КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/4278/25 Головуючий у І інстанції - Слободянюк А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво» про визнання майнових прав на частку в об`єкті незавершеного будівництва,-

установив:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «Аркада-Будівництво» про визнання майнових прав на частку в об`єкті незавершеного будівництва.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2025 року справу за вищезазначеним позовом передано на розгляд до Господарському суду м. Києва.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що позов, поданий у даній справі, не містить майнових вимог, а його предметом є визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва.

Тобто, заявлені ним позовні вимоги не підлягають грошовій оцінці та мають немайновий характер.

Вимоги не спрямовані на включення відповідного об`єкта до складу ліквідаційної маси боржника, не впливають на розмір кредиторських вимог, а отже, не можуть бути віднесені до спорів, що підлягають розгляду в межах справи про банкрутство.

Отже, немайнові вимоги не підлягають розгляду в межах справи про банкрутство, якщо не доведено їх прямий вплив на склад чи обсяг ліквідаційної маси боржника.

Просив суд, скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2025 року про передачу справи на розгляд до Господарському суду м. Києва і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На вказану апеляційну скаргу ТОВ «Аркада-Будівництво» подало відзив, обґрунтовуючи його тим, що зміст прохальної частини позову свідчить про те, що позивачем заявлено одну позовну вимогу майнового характеру - Визнати за позивачем, ОСОБА_1 майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , у розмірі профінансованого внеску в сумі 859146, 93 грн. згідно з Договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру №МП249 від 19 листопада 2018 року.

Таким чином, позов у цій справі має майновий характер, оскільки його предметом є вимога про визнання майнових прав на квартиру, що була придбана на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №МП249 від 19 листопада 2018 року, а отже фактично спрямований на встановлення права вимоги до майна боржника на суму 859146,93 грн.

В свою чергу, оскільки позов має майновий характер, оскільки: спрямований на визнання майнових прав, предметом спору є об`єкт, що має грошову оцінку, а тому, встановлення таких прав впливає на ліквідаційну масу.

Тому, вимоги апелянта про відсутність впливу на банкрутну масу є необґрунтованими, оскільки вони базуються на помилковій юридичній кваліфікації позовних вимог.

Просило суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2025 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Господарському суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що спір у цій справі між сторонами виник з правовідносин, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Водночас, відповідно до п.8 ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

21 жовтня 2019 року в Україні почав діяти Кодекс України з процедур банкрутства, прийнятий Верховною Радою України наприкінці 2018 року та набрав чинності 21 квітня 2019 року. Відповідно до п. 1 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, визначено, що цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства , установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу, подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Частиною 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року по справі №607/6254/15-ц, з введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах дійшла висновку, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому, таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Аркада-Будівництво» про визнання майнових прав на частку в об`єкті незавершеного будівництва відкрито 19 лютого 2025 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12 березня 2025 року відкрито провадження у справі №910/15868/24 про банкрутство ТОВ «Аркада-Будівництво».

Враховуючи вказані норми процесуального права та висновки Верховного Суду, суд першої інстанції законно та обґрунтовано передав справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Аркада-Будівництво» про визнання майнових прав на частку в об`єкті незавершеного будівництва, до Господарського суду м. Києва, в провадженні якого перебуває господарська справа №910/15868/24 про банкрутство ТОВ «Аркада-Будівництво».

Доводи апеляційної скарги про те, що вимоги у справі не мають майнового характеру, оскільки апелянт не вимагає стягнення грошових коштів або передачі конкретного матеріального активу, а лише просить визнати за ним майнові права на частку в об`єкті незавершеного будівництва, а тому, ці вимоги не підлягають грошовій оцінці і, відповідно, не можуть вважатися майновими у контексті ч. 2-3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, а тому, справа не повинна розглядатися в межах справи №910/15868/24 про банкрутство ТОВ «Аркада-Будівництво», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки предметом позову є вимога про визнання майнових прав на квартиру, що була придбана на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №МП249 від 19 листопада 2018 року, а отже фактично спрямований на встановлення права вимоги до майна боржника на суму 859146,93 грн.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та ч. 4 ст. 177 ЦПК України, у позовах про визнання права на майно позивач має визначати ціну позову (дійсну вартість майна) та сплачувати судовий збір відповідно.

Таким чином, спір пов`язаний із майновими правами, які підлягають оцінці, що підтверджується також правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 серпня 2020 року у справі №910/13737/19 (провадження №12-36гс20), де зазначено: майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання остання. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у справах №487/7152/21 від 19.06.2023, №369/11817/15-ц від 12.06.2018, 638/14101/15-ц, 359/10041/17, 753/19473/19, 752/22981/20.

Колегія суддів звертає увагу, що вимога про визнання майнових прав на об`єкт будівництва фактично спрямована на встановлення права вимоги до конкретного майна боржника на суму 859146,93 грн., а відтак, може впливати на формування складу ліквідаційної маси в процедурі банкрутства, а тому, доводи апелянта про відсутність впливу на банкрутну масу є необґрунтованими, оскільки вони базуються на помилковій юридичній кваліфікації позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, які правильно застосовані.

Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи та нормам процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба

Т.О. Писана