справа № 753/8125/17 головуючий у суді І інстанції Лужецька О.Р.
провадження № 22-ц/824/7527/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
УХВАЛА

про витребування доказів

09 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариста «Українська залізниця», поданою представницею - адвокаткою Лазаренко Владленою Володимирівною на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, винагороду за підсумки роботи, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця», правонаступником якого є АТ «Українська залізниця», про стягнення компенсації за невикористану відпустку, винагороду за підсумками роботи, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позивач, з урахуванням заяв про внесення змін до предмета позову та збільшення позовних вимог від 07 грудня 2017 року, від 20 грудня 2017 року, від 19 квітня 2019 року, від 20 лютого 2020 року, від 12 листопада 2020 року, 04 жовтня 2021 року, остаточно просила:

стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь виплату компенсації за невикористану щорічну основну відпустку; щорічну додаткову відпустку працівнику з ненормованим режимом робочого часу; додаткову відпустку працівнику, що має двох дітей віком до 15 років, з 17 липня 2017 року до дати звільнення 23 лютого 2018 року у розмірі 73 987,20 грн; середній заробіток за час вимушеного прогулу на дату звільнення 23 лютого 2018 року за період з 15 липня 2017 року до 23 лютого 2018 року у розмірі 808 000,00 грн; матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 108 000,00 грн; винагороду за підсумками роботи за 2017 рік у розмірі 48 912,00 грн; середню заробітну плату ОСОБА_1 на період працевлаштування, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору до досягнення дитиною шести років у розмірі 191 765,13 грн; відшкодувати моральну шкоду у сумі 100 000,00 грн; витрати на експертизу у розмірі 25 000,00 грн; витрати на правничу допомогу у розмірі 4 400,00 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 20 відсотків від суми стягнутих на користь позивача грошових коштів у справі.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 73 990,00 грн, 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, судовий збір у розмірі 50,00 грн та 15 798,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнено з АТ «Українська залізниця» на користь держави витрати зі сплати судового збору в розмірі 789,90 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 05 січня 2022 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просила скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року про стягнення компенсації за невикористану відпустку, винагороду за підсумками роботи, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди в частині відмови у задоволенні позовних вимог та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити наступним чином: стягнути з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу на дату звільнення 23 лютого 2018 року за період з 15 липня 2017 року по 23 лютого 2018 року у розмірі 808 000,00 грн; матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 108 000,00 грн; недоплачену винагороду за підсумками роботи за 2017 рік у розмірі 26 521,57 грн; середню заробітну плату на період працевлаштування, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору до досягнення дитиною шести років в розмірі 191 765,13 грн; витрати на експертизу у розмірі 25 000,00 грн, моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Також, не погодившись із рішенням суду, 14 січня 2022 року представниця АТ «Укрзалізниця» - адвокатка Лазаренко Владлена Володимирівна подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просила скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року в частині задоволених позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ «Українська залізниця» задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнено з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 203 879,25 грн без відрахування сум податків і зборів та моральну шкоду у сумі 25 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнено з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 46 523,85 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 січня 2025 року касаційну скаргу АТ «Українська залізниця» залишено без задоволення. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення, стягнення компенсації за щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці за період з 17 липня 2017 року до 23 лютого 2018 року та відшкодування моральної шкоди залишено без змін. Постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та щорічної додаткової відпустки працівнику, яка має двох дітей віком до 15 років, стягнення середньої заробітної плати на період працевлаштування, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору до досягнення дитиною шести років скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, колегія суддів Верховного Суду вказала наступне.

Щодо розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу

З урахуванням рішень судів у справі №753/5107/18 суди дійшли висновку, що період оплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу розпочинається з 15 липня 2017 року та закінчується днем її звільнення - 23 лютого 2018 року згідно з наказом АТ «Українська залізниця» від 23 лютого 2018 року №298/ос.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції взяв до уваги довідку від 04 березня 2020 року № 230 відповідно до якої середньоденна заробітна плата позивача за січень-лютий 2017 року становила 1 315,35 грн.

Апеляційний суд зазначив, що оскільки перший день після лікарняного припав на суботу (15 липня 2017 року), то розрахунок необхідно здійснювати з наступного за ним робочого дня, тобто з 17 липня 2017 року до 23 лютого 2018 року, що становить 155 робочих днів.

З урахуванням зазначеного апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 203 879,25 грн (155 робочих днів х 1 315,35 грн).

Розрахунковим періодом для визначення середнього заробітку є червень та травень 2017 року, проте у цей час позивач не працювала, оскільки перебувала на лікарняному. Попередні два місяці (квітень та березень 2017 року) позивач також повністю не відпрацювала, оскільки у ці місяці також перебувала на лікарняному.

Водночас у розрахунковому періоді в позивача є відпрацьовані дні у березні, виплати за які підлягають врахуванню під час обчислення середнього заробітку.

Вказаного вище апеляційний суд не перевірив.

Також суд апеляційної інстанції не врахував, що між ОСОБА_1 та АТ «Українська залізниця» укладений строковий трудовий договір з 23 лютого 2017 року до 23 лютого 2018 року, водночас довідка від 04 березня 2020 року №230 містить розрахунок середньоденної заробітної плати позивача за січень та лютий 2017 року.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції під час розрахунку середньоденної заробітної плати не перевірив розрахунковий період, який необхідно враховувати під час обчислення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахунки у довідці від 04 березня 2020 року №230, чи не суперечать вони вимогам Порядку №100, та належним чином не встановив середньоденну заробітну плату позивача для обчислення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Щодо вимог про стягнення середньої заробітної плати на період працевлаштування, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору до досягнення дитиною шести років у розмірі 191 765,13 грн:

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення середньої заробітної плати на період працевлаштування, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору до досягнення дитиною шести років у розмірі 191 765,13 грн, суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції у цій частині та зазначив, що оскільки накази роботодавця про встановлення посадових окладів позивачу у розмірі 12 720,00 грн не оспорювались, тому підстав для стягнення вказаних позивачем сум не має.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки умови оплати праці, які передбачені пунктом 5.1.1 трудового договору від 21 лютого 2017 року №50, який укладено між АТ «Укрзалізниця» та позивачем, припинилися у дату закінчення трудового договору, поновились попередні умови оплати праці, оскільки трудовим договором не було передбачено іншого.

Згідно з наказом АТ «Українська залізниця» від 30 березня 2016 року №530/ос ОСОБА_1 переведено на посаду директора Департаменту управління персоналом та соціальної політики з посадовим окладом 8 141,00 грн.

Під час роботи посадовий оклад ОСОБА_1 збільшувався роботодавцем.

Відповідно до наказу ПАТ «Українська залізниця» від 23 лютого 2017 року №278/ос ОСОБА_1 переведено на посаду директора Департаменту управління персоналом та соціальної політики на умовах трудового договору з посадовим окладом 10 176,00 грн

Після чергового підвищення посадових окладів працівникам АТ «Українська залізниця» з березня до квітня 2018 року посадовий оклад директора Департаменту управління персоналом та соціальної політики АТ «Укрзалізниця» становив 12 720,00 грн.

Після досягнення дитиною позивача шестирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відповідні виплати було припинено.

Верховний Суд не погодився з такими висновками, оскільки згідно з наказом від 23 лютого 2018 року №297/ос ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1 поновлено на посаді директора Департаменту управління персоналом та соціальної політики ПАТ «Укрзалізниця» з 30 березня 2017 року на умовах трудового договору від 21 лютого 2017 року та було звільнено з роботи у зв`язку з його закінченням.

Згідно з пунктом 5.1.1 трудового договору від 21 лютого 2017 року №50 ОСОБА_1 визначено посадовий оклад у розмірі 108 000,00 грн.

Водночас відповідач нараховував позивачу середній заробіток відповідно до статті 184 КЗпП України, виходячи із посадового окладу у розмірі 12 720,00 грн.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження встановлення ОСОБА_1 на час звільнення окладу у розмірі 12 720,00 грн, водночас у матеріалах справи містяться розрахунки заробітної плати позивача, відповідно до яких позивачу нараховувалася заробітна плата відповідно до окладу 108 000,00 грн.

Суду апеляційної інстанції необхідно перевірити вище викладене, а тому висновки суду про те, що роботодавець здійснив виплати позивачу середнього заробітку на час працевлаштування у належному розмірі, є помилковими.

У трудових спорах презумпція вини лежить на роботодавцеві, тому він спростовує заявлені працівником вимоги. Отже, роботодавець, надаючи розрахункові документи, де зазначений оклад 108 000,00 грн, не спростував доводів позивача щодо його правильності.

Крім того, апеляційний суд має перевірити, чи поширюється тримісячний строк звернення до суду відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України на вимоги про стягнення середньої заробітної плати на період працевлаштування, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору, відповідно до частини третьої статті 184 КЗпП України.

Щодо вирішення вимог про стягнення коштів за щорічну основну відпустку за період з 17 липня 2017 року до 23 лютого 2018 року

Визначаючи розмір середньоденної заробітної плати для розрахунку компенсації за невикористану відпустку, суд апеляційної інстанції взяв за основу суму нарахованої позивачеві заробітної плати у розмірі 179 690,08 грн, яку було зазначено судом першої інстанції.

Зокрема, апеляційний суд вказав, що у рішенні суду першої інстанції зазначено, що розмір середньоденної заробітної плати для виплати компенсації був розрахований із загальної суми нарахованої заробітної плати позивачеві у розмірі 179 690,08 грн. За змістом рішення суду ця сума була розрахована із загальної суми нарахованої заробітної плати позивачеві за період 12 місяців, який передував виплаті компенсації за невикористану відпустку, без врахування виплат, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати відповідно до пункту 4 Порядку № 100.

Водночас суд першої інстанції, обчислюючи середню заробітну плату для виплати компенсації за невикористану відпустку, не врахував, що при обчисленні середньої заробітної плати для компенсації за невикористані відпустки до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Суд апеляційної інстанції, визначаючи розмір середньоденної заробітної плати для компенсації за невикористану відпустку, не перевірив правильність розрахунку нарахованої позивачеві заробітної плати, наведеного у рішенні суду першої інстанції, не навів детального розрахунку, яким він керувався під час визначення суми компенсації, не вказав, які виплати включаються до фактичного заробітку позивача.

Також суд апеляційної інстанції помилково застосував принцип співмірності і зменшення розміру відшкодування відповідно до статті 117 КЗпП України до компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 17 469,90 грн, яка є складовою частиною заробітної плати.

Щодо вирішення вимог про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку працівнику, що має двох дітей віком до 15 років

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині, апеляційний суд не навів жодних мотивів щодо вирішення вимог про виплату позивачеві грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як працівнику, яка має дітей віком до 15 років.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 січня 2025 року дану справу було призначено головуючому судді Геращенку Д.Р., судді, які входять до складу колегії: Євграфова Є.П., Болотов Є.В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2025 року закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду на 23 квітня 2025 року о 10 год 00 хв.

Відповідно до довідки від 23 квітня 2025 року, справу знято з розгляду у звязку з зайнятістю судді Болотова Є.В. в іншому судовому засіданні. Призначено до розгляду справу на 08 травня 2025 року о 10 год. 00 хв.

Рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 19 травня 2025 року № 6 суддю судової палати з розгляду цивільних справ Геращенка Д.Р. переведено до складу судової палати з розгляду кримінальних справ та змінено спеціалізацію.

Розпорядженням №677/06.1-01/25 від 21 травня 2025 року у зв`язку з неможливістю суддею-доповідачем Геращенка Д.Р. продовжувати розгляд судової справи №753/8125/17 (а/п № 22-ц/824/7527/2025) призначено повторний автоматизований розподіл указаної цивільної справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 травня 2025 року дану справу було призначено головуючому судді - Березовенко Р.В., судді, входять до складу колегії: Мостова Г.І., Лапчевська О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 травня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду з повідомленням учасників справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, з урахуванням вказівок Верховного Суду, з метою перевірки правильності розрахунків нарахованої позивачеві заробітної плати, у т.ч. для виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та виплати компенсацій за відпустки, колегія суддів у судовому засіданні поставила питання про надання відповідачем АТ «Укрзалізниця» наступної інформації: підстави продовження трудових відносин з ОСОБА_1 з 30 березня 2017 року по 17 липня 2017 року; форму оплати праці (погодинна чи поденна) ОСОБА_1 у період з січня 2017 року по 23 лютого 2023 року відповідно до трудового договору; складові заробітної плати ОСОБА_1 , які враховано АТ «Укрзалізниця» у довідці про доходи №230 від 04 березня 2020 року; складові та суму нарахованої та виплаченої заробітної плати (її складові) ОСОБА_1 за період з січня 2017 року по лютий 2018 року із зазначенням кількості фактично відпрацьованих днів/ годин за цей період (за кожен місяць окремо), включаючи виплати за час, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток та допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч.4-7 ст. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведені вище норми закону, а також предмет спору та обставини справи, з урахуванням вказівок Верховного Суду щодо необхідності здійснити перевірку розрахунків АТ «Укрзалізниця» та здійснених судом першої інстанції розрахунків належної до виплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати та компенсації за дні відпусток, зважаючи на те, що письмові документи, про витребування яких ставиться питання є необхідними для встановлення обставин, які мають значення для вирішення справи, є необхідність у витребуванні у АТ «Укрзалізниця» інформації про: підстави продовження трудових відносин з ОСОБА_1 з 30 березня 2017 року по 17 липня 2017 року; форму оплати праці (погодинна чи поденна) ОСОБА_1 у період з січня 2017 року по 23 лютого 2023 року відповідно до трудового договору; складові заробітної плати ОСОБА_1 , які враховано АТ «Укрзалізниця» у довідці про доходи №230 від 04 березня 2020 року; складові та суму нарахованої та виплаченої заробітної плати (її складові) ОСОБА_1 за період з січня 2017 року по лютий 2018 року із зазначенням кількості фактично відпрацьованих днів/ годин за цей період (за кожен місяць окремо), включаючи виплати за час, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток та допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Крім цього, відповідальних за виконання ухвали осіб, слід попередити про наслідки неподання таких документів або неподання відомостей про неможливість їх подання із зазначенням поважних причин, що унеможливлюють виконання ухвали суду відповідно до ст. 148 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 84, 368 ЦПК України, Київський апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Витребувати у АТ «Укрзалізниця» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) інформацію про:

підстави продовження трудових відносин з ОСОБА_1 з 30 березня 2017 року по 17 липня 2017 року;

форму оплати праці (погодинна чи поденна) ОСОБА_1 у період з січня 2017 року по 23 лютого 2023 року відповідно до трудового договору;

складові заробітної плати ОСОБА_1 , які враховано АТ «Укрзалізниця» у довідці про доходи №230 від 04 березня 2020 року; складові та суму нарахованої та виплаченої заробітної плати (її складові) ОСОБА_1 за період з січня 2017 року по лютий 2018 року із зазначенням кількості фактично відпрацьованих днів/ годин за цей період (за кожен місяць окремо), включаючи виплати за час, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток та допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Зобов`язати АТ «Укрзалізниця» виконати ухвалу суду про витребування доказів, надавши інформацію у найкоротший термін, але не пізніше 20 жовтня 2025 року.

Попередити АТ «Укрзалізниця» про наслідки неподання таких документів або неподання відомостей про неможливість їх подання із зазначенням поважних причин, що унеможливлюють виконання ухвали суду, передбачені ст. 148 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 11 вересня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова