБА_1 з приводу шахрайських дій ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відкрито кримінальне провадження за частиною четвертою статті 190 КК України.

ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір позики на суму 85 000доларів США оформлений розпискою від 26 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 30 липня 2025 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійним відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що:

у розписці від 26 вересня 2023 року зазначено, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 у борг 85 000 доларів США як позику, всю вказану суму боргу (позики) зобов`язався повернути у строк до 30 листопада 2023 року. У розписці ОСОБА_1 власноручним підписом засвідчив, що отримав грошові кошти саме на умовах боргу. В судовому засіданні було досліджено відеозапис, на якому зафіксовано, як позивач ОСОБА_1 власноруч, без будь-якого явного тиску пише розписку про отримання коштів;

відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 2103/24-21 від 20 вересня 2024 року ОСОБА_1 виконано текст розписки і підпис від 26 вересня 2023 року про отримання грошових коштів в сумі 85 000 доларів США у ОСОБА_2 . Будь-які діагностичні ознаки, які б свідчили б про вплив на виконання тексту розписки від 26 вересня 2023 року про отримання грошових коштів в сумі 85 000 доларів США у ОСОБА_2 якихось збиваючих факторів природного чи штучного характеру у даному почерковому об`єкті відсутні. Будь-які діагностичні ознаки, які свідчили б про вплив на виконавця підпису від імені ОСОБА_1 у розписці від 26 вересня 2023 року про отримання грошових коштів у сумі 85 000 доларів США у ОСОБА_2 під впливом збиваючих факторів природного чи штучного характеру у даному почерковому об`єкті відсутні (а.с.68-82);

в рамках виконання доручення по кримінальному провадженні №0001661, внесеному до ЄДРДР від 02 листопада 2020 року за частиною четвертою статті 190 КК України, отримано інформацію з криптовалютної біржі «Binancе» відповідно до якої на ідентифікатор користувача НОМЕР_1 , ім`я ОСОБА_6 , 26 вересня 2023 року було відправлено кошти 3 транзакціями: 36 200, 34 000, 14 800 - на загальну суму 85 000 (а.с.101-122);

під час розгляду справи належними доказами не підтверджено твердження позивача про неотримання від відповідача ОСОБА_2 коштів у розмірі 85 000,00 грн., а також присутність тиску та відсутність волевивлення під час написання розписки 26 вересня 2023 року. Вказане підтверджується висновокм експерта

29 серпня 2025 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Лавренчуком А. С., на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 30 липня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2025 року винесено з порушенням норм матеріального і а процесуального права, на підставі недопустимих доказів, наслідком чого став перегляд цього рішення Вінницьким апеляційним судом, однак апеляційною інстанцією не взято до уваги, що суд встановив обставин, які мають суттєве значення при вирішенні даної цивільної справи, па підставі недопустимих доказів, а також не враховано висновків іцрдо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду. В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа №127/37554/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики (за розпискою, оригінал якої знаходиться в матеріалах зазначеної справи). Наразі провадження у справі зупинено до вирішення цієї цивільної справи №127/34748/24;

письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів;

для укладення договору необхідно передання майна або вчинення іншої дії, яка свідчить про перехід права власності на річ. При цьому, договір є укладе ним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Отже, договір позики є реальним з усіма притаманними таким договорам речовими ознаками, Між тим, боргова розписка, яка не містить посилання на момент передачі грошових коштів, а умови надання є суперечливими, не може свідчити про укладання договору позики. (Постанова Верховного суду від 04 березня 2020 року у справі № 632/2209/16);

виходячи із показів свідка ОСОБА_3 слідує, одо ОСОБА_2 передав готівкою позивачу 85000 доларів США в середині вересня 2023 року, а ОСОБА_3 на віртуальний рахунок 26 вересня 2023 року трьом а транзакціями перевела позивачу віртуальні 85000 USDT;

з матеріалів цивільної справи не вбачається жодного відношення ОСОБА_2 до кримінального провадження № 0001661, заява про залучення до провадження як потерпілого ним подана, однак Судом не встановлено, чи був залучений ОСОБА_2 потерпілим у кримінальному провадженні, який його статус, оскільки не надавалось жодне тому підтвердження, відтак Суд І інстанції взяв до уваги недопустимі докази.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання недійсним договору позики.

Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішенні, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Лавренчуком Андрієм Сергійовичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 30 липня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійним.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков