Справа № 143/327/25
Провадження № 22-ц/801/1723/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сич С. М.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 рокуСправа № 143/327/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області у складі судді Сича С. М. від 26 травня 2025 року,

встановив:

У квітні 2025 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КП «ПриватБанк») звернулося до суду з цим позовом, за яким просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 42 746 грн 79 к. заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг від 29 жовтня 2010 року, яка складається з:

-39 691 грн 28 к. заборгованість за тілом кредиту;

-3 055 грн 51 к. заборгованість за процентами за користування кредитом.

На обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 1 000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В подальшому кредитний ліміт змінювався відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 12 березня 2025 року утворилася заборгованість у зазначеному розмірі.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 травня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 39 691 грн 28 к. та 2 248 грн 82 к. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що АТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів того, які саме умови кредитування мали на увазі сторони при укладенні договору, а також яка відповідальність встановлена за їх невиконання, а тому стягненню підлягає лише сума фактично отриманих ОСОБА_1 коштів (використання кредитного ліміту).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 травня 2025 року в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 3 055 грн 51 к. і ухвалити в цій частині нове про задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 29 жовтня 2010 року. У той же день вона підписала довідку про умови кредитування, в якій своїм підписом підтвердила, що ознайомлена з фінансовими умовами, зокрема з річною процентною ставкою 36 %. Крім того 06 жовтня 2022 року ОСОБА_1 також підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, погодивши річну процентну ставку 42 %. Отже сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, а тому підстави для відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користуванням кредитом відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 укладений кредитний договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за яким вона отримала кредит у розмірі 1 000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_4 .

З наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку борг ОСОБА_1 станом на 12 березня 2025 року становив 42 746 грн 79 к., з яких: 39 691 грн 28 к. заборгованість за кредитом; 3 055 грн 51 к. заборгованість за процентами за користування кредитом.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Отже підписавши анкету-заяву ОСОБА_1 погодилася на отримання кредиту відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

В частині стягнення заборгованості за тілом кредиту рішення суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» не оскаржується, тому апеляційним судом не перевіряється.

Як видно з матеріалів справи, зокрема з анкети-заяви позичальника від 29 жовтня 2010 року, в ній відсутні умови щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Звертаючись до суду АТ КБ «ПриватБанк» на обґрунтування позовних вимог, зокрема щодо стягнення процентів за користування кредитом посилалося на укладення між сторонами кредитного договору шляхом приєднання підписання анкети-заяви, умови якого визначені Умовами та Правилами надання банківських послуг ПриватБанку та Тарифами Банку, які розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua.

Відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитом суд першої інстанції виходив із того, що банк не надав доказів того, які саме умови кредитування мали на увазі сторони при укладенні договору.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, згідно з якою Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не містять підпису боржника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 06 жовтня 2022 року та Паспорт споживчого кредиту від 29 грудня 2022 року, на які посилався позивач, не можуть бути належними доказами заборгованості за процентами, тому що вони не містять підпису ОСОБА_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що факт погодження сторонами при укладенні кредитного договору істотних умов кредитування, в тому числі щодо сплати процентів за користування кредитом в розмірі 36 % річних підтверджується, зокрема довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», то апеляційний суд вважає їх безпідставними, тому що в анкеті-заяві від 29 жовтня 2010 року не міститься інформації про укладення між сторонами кредитного договору SAMDN8523, тоді як з копії довідки, на яку посилається позивач (а. с. 89, розворот) видно, що це довідка по договору SAMDN8523, який у матеріалах справи відсутній.

Крім того з копії цієї довідки «справка об условиях кредитования с использованием платежной карты «кредитка» Универсальная 30 дней льготного периода», яка викладена іноземною мовою та не містить її перекладу, не можливо встановити дату її складання, умови кредитування, що унеможливлює її використання як належного доказу.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та повідомив споживача про умови кредитування, узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважає узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданого тягара з`ясування змісту кредитного договору.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 травня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало