Справа № 438/646/22
Провадження 2/438/19/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 серпня 2025 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області у складі головуючого - судді Ткачової С.М., за участю секретаря Терлецької Ю.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Бориславі цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

представник позивачки: ОСОБА_3 (доручення №193/5 від 19.12.2022);

відповідач: ОСОБА_2 .

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано шлюб 14 вересня 1979 року зареєстровано шлюб, подружні відносини у них погіршились з січня 2022 року. 26 квітня 2018 року позивачка з відповідачем придбали за спільні кошти подружжя квартиру загальною площею 43,2м.кв., яка розташовав за адресою АДРЕСА_1 , квартира була придбана на ім`я відповідача на підставі договору купівлі продажу. Відповідач ставиться до квартири як до своєї особистої власності. Позивачка оцінює квартиру у 500 000,00 грн. Зазначає, що взаємної згоди про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя сторонами не досягнуто, за таких обставин просить суд визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_2 .

Відповідач подав до суду заяву від 26.08.2025, в якій просив прийняти його відмову від зустрічного позову та первісний позов ОСОБА_1 визнав у повному обсязі. В судовому засіданні підтримав свою заяву від 26.08.2025 та визнав позов ОСОБА_1 , просив його задовольнити в повному обсязі.

2. Заяви (клопотання ) учасників справи.

07.12.2022 відповідач ОСОБА_2 подав заяву про перегляд заочного рішення від 11.11.2022.

03.03.2023 до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою приватною власністю. В даному позові відповідач просить прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду із первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

20.11.2024 представник позивача ОСОБА_3 через канцелярію суду подав заяву про визнання причин неявки відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 неповажною.

29.11.2024 представник відповідача ОСОБА_5 через канцелярію суду подав клопотання про обов`язкову участь позивачки ОСОБА_1

24.02.2025 представник позивача ОСОБА_3 через канцелярію суду подав заяву про участь в судових засіданнях позивача та його представника в режимі відео конференції.

02.07.2025 відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 через канцелярію суду подали заяви про припинення договірних стосунків.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву від 26.08.2025, в якій просив прийняти його відмову від зустрічного позову та первісний позов ОСОБА_1 визнав у повному обсязі.

26.08.2025 в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заявив клопотання про відмову у допиті свідків.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Бориславського міського суду від 02.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Бориславського міського суду від 19.09.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Заочним рішенням Бориславського міського суду від 11.11.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 46,2 кв.м.

Ухвалою Бориславського міського суду від 09.12.2022 прийнято заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 11.11.2022.

Ухвалою Бориславського міського суду від 14.12.2022 заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 11.11.2022 задоволено. Заочне рішення Бориславського міського суду від 11.11.2022 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя скасовано.

Ухвалою Бориславського міського суду від 21.04.2023 закрито підготовче провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою приватною власністю. Справу призначено до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Бориславського міського суду Львівської області №10 від 11.12.23, у цивільній справі №438/646/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою приватною власністю, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи.

Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями дану справу передано у провадження судді Ткачової С.М.

Ухвалою Бориславського міського суду від 12.12.2023 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою приватною власністю, прийнято до свого провадження. Присвоєно цивільній справі єдиний унікальний номер об`єднаної справи № 438/646/22, провадження № 2/438/114/2023.

Ухвалою Бориславського міського суду від 20.11.2024 визнано повторну неявку відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 в судове засідання 20.11.2024 неповажною.

Ухвалою Бориславського міського суду від 21.01.2025 визнано явку позивача за первісним позовом ОСОБА_1 обов`язковою.

Ухвалою Бориславського міського суду від 26.02.2025 заяву представника позивача ОСОБА_3 про участь в судових засіданнях позивача та його представника в режимі відео конференції, задоволено.

02.07.2025 протокольною ухвалою прийняті заяви відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 про припинення договірних стосунків.

26.08.2025 протокольною ухвалою задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 про відмову у допиті свідків.

Ухвалою Бориславського міського суду від 26.08.2025 прийнято заяву позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про відмову від зустрічного позову та провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою приватною власністю,- закрито.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини

Судом встановлено, що 14 вересня 1979 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується копіює виданого повторно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18 липня 2017 року, міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №3273 (т.1 а.с.6).

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, подружжя під час шлюбу придбало на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.04.2018, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Хоронжак О.Р., квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 (т.1 а.с.14-16).

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 26.04.2018, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Хоронжак О.Р., квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 , вартість спірної квартири склала 312640 грн. (т.1 а.с.122-123).

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Зважаючи на те, що не подано суду достатніх доказів, які б свідчили про підстави для відступу від засади рівності часток подружжя (недостатність утримання спільної дитини, витрати майна на шкоду інтересам сім`ї тощо) в розумінні ст. 70 СК України, а також , що жодна із сторін не заявила вимог про реальний поділ спільного майна, відсутність даних про технічну можливість такого поділу, суд приходить до висновку, що таке майно слід поділити в межах заявлених вимог, визначивши за кожним із сторін по рівній частці у спільній власності, а саме по 1/2 частці у праві спільної власності на вказану квартиру.

5. Позиція суду

Аналізуючи норми права чинного законодавства, які регулюють зазначені право- відносини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя підлягає задоволенню.

Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - в розмірі 1/2 частини вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об`єкт на режим спільної часткової власності.

6.Судові витрати

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду із даною позовною заявою звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» на підставі посвідчення серії № НОМЕР_2 від 12.01.2005 (а.с.10).

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Сторони в судовому засіданні погодили вартість спірного майна у відповідності з договором купівлі-продажу квартири від 26.04.2018, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Хоронжак О.Р., тобто в сумі 312640 грн. (.т.1 а.с.122-123). Про що не заперечують сторони.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання об`єктом спільної сумісної власності майна та поділ спільної сумісної власності, а тому з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1563,20 грн.

Керуючись ст. ст.12, 13, 81, 89, 133, 141, 263 265,268, 352,354 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 46,2 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 1563,20 (одну тисячу п`ятсот шістдесят три грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було врученим у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені, проголошені та вручені 26.08.2025. Повний текст рішення виготовлений 03.09.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Представник позивачк: ОСОБА_3 (доручення №193/5 від 19.12.2022);

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ;

Суддя Світлана ТКАЧОВА