Провадження №2/512/153/25
"20" серпня 2025 р. с-ще Саврань
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Брюховецького О.Ю.,

за участю секретаря Тімановського А.Г.,

представника позивача адвоката Реви С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження справу за цивільним позовомОСОБА_1 до Савранської селищної ради Одеської області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

23.12.2024 представник позивачки адвокат Рева С.Л. звернулася до Балтського районного суду Одеської області з позовом до Дубинівської сільської ради Подільського району Одеської області про визнання права власності.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 25.12.2025 цивільну справу №493/2091/24 позовом ОСОБА_1 до Дубинівської сільської ради Подільського району Одеської області про визнання права власності передано за підсудністю.

Позов обґрунтовано тим, що після смерті ОСОБА_2 , що є батьком позивачки, залишилось спадкове майно, зокрема, земельна ділянка для товарного сільськогогосподарського призначення площею 2,829 га, за заповітом.

Так, у 2004 році ОСОБА_1 звернулась до юриста, який отримав рішення Балтського районного суду Одеської області від 19.03.2004 року без номера справи та вніс відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Разом з тим, позивачка стверджує, що у 2018 році вона звернулась до ТОВ "Компанія Альтера", яка розробила технічну документацію, та земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:001:0303. Нормативно-грошова оцінка складає 125957,43 грн., місце розташування: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Але, при зверненні до Балтського районного суду Одеської області позивачка з`ясувала, що такого рішення не приймалось. Звернувшись до юриста отримала усну відповідь, що все зроблено відповідно до законодавства. Проте, відомості в Реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.

З витягу про реєстрацією в Спадковому реєстрі від 23.08.2024 №78110881, виданого Любашівської державною нотаріальною конторою в Одеській області, вбачається про наявність спадкової справи № 72884038 у нотаріуса №165/2024 після смерті її батька позивачки ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, позивачка вказує, що нотаріус не може видати свідоцтво про право власності на земельну ділянку з підстав, що в Державному земельному кадастрі наявна інформація, що власником ділянки є саме позивачка на підставі рішення Балтського районного суду Одеською області, якого не існує.

29.11.2024 року представник позивачки адвокат Рева С.Л., звернулась з запитом до Балтського районного суду Одеської області щодо надання більш детальної інформації щодо наведеної справи, так як у відповіді від 10.02.2023 міститься дата судового рішення 19.04.2004 року, а не 19.03.2004, яка зазначена в ДЗК. Але відповідь на запит не надано.

Тобто, право власності позивачки на сьогодні не визнається, та не може бути вирішено у позасудовому порядку.

Крім того, представник позивачки адвокат Рева С.Л. заявила клопотання про витребування доказів.

Згідно зі статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень статей 36, 37 ЦПК України, було визначено головуючого суддю Брюховецького О.Ю. та передано йому вказану справу.

Ухвалою суду від 20.01.2025 цивільний позов ОСОБА_1 до Савранської селищної ради Одеської області про визнання права власності залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с.26-27).

05.02.2025 до суду надійшла заява представника позивачки адвоката Реви С.Л. про усунення недоліків.

Вказана заява вмотивована тим, що представник позивачки адвокат Рева С.Л. у позовній заяві просить зазначити належного відповідача, а саме: територіальну громаду в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини Савранська селищна рада Одеської області (66200, Україна, Подільський район, Одеська область, селище Саврань, вулиця Соборна, будинок 9, ).

11.02.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 12.03.2025.

Ухвалою суду від 12.03.2025 задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_3 про витребування доказів, а саме: витребувати у Любашівської районної державної нотаріальної контори (Одеська обл., Подільський р-н, с. Любашівка, вул. Софіївська, 90 кв.12) належним чином засвідчену копію спадкової справи №165/2024 після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витребувати з Відділу у Подільського районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул. Шевченка, 2, м.Подільськ, Одеська область, 66300) належним чином завірену копію Реєстраційної справи про право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,629 га кадастровий номер :01:001:0303; витребувати з архіву Балтського районного суду Одеської області письмову інформацію з журналу реєстрації вхідної кореспонденції за період 3 01. 01.2003 року по 19.03.2004 року про подання позовної заяви від імені ОСОБА_1 про визнання права власності, копію рішення Балтського районного суду Одеської області від 19 березня 2004 року за позовною заявою ОСОБА_1 про визнання права власності (а.с.58-59).

Слухання справи відкладено на 02.04.2025.

Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 12.03.2025 клопотання представника позивача адвоката Реви С.Л. про витребування доказів задоволено витребувано у Відділу у Подільському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області належним чином завірену копію Реєстраційної справи про право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,629 га кадастровий номер :01:001:0303.

Однак адресоване Відділу поштове відправлення повернулось на адресу суду з довідкою Укрпошти про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.64).

02.04.2025 у підготовчому судовому засіданні представник позивача адвокат Рева С.Л. заявила усне клопотання про витребування у Головного управління Держгеокадастру в Одеській області належним чином завірену копію Реєстраційної справи про право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,629 га кадастровий номер :01:001:0303.

Ухвалою суду від 02.04.2025 задоволено усне клопотання представника позивачки ОСОБА_3 про витребування доказів у Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (а.с.81-82).

Слухання справи відкладено на 29.04.2025.

29.04.2025 до суду надійшло клопотання представника позивачки про витребування доказів (а.с.100-101).

Ухвалою суду від 29.04.2025 задоволено усне клопотання представника позивачки ОСОБА_3 про витребування доказів у Савранської селищної ради Одеської області (66200, Україна, Подільський район, Одеська область, селище Саврань, вулиця Соборна, 9) та головного управління Держгеокадастру в Одеській області (а.с.104-105).

Слухання справи відкладено на 14.05.2025.

14.05.2025 до суду надійшло клопотання представника позивачки адвоката Реви С.Л. про відкладення слухання справи на іншу дату (а.с.127).

Слухання справи відкладено на 04.06.2025.

04.06.2025 до суду вдруге надійшло клопотання представника позивачки адвоката Реви С.Л. про відкладення слухання справи на іншу дату (а.с.131).

Слухання справи відкладено на 30.07.2025.

15.07.2025 до суду надійшла заява представника позивачки адвоката Реви С.Л. про зміну підстави позову (а.с.133-134).

Ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області від 30.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 20.08.2025.

Крім того, того ж дня ухвалою суду прийнято до розгляду заяву представника позивачки адвоката Реви С.Л. про зміну підстави позову (а.с.147-148).

В судовому засіданні 20.08.2025 представник позивача адвокат Рева С.Л., яка діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 04.07.2024 за №680, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі.

Матеріали справи містять свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №409 від 10.04.2008 видане на ім`я Рева С.Л. (а.с.4 на звороті).

Представник Савранської селищної ради Одеської області 20.02.2025 надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.56).

Згідно частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відтак, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи.

Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався.

Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до наступного.

Суд встановив, що згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1 виданого Виконкомом Дубинівської сільської ради Савранського району Одеської області від 15.05.2003 вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Дубинове Савранського району Одеської області, актовий запис №16 (а.с.7).

Згідно копії заповіту від 17.03.2003 вбачається, що ОСОБА_2 заповів своїй доньці ОСОБА_1 , зокрема, земельну ділянку (а.с.5).

З копії Державного акта на право приватної власності на землю, вбачається, що земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,829 гектарів, що розташована на території Дубинівської сільської ради масив 4 ділянка НОМЕР_2 , належить ОСОБА_2 (а.с.6).

Крім того, з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-024 від 10.06.2024 вбачається кадастровий номер вищевказаної земельної ділянки :01:001:0303.

Разом з тим, з відомостей про право власності вбачається, що документом який є підставою для виникнення права власності у ОСОБА_1 є рішення суду Балтського районного суду Одеської області в складі головуючого судді від 19.03.2004 б/н (а.с.8 на звороті).

Відповідно до запиту представника позивачки адвоката Реви С.Л. вбачається про надання письмової інформації з журналу реєстрації вхідної кореспонденції за період з 01.01.2003 по 19.03.2004 про подання позовної заяви від імені ОСОБА_1 про визнання права власності та копію рішення суду (а.с.15).

Матеріали справи, містять лист Балтського районного суду Одеської області №01-21/10/2023 від 10.02.2023 щодо видачі рішення, з якого вбачається, що в алфавітному покажчику цивільних справ за 2004 справи за позовом ОСОБА_1 до Дубинівської сільської ради Савранського району Одеської області про визнання права приватної власності на землю не зафіксовано, згідно обліково-статистичних карток за 2004 рік такої справи не існує, згідно акту інвентаризації усіх справ за станом на 2013 рік така справа в архів суду не передавались, в зв?язку з чим видати копію рішення не представляється можливим по причині того, що в Балтському районному суді такої справи не існує (а.с.12).

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 28.11.1962 вбачається, що батьком позивачки в графі батько зазначено ОСОБА_2 (а.с.14 на звороті).

З листа державного нотаріуса Любашівської районної державної нотаріальної контори Котюжинської Л.Д. вбачається, що при перевірці та детальному аналізі наданого Державного акту серія та номер ІІІ-ОД №078087 виданого 08.11.2001 власник вказаний ОСОБА_2 , а у витягу з ДЗК, який формується для видачі свідоцтва про право на спадщину, в інформації щодо права власності вказаний інший власник, а саме ОСОБА_1 та документ що підтверджує право власності це рішення Балтського районного суду від 19.03.2004 (а.с.16 на звороті).

Матеріали справи містять форми ОК-5 Пенсійного фонду України (а.с.17,18).

З інформації з Державного земельного кадастру вбачається, що земельна ділянка площею 2,8289 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Дубинівської сільської ради, Савранський район, Одеська область, масив НОМЕР_4 ділянка НОМЕР_2 (а.с.38).

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №78110881 від 23.08.2024 вбачається про наявність спадкової справи №72884038, після смерті ОСОБА_2 (а.с.39).

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 19.03.2004 визнано право власності на зазначену земельну ділянку за позивачкою (а.с.43).

З листа управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області від 12.12.2024 вбачається про інформацію про призначення пенсії за віком (а.с.44-45).

З рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно №73589636 від 11.06.2024 вбачається про відмову в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з невідповідністю документів (а.с.45 на звороті).

Матеріали справи містять копію спадкової справи №165/2024 після смерті ОСОБА_2 (а.с.66-79).

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 від 23.08.2024 виданого повторно Любашівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вбачається, що ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (а.с.71 на звороті).

Матеріали справи містять поземельну книгу кадастровий номер земельної ділянки 010010303 (а.с.86-99).

З листа Савранської селищної ради Одеської області №06-24/1295 від 13.05.2025 вбачається про неможливість надати копію рішення 20 сесії ХХІІІ скликання Дубинівської сільської ради народних депутатів Савранського району Одеської області від 11.03.2001 №95, оскільки, зазначене рішення було передано на зберігання до Архівного відділу Подільської районної державної адміністрації Одеської області (а.с.106).

З листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №9-15-0.63-2343/2-25 від 13.05.2025 вбачається, що за інформацією сектору №1 відділу №6 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління від 13.05.2025 №1191/486-25 згідно з Книгами записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі та других примірників державних актів станом на 31.12.2012, наявний запис про реєстрацію державного акта на право приватної власності на землю серії І-ОД №078087 від 08.11.2001 за №225, який видано ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2,829 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Дубинівської сільської ради, масив № НОМЕР_4 , ділянка № НОМЕР_2 .

Крім того, згідно відомостей з Державного земельного кадастру вбачається інформація про реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0303, площею 2,8289 га, за адресою: АДРЕСА_1 ; категорія земель - Землі сільськогосподарського призначення; цільове призначення - 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; дата державної реєстрації земельної ділянки - 27.12.2018. Державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0303 здійснена за заявою ОСОБА_1 від 19.12.2018 №3В - 018, на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (а.с.107).

Матеріали справи містять копію книги №10 записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян, заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію земельної ділянки, технічна документація із землеустрою (а.с.108, 109, 110, 111-125).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

На підставі статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом та згідно до положень статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Згідно пункту 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

В пункті 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"від16.05.2013 року№24-753/0/4-13, зазначено, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правові відносини поширюється дія ЦК України 2003 року.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно частин 1, 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

А тому, після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається зокрема, із земельної ділянки 2,8289 га, з кадастровим номером :01:001:0303 що розташована на території Дубинівської сільської ради Савранського району Одеської області, яку ОСОБА_1 фактично прийняла після смерті ОСОБА_2 .

Нормою статті 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 1 статті 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою спадкодавця ОСОБА_2 , а отже є спадкоємицею після його смерті.

Крім того, згідно копії заповіту від 17.03.2003 вбачається, що ОСОБА_2 заповів своїй доньці ОСОБА_1 , зокрема, земельну ділянку розміром 2,629 га (а.с.5).

З метою реалізації права на спадкування після смерті батька ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (а.с. 66). Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звернулися, що слідує з матеріалів спадкової справи (а.с. 66-79).

Порядок прийняття спадщини регулюється статтею 1268 ЦК України, яка передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частини 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

В силу частини 1 статті 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до частини 3 статі 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, ОСОБА_1 отримала відмову у видачі такого свідоцтва, оскільки, при перевірці та детальному аналізі наданого позивачкою державного акту серія ІІІ-ОД №078087 власник вказаний покійний ОСОБА_2 , а у витягу з ДЗК власник ОСОБА_1 на підставі рішення Балтського районного суду Одеської області від 19.03.2004 (а.с.16 на завороті).

Однак, з листа Балтського районного суду Одеської області №01-21/10/2023 від 10.02.2023 вбачається, що в алфавітному покажчику цивільних справ за 2004 рік справи за позовом ОСОБА_1 до Дубинівської сільської ради Саванського району Одеської області про визнання права приватної власності на землю не зафіксовано (а.с.12).

Крім того, з рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №73589636 від 11.06.2024 вбачається, що позивачці було відмовлено в державній реєстрації речових прав на нерухоме майно у зв`язку з невідповідністю документів (а.с.45 на звороті).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (Постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права (пункт 8.54 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (Постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного (Постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

Існує ієрархія між ЦК як кодифікованим законом та іншими (поточними) законами, що регулюють цивільні відносини. Ця ієрархія базується на визнанні ЦК основним актом цивільного законодавства (вимір ієрархії по горизонталі). У статті 4 ЦК України закріплюється пріоритет норм ЦК (як основного регулятора приватних відносин) над нормами інших законів. Причому, що такий спосіб вирішення колізії норм ЦК із нормами інших законів, із констатацією пріоритету норм ЦК над нормами інших законів, підтримувався, зокрема, Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), Верховним Судом України (Постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, постанову Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15), постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20)).

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть.

Суд при розгляді цієї справи аналізує, чи є обраний позивачкою ОСОБА_1 спосіб захисту ефективним, тобто таким, що відповідає суті порушеного права, характеру порушення, та спричиненим наслідкам.

Так, суд дійшов висновку, що єдиним ефективним способом захисту порушених прав, свобод або інтересів позивачки є звернення до суду, а інші методи (наприклад, досудове врегулювання, звернення до інших органів) не можуть забезпечити належний захист у цій конкретній ситуації.

Отже, ОСОБА_1 , що фактично прийняла спадщину, у складі якої є нерухоме майно земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,829 га, кадастровий номер :01:001:0303, масив 4, ділянка НОМЕР_2 , яка розташована на території Дубинівської сільської ради Савранського району Одеської області звернулася до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» під час видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Однак, ОСОБА_1 отримала відмову у видачі такого свідоцтва, оскільки, при перевірці та детальному аналізі наданого позивачкою державного акту серія ІІІ-ОД №078087 власник вказаний покійний ОСОБА_2 , а у витягу з ДЗК власник ОСОБА_1 на підставі рішення Балтського районного суду Одеської області від 19.03.2004 (а.с.16 на завороті).

Таким чином, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, суд зазначає, що особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Щодо позиції відповідача про визнання позовних вимог.

В матеріалах справи міститься заява представника відповідача про визнання позовних вимог в повному обсязі (а.с.56).

За приписами частини 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Отже, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому може бути прийняте судом.

Оцінюючи надані суду докази на підставі повного, всебічного, об`єктивного їх дослідження в судовому засіданні, беручи до уваги те, що у позивачки наявні перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька ОСОБА_2 , іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у неї немає, інші спадкоємці які б прийняли спадщину відсутні, а також з урахуванням факту визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, позивач у позовній заяві не просить стягнути судові витрати з відповідача.

Відтак, ухвалюючи рішення, суд залишає судові витрати за позивачем.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 12, 13, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Савранської селищної ради Одеської області про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 , право власності на земельну ділянку, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,829 га, кадастровий номер :01:001:0303, масив 4, ділянка 51, яка розташована на території Дубинівської сільської ради Савранського району Одеської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений і підписаний головуючим суддею 29.08.2025.

Суддя: О.Ю. Брюховецький