ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 509/639/22

провадження № 61-3289св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2024 року у складі судді Козирського Є.С. та постанову Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Комлевої О.С., Вадовської Л. М, Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс» (далі - ОК «ЖБК «Вільямс»), в якому просила визнати за нею право власності на:

- квартиру АДРЕСА_1 (будівельна адреса: АДРЕСА_2);

- кладову (нежитлове приміщення) № 210 осн, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 (будівельна адреса: АДРЕСА_4);

- гаражне місце розрахунковою площею 15 кв. м, буд. номер № 4/п13, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (будівельна адреса: АДРЕСА_4 ).

Позов обґрунтовано тим, що 23 листопада 2017 року між ОК «ЖБК «Вільямс» та ОСОБА_1 був укладений Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу № В/ (далі - Меморандум).

Відповідно до пункту 1.1. Меморандуму (з урахуванням додатку №В/-ОБ від 13 вересня 2018 року) об`єктом будівництва є житловий комплекс з приміщеннями суспільного призначення на землях житлової та громадської забудови в 10 масиві ж/масиву «Дружний», с. Лиманка, Овідіопольського району Одеської області. Плановий строк прийняття в експлуатацію останньої частини Об`єкту будівництва - 4-й квартал 2020 року. Після прийняття Об`єкту будівництва, або його складової частини (черги пускового комплексу), до експлуатації, йому або його складовій частині присвоюється адреса, як новозбудованому об`єкту нерухомого майна, відповідним уповноваженим органом місцевого самоврядування.

Разом із Меморандумом були укладені Інструктивні декларації (ІД) до нього:

- № В/4/7/4-П від 23 листопада 2017 року щодо об`єкту нерухомості у вигляді квартири розрахунковою площею 73,61 кв. м, будівельний АДРЕСА_5 ;

- № В/4/п13-Н від 13 грудня 2018 року щодо об`єкту нерухомості у вигляді гаражного місця розрахунковою площею 15 кв. м, будівельний № 4/п13, розташованого на -1 поверсі в секції 4 в об`єкті будівництва;

- № В/4/7/к1-Н від 27 серпня 2018 року щодо об`єкту нерухомості у вигляді кладової розрахунковою площею 3,78 кв. м, будівельний № 4/7/к1, розташованої на 7-му поверсі в секції 4 в об`єкті будівництва.

27 липня 2021 року на підставі Сертифікату готовності ІУ 71 від 27 липня 2021 року, виданого Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, секція 4 в будинку, передбаченому в Меморандумі, була прийнята в експлуатацію.

14 вересня 2021 року, на підставі рішення виконкому Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області № 316 будинку, передбаченому в Меморандумі, а саме секції 4 була присвоєна адреса: АДРЕСА_3 .

Позивачка посилалася на те, що вона, будучи членом ОК «ЖБК «Вільямс», належним чином виконала свої обов`язки, передбачені Персональним меморандумом асоційованого члена кооперативу та Інструктивними деклараціями до нього, сплативши в повному обсязі вступний внесок до кооперативу та пай за об`єкти нерухомості.

Проте, ОК «ЖБК «Вільямс» належним чином не виконує свої обов`язки та після прийняття будинку в експлуатацію, присвоєння йому поштової адреси, жодних документів на об`єкти нерухомості, передбачені Меморандумом та Інструктивними деклараціями, ОСОБА_1 не надає, не здійснює жодних дій, направлених на отримання позивачкою таких документів, внаслідок чого вона не може зареєструвати за собою право власності на об`єкти нерухомості, що стало підставою для звернення до суду з зазначеним позовом з метою захисту своїх майнових прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2024 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на наступні об`єкти нерухомого майна:

- квартиру АДРЕСА_1 (будівельна адреса: АДРЕСА_6 );

- кладову (нежитлове приміщення) № 210 осн, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 (будівельна адреса: АДРЕСА_4);

- гаражне місце розрахунковою площею 15 кв. м, буд. номер № 4/п13, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (будівельна адреса: АДРЕСА_4 ).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щопозивачка виконала свої зобов`язання за договором та сплатила грошовий пай у повному обсязі, однак відповідач не визнає її права власності на спірніоб`єкти нерухомостіта не надає необхідних документів для реєстрації права власності, у зв`язку із чим її права підлягають захистувідповідно до положень статтей 328, 331 Цивільного кодексу України.

При цьому суд вважав, що обраний неюспосіб захисту порушених прав є ефективним.

Також суд відхилив посилання сторони відповідача на те, що спір є корпоративним, зазначивши, що спір у цій справі виник між асоційованим членом обслуговуючого кооперативу і таким кооперативом щодо сплати пайових внесків, визначених кооперативними договорами, і не пов`язаний зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності цього кооперативу, тобто з корпоративними відносинами, тому його слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОК «ЖБК «Вільямс»звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОК «ЖБК «Вільямс» залишено без задоволення, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2024 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

15 березня 2025 року ОК «ЖБК «Вільямс» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати вказані судові рішення і ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржені судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

27 травня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 серпня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 23 листопада 2017 року між ОК «ЖБК «Вільямс» та ОСОБА_1 був укладений Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу № В/ від 23листопада 2017 року(далі - Меморандум, ПМ).

Відповідно до пункту 2.1. Меморандуму, він був складений ОСОБА_1 , як Асоційованим членом, та ОК «ЖБК «Вільямс»», як Кооперативом, з метою визначення умов та порядку реалізації майнових прав та немайнових правовідносин, що виникають між Асоційованим членом та Кооперативом з приводу: набуття та припинення асоційованого членства у Кооперативі; виконання Асоційованим членом своїх зобов`язань перед кооперативом щодо сплати (внесення) Вступного внеску та Паю, отримання Асоційованим членом свого Паю у майновому вигляді; виконання Асоційованим членом своїх зобов`язань відповідно до Статуту кооперативу, виконання Кооперативом своїх зобов`язань перед Асоційованим членом з приводу повернення йому його Паю у майновому вигляді; виконання Кооперативом своїх зобов`язань відповідно до Статуту перед Асоційованим членом.

Відповідно до пункту 1.1. Меморандуму, Об`єктом будівництва є житловий комплекс з об`єктами суспільного призначення за адресою: АДРЕСА_4 або житловий комплекс з об`єктами суспільного призначення за адресою: АДРЕСА_7 . Плановий строк прийняття в експлуатацію останньої частини Об`єкту будівництва 3-й квартал 2019 року. Після прийняття Об`єкту будівництва, або його складової частини (черги пускового комплексу), до експлуатації, йому або його складовій частині присвоюється адреса, як новозбудованому об`єкту нерухомого майна, відповідним уповноваженим органом місцевого самоврядування.

У відповідності до пункту 1.2. Меморандуму, Об`єкт нерухомості квартира(-и) та/або нежитлове(-і) приміщення, розташована(-е, -і) в Об`єкті будівництва, право на яку (-е,-і) передається Асоційованому члену, як результат повернення у майновому вигляді його грошового паю у повному обсязі (після прийняття в експлуатацію всіх складових частин Об`єкту будівництва, в яких розташовані ці об`єкти) в порядку, передбаченому ПМ та всіма діючими додатками до нього (Інструктивні декларації та інше).

Згідно з пунктом 1.5. Меморандуму, Інструктивна декларація або ІД обов`язків додаток до цього ПМ та його невід`ємна частина, яка містить індивідуальні технічні та вартісні характеристики одного окремого Об`єкту нерухомості, що входить до складу Пайового пулу, порядок внесення Асоційованим членом частин грошового паю, інших внесків відносно цього Об`єкту нерухомості та інших умов, що стосуються цього Об`єкту нерухомості. На кожний Об`єкт нерухомості складається окрема ІД. Кількість ІД дорівнює кількості Об`єктів нерухомості, що входять до складу Пайового пулу. До ІД можуть вноситися зміни в порядку, передбаченому ПМ.

Відповідно до пункту 2.2. Меморандуму, Інструктивна декларація є невід`ємною та складовою частиною цього Меморандуму, що визначає умови та порядок реалізації майнових правовідносин між Асоційованими членами та Кооперативом з приводу внесення та повернення Паю. Порушення умов ІД є порушенням умов ПМ.

Пунктом 4.1. Меморандуму було передбачено зобов`язання ОСОБА_1 сплатити вступний внесок у розмірі 1 500 гривень в строк до 30 листопада 2017 року.

На виконання цього пункту Меморандуму, ОСОБА_1 сплатила вступний внесок, що підтверджується платіжним дорученням № 3456731 від 29 листопада 2017 року.

Відповідно до пункту 6.1. Меморандуму протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту отримання від відповідних органів державної влади та місцевого самоврядування документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію Об`єкта будівництва (його складової частини) та присвоєння Об`єкту будівництва (його складовій частині) адреси, як новозбудованому об`єкту нерухомого майна, Кооператив зобов`язаний повідомити про це Асоційованого члена Кооперативу за телефоном або поштою (надалі «Повідомлення»),

Згідно із пунктом 6.2 Меморандуму протягом 15 робочих днів від дати виплати Асоційованим членом свого грошового Паю в повному обсязі за всіма відкоригованими Інструктивними деклараціями за всіма Об`єктами нерухомості, що входять до складу Пайового пулу, Кооператив зобов`язується повернути (передати) Асоційованому члену, а Асоційований член зобов`язується прийняти від Кооперативу Пай у майновому вигляді, - про що складається Свідоцтво про повернення Паю, яке підписується Асоційованим членом та Кооперативом (надалі «Свідоцтво»). Пай може повертатися у майновому вигляді Асоційованому члену повністю, або частинами, кількість яких відповідає кількості Об`єктів нерухомості, що входять до складу Пайового пулу, про що складається окреме Свідоцтво. Пай вважається повернутим Асоційованому члену в повному обсязі, коли йому повернуті всі частини Паю, про що складені відповідні Свідоцтва.

Пунктом 6.4 Меморандуму передбачено, що протягом 15 робочих днів від дати виплати асоційованим членом свого грошового паю в повному обсязі за всіма відкоригованими Інструктивними деклараціями за всіма об`єктами нерухомості, що входять до складу пайового пулу, кооператив зобов`язується повернути (передати) асоційованому члену, а асоційований член зобов`язується прийняти від кооперативу пай у майновому вигляді, про що складається свідоцтво про повернення паю, яке підписується асоційованим членом та кооперативом.

У свідоцтві відображається факт повернення кооперативом асоційованому члену його паю (його частини) у майновому вигляді, який є власністю асоційованого члена, та одночасно , є його правом на всі об`єкти нерухомості, які входять до складу пайового пулу, що надає право асоційованому члену на подачу документів для державної реєстрації права власності на відповідні об`єкти нерухомості, а також факт отримання асоційованим членом від кооперативу документів за переліком, які підтверджують право асоційованого члена на подачу документів для державної реєстрації його права власності на відповідні об`єкти нерухомості, які входять до складу пайового пулу, в порядку, передбаченому чинним законодавством України (пункт 6.5).

Відповідно до пункту 8.1.2 Меморандуму Кооператив зобов`язаний належним чином виконувати свої зобов`язання, що виникають із умов цього ПМ (в т.ч. його невід`ємних частин), незалежно від того, в якому розділі вони викладені.

13 вересня 2018 року між Кооперативом та ОСОБА_1 було укладено додаток № В/-ОБ до Меморандуму, відповідно до якого пункт 1.1. було викладено у новій редакції, а саме: «Об`єкт будівництва - житловий(і) комплекс(и) з приміщеннями суспільного призначення на землях житлової та громадської забудови в 10 масиві ж/масиву «Дружний», с. Лиманка, Овідіопольського р-ну Одеської обл. Плановий строк прийняття в експлуатацію останньої частини Об`єкту будівництва 4-й квартал 2020 року. Після прийняття Об`єкту будівництва, або його складової частини (черги пускового комплексу), до експлуатації, йому або його складовій частині присвоюється адреса, як новозбудованому об`єкту нерухомого майна, відповідним уповноваженим органом місцевого самоврядування».

На виконання умов Меморандуму щодо набуття майнових прав на об`єкти нерухомості, між сторонами було укладено низку Інструктивних декларацій (ІД).

Відповідно до умов ІД № В/4/7/4-П від 23 листопада 2017 року ОСОБА_1 зобов`язалась строком до 30 серпня 2019 року сплатити грошові кошти у розмірі 26 499,60 доларів США в гривневому еквіваленті за об`єкт нерухомості у вигляді квартири розрахунковою площею 73,61 кв. м, буд. № 4/7/4, розташовану на 7-му поверсі в секції 4 в Об`єкті будівництва , зазначеному в пункті 1.1. Меморандуму.

На виконання умов Меморандуму та ІД № В/4/7/4-П від 23 листопада 2017 року ОСОБА_1 сплатила у повному обсязі грошові кошти у розмірі 26 499,60 доларів США, що підтверджується платіжними дорученнями № 3638298 від 29 січня 2018 року на суму 77 372,23 грн, № 3456734 від 29 листопада 2017 року на суму 178 023,16 грн, № 3882680 від 18 квітня 2018 року на суму 70 689,54 грн, № 4171837 від 10 липня 2018 року на суму 71 141,82 грн, № 4530936 від 10 жовтня 2018 року на суму 76 106,03 грн, квитанціями № 19-1441Т/1 від 29 січня 2019 року на суму 75 316,44 грн, № 47-1441В/1 від 11 липня 2019 року на суму 92 870,20 грн, № 28-1441В/1 від 11 березня 2019 року на суму 71 520 грн та повідомленням Кооперативу від 18 грудня 2019 року.

Відповідно до умов ІД № В/4/п13-Н від 13 грудня 2018 року ОСОБА_1 зобов`язалась строком до 31 грудня 2018 року сплатити грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США в гривневому еквіваленті за об`єкт нерухомості у вигляді гаражного місця розрахунковою площею 15 кв. м, буд. № 4/п13 розташоване на -1 поверсі в секції 4 в Об`єкті будівництва, зазначеному в пункті 1.1. Меморандуму.

На виконання умов Меморандуму та ІД № В/4/п13-Н від 13 грудня 2018 року ОСОБА_1 сплатила у повному обсязі грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням № 4687548 від 18 грудня 2018 року на суму 55 772,16 грн та повідомленням Кооперативу від 27 грудня 2018 року.

Відповідно до умов ІД № В/4/7/к1-Н від 27 серпня 2018 року ОСОБА_1 зобов`язалась строком до 31 серпня 2018 року сплатити грошові кошти у розмірі 1 890 доларів США в гривневому еквіваленті за об`єкт нерухомості у вигляді кладової розрахунковою площею 3,78 кв. м, буд. № 4/7/к1, розташоване на 7 поверсі в секції 4 в Об`єкті будівництва, зазначеному в пункті 1.1. Меморандуму.

На виконання умов Меморандуму та ІД № В/4/7/к1-Н від 27 серпня 2018 року ОСОБА_1 сплатила у повному обсязі грошові кошти у розмірі 1 890 доларів США, що підтверджується квитанцією № 55-144U/1 від 30 серпня 2018 року на суму 53 140, 05 грн та повідомленням Кооперативу від 08 січня 2019 року.

27 липня 2021 року на підставі Сертифікату готовності ІУ 71 від 27 липня 2021 року, виданого Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, секція 4 в будинку, передбаченому в Меморандумі, була прийнята в експлуатацію.

14 вересня 2021 року, на підставі рішення виконкому Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області № 316 будинку, передбаченому в Меморандумі, а саме секції 4 була присвоєна адреса: АДРЕСА_3 .

В результаті цього квартирі за будівельним номером 4/7/4 було присвоєно номер 59, а кладовій за будівельним номером 4/7/к1 присвоєно номер 210 осн.

ОК «ЖБК «Вільямс» належним чином не виконав свої обов`язки, передбачені Меморандумом, та після прийняття будинку в експлуатацію, присвоєння йому поштової адреси жодних документів на об`єкти нерухомості, передбачені ІД № В/4/7/4-П від 23 листопада 2017 року, ІД № В/4/п13-Н від 13 грудня 2018 року, ІД № В/4/7/к1-Н від 27 серпня 2018 року, ОСОБА_1 не надає та не здійснює жодних дій, направлених на отримання позивачкою таких документів, внаслідок чого остання не може зареєструвати за собою право власності на ці об`єкти.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У відповідності до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів(частина перша статті 328 ЦК України).

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (частина друга статті 331 ЦК України).

Судами встановлено, що на підставі укладеного 23 листопада 2017 року Персональногомеморандумуасоційованого члена кооперативу № В/ та укладених до нього Інструктивних декларацій № В/4/7/4-П від 23 листопада 2017 року, № В/4/п13-Н від 13 грудня 2018 року, № В/4/7/к1-Н від 27 серпня 2018 року між ОК «ЖБК «Вільямс» та ОСОБА_1 виникли договірні відносини щодо створення об`єктів нерухомості у вигляді квартири розрахунковою площею 73,61 кв. м, будівельний № 4/7/4, розташованої на 7-му поверсі в секції 4 в об`єкті будівництва ; гаражного місця розрахунковою площею 15 кв. м, будівельний № 4/п13, розташованого на -1 поверсі в секції 4 в об`єкті будівництва; кладової розрахунковою площею 3,78 кв. м, будівельний № 4/7/к1, розташованої на 7-му поверсі в секції 4 в об`єкті будівництва.

Відповідно до пункту 1.1. Меморандуму (з урахуванням додатку №В/-ОБ від 13 вересня 2018 року) об`єктом будівництва є житловий комплекс з приміщеннями суспільного призначення на землях житлової та громадської забудови в 10 масиві ж/масиву «Дружний», с. Лиманка, Овідіопольського району Одеської області. Плановий строк прийняття в експлуатацію останньої частини Об`єкту будівництва - 4-й квартал 2020 року. Після прийняття Об`єкту будівництва, або його складової частини (черги пускового комплексу), до експлуатації, йому або його складовій частині присвоюється адреса, як новозбудованому об`єкту нерухомого майна, відповідним уповноваженим органом місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чиномвідповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

У справі, яка переглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 липня 2021 року на підставі Сертифікату готовності ІУ 71 від 27 липня 2021 року, виданого Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, секція 4 в будинку, передбаченому в Меморандумі, була прийнята в експлуатацію.

14 вересня 2021 року, на підставі рішення виконкому Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області № 316 будинку, передбаченому в Меморандумі, а саме секції 4 була присвоєна адреса: АДРЕСА_3 .

Також судами встановлено, що ОСОБА_1 , будучи членом ОК «ЖБК «Вільямс», належним чином виконала свої обов`язки, передбачені Персональним меморандумом асоційованого члена кооперативу № В/ від 23 листопада 2017 року і інструктивними деклараціями до нього, у повному обсязі сплатила визначені у них пайові внески.

Натомість, відповідач після введення в експлуатацію об`єкту будівництва не передав позивачці документи, необхідні для державної реєстрації права власності на визначені в інструктивнихдеклараціях об`єкти нерухомості.

З огляду на викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для захисту прав ОСОБА_1 у заявлений неюспосіб.

При цьому колегія суддівВерховного Суду враховує, що фактично спір виник у зв`язку з невизнанням відповідачем визначеного у зазначених вище персональному меморандумі та інструктивних деклараціях розміру внесків у будівництвовказаних об`єктів нерухомості, а також з необхідністю додаткової сплати позивачкою пайового внеску у розмірі, встановленому рішенням загальних зборів членів кооперативу від 18 січня 2022 року.

Разом із цим, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25 січня 2023 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 28 березня 2023 року, у справі № 916/213/22за позовом ОСОБА_1 рішення загальних зборів членів ОК «ЖБК «Вільямс» від 18 січня 2022 року визнано недійсним.

Судами у справі № 916/213/22 встановлено, що оспорюване рішення загальних зборів членів ОК «ЖБК «Вільямс» від 18 січня 2022 року порушує права позивачки, адже відповідач фактично цим рішенням необґрунтовано встановив їй додаткове фінансове навантаження. Встановлення такого внеску ОСОБА_1 не може вважатися справедливим в контексті встановлених судами обставин щодо повної сплати позивачкою грошового паю.

Водночас колегія суддів Верховного Суду відхиляє посилання відповідача у касаційній скарзі на те, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту її прав, виходячи з наступного.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі

№ 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц,

від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (зазначений правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16 (пункти 4, 36), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

Згідно з положеннями пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Як зазначено вище, відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною другою статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

У постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16979/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку оспорювання чи невизнання за інвестором, який виконав умови договору інвестування, первісного права власності на новостворений об`єкт інвестування, введений в експлуатацію, ефективним способом захисту такого права є визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України.

Установивши, що ОСОБА_1 належним чином виконала умови персонального меморандуму асоційованого члена № В/ від 23 листопада 2017 року і інструктивних декларацій до нього, а відповідач не визнав права позивачки на спірне нерухоме майно, не надав необхідних документів для реєстрації права власності, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що за обставин цієї справи позов про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, визначені в інструктивних деклараціях та які введені в експлуатацію, є належним та ефективним способом захисту її порушених прав.

Колегія суддів Верховного Суду також відхиляє доводи заявника у касаційній скарзі щодо юрисдикції спору з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Закон України від 15 грудня 2006 року N 483-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів» відніс до підвідомчості господарських судів справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Стаття 20 ГПК України визначає юрисдикцію господарських судів: справи у спорах, що виникають із корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Критеріями визначення юрисдикції спору (корпоративний це спір або спір про право цивільне) визнаються:

а) характер спірних правовідносин - корпоративні відносини мають бути пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням юридичної особи корпоративного типу, набуттям, здійсненням та припиненням корпоративних прав як різновиду суб`єктивних цивільних прав; а цивільні - із захистом цивільного права;

б) суб`єктний склад сторін - сторонами спору є юридична особа корпоративного типу, її учасники (засновники, акціонери, члени), у тому числі учасник, який вибув (носій корпоративних прав), посадова особа; чи особа не має у цій юридичній особі корпоративних прав;

в) предмет спору - захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, порушеного певними діями (бездіяльністю) у процесі створення, діяльності, управління або припинення юридичної особи корпоративного типу, набуття, здійснення або припинення корпоративних прав та обов`язків учасників (засновників, акціонерів, членів) такої юридичної особи, чи захист цивільних прав і інтересів, що випливають з інших цивільних правовідносин, зокрема правовідносин інвестування або споживчих правовідносин.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 750/319/18, у якій суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо цивільно-правового характеру спору, який виник у зв`язку з виконанням умов кооперативних договорів про внесення пайових внесків та отримання у власність побудованого кооперативом житла. Зазначено, що з урахуванням дійсного змісту правовідносин між сторонами назва грошових коштів пайовими внесками, а договорів - кооперативними на їх інвестиційну природу не впливає. З огляду на те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань за договорами будівництва нерухомості за кошти замовника, справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та / або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (статі 2, 23 Закону України «Про кооперацію»).

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про кооперацію» та частини першої статті 99 Господарського кодексу України (який був чинним на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) одними з основних прав члена кооперативу є участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах.

Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

У кооперативі допускається асоційоване членство для осіб, які визнають його статут та внесли пай. Асоційований член кооперативу - це фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі. При ліквідації кооперативу асоційований член кооперативу має переважне порівняно з членами кооперативу право на одержання паю. Порядок вступу до кооперативу та участь асоційованого члена в його господарській та іншій діяльності, права та обов`язки такого члена, розміри паїв та виплат на паї визначаються статутом кооперативу (стаття 14 Закону України «Про кооперацію»).

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 750/319/18, системний аналіз Закону України «Про кооперацію», статті 167 ГК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) та статті 96-1 ЦК України дає підстави для висновку, що асоційований член обслуговуючого кооперативу не наділений правомочностями, які б у повному обсязі відповідали ознакам корпоративних прав, а спори між ним та кооперативом не є такими, що виникають з корпоративних відносин.

За таких обставин, спори між асоційованим членом обслуговуючого кооперативу і таким кооперативом щодо сплати пайових внесків, визначених кооперативними договорами, не пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності цього кооперативу, тобто з корпоративними відносинами.

Таким чином, такі спори слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Ураховуючи, що спір у справі, яка переглядається, стосується порядку виконання кооперативом персонального меморандуму, укладеного з його асоційованим членом, зокрема у частині передачі ним у власність об`єкту нерухомості, що відповідає характеру правовідносин з виконання зобов`язань за договорами інвестування у будівництво нерухомості, правильними слід визнати висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо цивільно-правового характеру спору.

Наведене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 01 травня 2024 року у справі № 509/643/22 (провадження № 61-5641св23) з подібними правовідносинами.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Саме по собі посилання на справи з подібними правовідносинами, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм процесуального права. При цьому, питання щодо подібних правовідносин вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цими судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Разом із цим, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18)).

При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального

і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОбслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс» залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2024 рокута постанову Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов