Провадження № 2/761/3487/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Тихій П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

03.11.2020р. ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, у якому з врахуванням збільшення правонаступником ОСОБА_1 розміру позовних вимог просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 31.08.2020р. № 280-К про звільнення ОСОБА_2 ;

- поновити ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Регіонального управління № 2 Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» з 02.09.2020р.;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.09.2020 р. по 08.08.2023р.;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн.

Свої вимоги позивачка, яка є правонаступником ОСОБА_2 , з врахуванням збільшення їх розміру, обґрунтовує тим, що з 04.01.1998 р. її чоловік ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у трудових відносинах з відповідачем, а з 02.06.2015р. займав посаду заступника начальника Регіонального управління № 2. Наказом генерального директора Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» від 31.08.2020 р. № 280-К ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності і штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на те, що відповідачем при звільненні ОСОБА_2 були порушені положення законодавства про працю, позивачка звільнення ОСОБА_2 вважає незаконним, а тому звернулась до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Ухвалою від 30.11.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

09.06.2023 р. на підставі доповідної начальника відділу організаційного забезпечення розгляду цивільних та адміністративних справ згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу розподілено у провадження судді Савицького О.А.

Ухвалою від 12.06.2023р. справу прийнято до розгляду суддею Савицьким О.А. та призначено судове засідання.

Ухвалою від 13.11.2023р. позов залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 16.10.2024р. задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка є правонаступником позивача ОСОБА_2 , скасовано ухвалу від 13.11.2023 р. та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою від 12.03.2025р. задоволено клопотання представника позивача, прийнято до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог, а також встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ним заявах по суті справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених в поданих ним заявах по суті справи.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивачка є дружиною ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 04.01.1998р. ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем, а з 02.06.2015р. займав посаду заступника начальника Регіонального управління № 2.

Відповідно до наказу генерального директора Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» від 31.08.2020 р. № 280-К, ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади заступника начальника Регіонального управління № 2 з 02.09.2020 р. у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності і штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що її чоловіка ОСОБА_2 звільнено з порушенням вимог трудового законодавства.

Так, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності і штату працівників наказом генерального директора Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» від 15.06.2020 р. № 81-ШР було вирішено скоротити 7,5 % штату та чисельності працівників.

Згідно з вказаним наказом в штатному розписі Регіонального управління № 2 відповідача повинні бути скорочені, зокрема, 3 посади заступника начальника Регіонального управління № 2, на яких перебували ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з відповідного наказу.

Наказом генерального директора Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» від 15.06.2020 р. № 83-ШР затверджено та введено в дію 15.06.2020 р. організаційну структуру та штатний розпис Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт», що підтверджується витягом з відповідного наказу.

На підтвердження обставин скорочення штату та чисельності працівників Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» стороною відповідача надано відповідні витяги із штатного розпису Регіонального управління № 2 станом на день видання наказу від 15.06.2020 р. № 81-ШР та станом на день звільнення ОСОБА_2 , про що свідчить штатний розпис.

За результатами видання генеральним директором Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» наказу від 15.06.2020р. № 81-ШР в Регіональному управлінні № 2, у якому працював ОСОБА_2 , було звільнено з роботи 7 працівників Регіонального управління № 2.

02.07.2020 р. відповідно до вимог ч.1 ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_2 повідомлено про скорочення посади, яку він обіймав, та наступне вивільнення 02.09.2020 р., що підтверджується повідомленням.

Згідно з ч.3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених вказаним Кодексом.

02.07.2020р. з дня повідомлення ОСОБА_2 про наступне вивільнення і до дня його звільнення 02.09.2020 р. робота за відповідною професією чи спеціальністю, або інша робота, яка б відповідала освіті, кваліфікації, досвіду ОСОБА_2 , не були йому запропоновані з огляду на те, що у вищевказаний період часу у штатному розписі Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» такі вакантні посади та інша робота були відсутні.

Відповідно до наказу генерального директора Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» від 31.08.2020 р. № 280-к, ОСОБА_2 звільнено із займаної посади з 02.09.2020 р. на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

02.09.2020 р. ОСОБА_2 було письмово повідомлено про те, що його звільнення відбудеться, виходячи із неможливості переведення на іншу роботу у зв`язку із відсутністю роботи за відповідною професією чи спеціальністю.

Проте, ОСОБА_2 відмовився ставити підпис про ознайомлення з вказаним письмовим повідомленням щодо відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю.

Вказані обставини підтверджуються актом від 02.09.2020 р., складеним та підписаним представниками Управління роботи з персоналом Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт».

Крім того, обставина неможливості переведення ОСОБА_2 на іншу роботу у зв`язку з відсутністю у період з 02.07.2020р. до 02.09.2020р. роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яка могла б бути запропонована ОСОБА_2 , підтверджується також довідкою кадрового підрозділу від 03.03.2021р. №25/65 та довідкою генерального директора від 26.10.2021р. № 25-14329.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 інша робота не пропонувалась, оскільки у штатному розписі відповідача були відсутні вакантні посади, які б передбачали роботу за професією чи спеціальністю ОСОБА_2 , тобто посади, яким би відповідали кваліфікація, освіта та досвід роботи ОСОБА_2 і які могли б бути йому запропоновані.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином виконав свій обов`язок, встановлений у ч.3 ст. 49-2 КЗпП України.

02.09.2020р. на виконання вимог ст.ст. 44, 47 та 116 КЗпП України, тобто у день звільнення, ОСОБА_2 було своєчасно видано належним чином оформлену трудову книжку і проведено з ним розрахунок, а саме виплачено грошову компенсацію за невикористану частину щорічної основної та додаткової відпусток за 16 календарних днів та виплачено вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку.

З огляду на вищевикладене вище, суд вважає, що відповідачем дотримано вимоги закону щодо повідомлення ОСОБА_2 про скорочення посади у встановлений законом строк, щодо пропонування ОСОБА_2 інших вакантних посад чи роботи, щодо повного розрахунку з ОСОБА_2 при звільненні, а також щодо видачі йому трудової книжки.

Стосовно доводів сторони позивачки про те, що порушено переважне право ОСОБА_2 на залишення на роботі, передбачене в ст. 42 КЗпП України, оскільки він мав безперервний стаж роботи в Державній компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» з 1998 року, який становив 22 роки, суд вважає їх такими, що не заслуговують на уваги з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Зокрема питання переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці регулюється положеннями ст. 42 КЗпП України.

Згідно з ч.1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Так, при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, посади яких підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у ч.2 ст. 42 КЗпП України.

Частина 2 статті 42 КЗпП України містить перелік категорій працівників, які мають переваги в залишенні на роботі.

Перед прийняттям рішення про звільнення тих працівників, посади яких підлягали скороченню, відповідачем проведено ретельний порівняльний аналіз рівня освіти та підготовки, досвіду роботи, ділових якостей, якості роботи, сумлінності ставлення до виконання посадових обов`язків працівників Регіонального управління № 2 Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт», посади яких підлягали скороченню.

Такий аналіз проводився відповідачем як шляхом вивчення особових справ вказаних працівників, так і шляхом дослідження та порівняння обсягів роботи, якості її виконання кожним працівником Регіонального управління № 2 окремо. І саме за результатами проведення такого аналізу було визначено, який з працівників Регіонального управління № 2 підлягає звільненню.

Згідно з класифікатором професій ДК 003:2010, який затверджено наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 р. № 327, кваліфікація - це здатність виконувати завдання та обов`язки відповідної роботи. Кваліфікація визначається рівнем освіти та спеціалізацією. Тобто, це рівень професійної придатності, що забезпечується сукупною наявністю у працівників загальноосвітніх і спеціальних знань, умінь, здібностей, досвіду і трудових навичок, необхідних для виконання робіт певної складності за відповідною професією чи спеціальністю.

Продуктивність праці персоналу - це показник діяльності працівників. Характеризується кількістю продукції, виробленої за певний період часу.

З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що відповідачем було проведено оцінку кваліфікації та продуктивності праці усіх працівників Регіонального управління № 2, посади яких підлягали скороченню, і прийнято обґрунтоване рішення про звільнення ОСОБА_2 , займана посада якого підлягала скороченню.

Обставина відсутності у ОСОБА_2 переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці в тому числі підтверджується вищевказаною довідкою кадрового підрозділу від 03.03.2021 р. № 25/65 та довідкою від 26.10.2021 р. № 25-14329.

Таким чином суд вважає, що за встановлених обставин ОСОБА_2 було правомірно звільнено з посади заступника начальника Регіонального управління № 2 Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт».

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України, визначено що обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, а саме щодо порушення відповідачем при звільненні ОСОБА_2 положень законодавства про працю, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: