РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року

м. Рівне

Справа № 2-777/11

Провадження № 22-ц/4815/855/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Боймиструка С.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Хлуд І.П.,

за участю: в режимі відеоконференції представників - адвокатів Кравцов В.Ю.,

Коваленко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Кравцова Віктора Юрійовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію,

в с т а н о в и в:

Позивачі 26 листопада 2009 року звернулися до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 29 травня 2024 року, просять визнати недостовірними і такими, що принижують їх честь, гідність і ділову репутацію, відомості, які відповідач поширила в коментарі: телерадіокомпанії «Рівне-1» у відеосюжеті «Сина колишнього нардепа називають винуватцем аварії на пішохідному переході у Рівному» програми «Патруль» від 04 грудня 2008 року; каналу «НТН» у відеосюжетах «У Рівному водій збив на пішохідному переході 19-річну дівчину» програми «Свідок» від 04 грудня 2008 року та «Мажор не винен ? Реалії судової практики в Україні !» від 10 вересня 2009 року; телерадіокомпанії «Студія 1+1» у відеосюжеті «Мажор збив дівчину на пішохідному переході ?» у програмі ТСН від 04 грудня 2009 року «…з дверцят водія вийшов син ОСОБА_4 ».

Позов мотивують тим, що 02 грудня 2008 року у м.Рівному сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Audi Q-7, внаслідок якої постраждала громадянка ОСОБА_5 . Подія одразу набула широкого розголосу у засобах масової інформації. ОСОБА_6 02 грудня 2008 року була розповсюджена неправдива і наклепницька інформація щодо причетності ОСОБА_7 - сина народного депутата України V скликання ОСОБА_8 до скоєння ДТП з тяжкими наслідками. Ця інформація була розповсюджена шляхом надання ОСОБА_6 інтерв`ю телерадіокомпаніям загальнодержавного (НТН, Студія 1+1) та місцевого (ТРК «Рівне 1») значення. У зазначеному інтерв`ю ОСОБА_9 недвозначно констатувала «…з дверцят водія вийшов син ОСОБА_4 ». Відверто брехлива інформація ОСОБА_10 про причетність сина ОСОБА_8 - ОСОБА_11 до ДТП стала в подальшому основним приводом та лейтмотивом для ЗМІ в «обвинуваченні» ОСОБА_7 у скоєнні протиправного діяння. Розповсюджена відповідачем інформація не відповідає дійсності, є негативною і наклепницькою та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів. Постановою від 03 червня 2009 року про закриття кримінальної справи встановлено, що за кермом автомобіля Audi Q-7 під час ДТП був ОСОБА_12 , кримінальна справа стосовно якого закрита за відсутністю у його діяннях складу злочину. Крім того, відповідно до постанови, ДТП сталася поза межами пішохідного переходу. Відповідно до офіційного висновку слідства, ОСОБА_13 до скоєння ДТП не причетний. Розповсюдження відповідачем недостовірної, негативної інформації про ОСОБА_7 спричинило емоційне, однозначно негативне ставлення до нього та його родичів (зокрема його батька ОСОБА_8 ), тобто сформувало відносно них стійку, визначену наперед негативну думку. Висловлювання ОСОБА_10 містять у собі інформацію стверджувального характеру. Ця недостовірна інформація принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів, адже тяжке протиправне діяння, до скоєння якого ОСОБА_9 «притягнула» сина ОСОБА_8 , не відповідає загальноприйнятим уявленням про добро і зло і, як наслідок, створює негативну соціальну оцінку про позивачів в осах оточуючих та передумову для негативного впливу на їхню репутацію і як людей, і як громадських діячів.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2025 року відмовлено в позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію.

В порядку повороту виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2011 року у справі № 2-777/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті: моральної шкоди в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн, матеріальних збитків в сумі 3546 (три тисячі п`ятсот сорок шість) грн 30 коп та судового збору в сумі 2620 (дві тисячі шістсот двадцять) грн.

В порядку повороту виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2011 року у справі № 2-777/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті: моральної шкоди в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн, матеріальних збитків в сумі 3546 (три тисячі п`ятсот сорок шість) грн 30 коп та судового збору в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, адвокат Кравцов Віктор Юрійович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги; у задоволенні заяви про поворот виконання рішення відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ані Європейський суд з прав людини, ані Велика Палата Верховного суду не ставили під сумнів факт недостовірності інформації, наданої ОСОБА_3 у коментарі.

Натомість суд першої інстанції помилково пов`язав добросовісність/недобросовісність ОСОБА_3 з достовірністю/недостовірністю інформації, яку вона надала, чим грубо порушив норми процесуального права (ст. 78, 417 ЦПК України), що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Зауважують, що через 14 років вони об`єктивно позбавлені права надати докази на підтвердження недобросовісності ОСОБА_3 через знищення доказів та неможливість їх відновити. Крім того, один з позивачів, ОСОБА_14 , перебуває у вкрай тяжкому стані здоров`я, що унеможливлює його участь у справі.

Також апелянти вважають помилковим та незаконним висновок суду першої інстанції, що можливість повороту виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2011 року не залежить від отримання ОСОБА_3 грошової компенсації від ЄСПЛ.

Стверджують, що таке рішення призводить до подвійного відшкодування, незаконного збагачення та покладення відповідальності держави на позивачів.

Представник ОСОБА_3 адвокат Коваленко Юлія Олександрівна подала відзив у якому не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2025 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що посилання позивачів на "презумпцію недостовірності" (ч. 3 ст. 277 ЦК України) є безпідставним, оскільки ця норма була скасована у березні 2014 року і не має зворотної дії в часі. Таким чином, під час нового розгляду справи позивачі були зобов`язані довести обставини, на які вони посилаються.

Матеріали справи не містять доказів, що поширена інформація мала негативні наслідки для репутації позивачів.

Відповідач надала коментар, який ґрунтувався на її особистому сприйнятті обставин як очевидця ДТП, і надала аналогічні показання як свідок у кримінальному провадженні.

Коментар стосувався резонансної події суспільного значення і був наданий на прохання журналіста, що підтверджує добросовісність дій відповідача.

Апеляційна скарга позивачів ігнорує ключові висновки ЄСПЛ у справі «Удовиченко проти України».

Аргументи позивачів щодо отримання відповідачем відшкодування від ЄСПЛ є безпідставними і не мають відношення до вирішення питання про поворот виконання рішення, оскільки сторонами у справі в ЄСПЛ є заявник та держава, а не приватні особи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та не оспорювалось сторонами, що 02 грудня 2008 року в м.Рівне сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Audi Q-7, внаслідок якої постраждала ОСОБА_15

03 грудня 2008 року в приміщенні Центральної міської лікарні журналіст Павло Шамшин взяв (відзняв) в ОСОБА_3 коментар з приводу обставин ДТП, що сталася 02 грудня 2008 року біля Свято-Покровського собору в м.Рівне, про що також свідчить лист ТОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1» № 3/01/11 від 17 січня 2011 року.

Коментар ОСОБА_3 був опублікований в друкованих засобах масової інформації та відтворений у відео сюжетах телерадіокомпанії «Рівне 1», каналу «НТН» та телерадіокомпанії «Студія 1+1».

Інтерв`ю журналістам відповідач не надавала, про що свідчать інформаційні листи газети «Рівне вечірнє» № 3 від 05 січня 2011 року, ТОВ «Видавничий дім «ОГО» № 01 від 17 січня 2011 року, газети «Волинь» від 18 січня 2011 року.

За повідомленням слідчого управління УМВС України у Рівненській області № 18/126 від 11 січня 2011 року, по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02 грудня 2008 року, унаслідок якої ОСОБА_15 отримала тяжкі тілесні ушкодження, 04 грудня 2008 року відділом розслідування ДТП СУ УМВС України в Рівненській області була порушена кримінальна справа № 20/116-08 за ознаками злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України. В ході розслідування 05 грудня 2008 року були допитані як свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Постановою про закриття кримінальної справи від 03 червня 2009 року встановлено, що ДТП, яка мала місце 02 грудня 2008 року і в якій постраждала ОСОБА_15 , сталася за участю водія ОСОБА_16 , який керував автомобілем Audi Q-7.

Відповідно до висновку № 2329/10-11 судово-психологічної експертизи за матеріалами цивільної справи № 2-11543/09, складеного 11 червня 2010 року, інформаційне висвітлення дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 02 грудня 2008 року біля Покровського собору у м.Рівному , зокрема інтерв`ю ОСОБА_3 , яке було надане Телевізійній службі новин (ТСН) телеканалу «1+1» у відеосюжеті «Мажор збив дівчину на пішохідному переході?», програмі «Патруль» телеканалу «Рівне 1» у відеосюжеті «Сина колишнього нардепа називають винуватцем аварії на пішохідному переході у Рівному», програмі «Свідок» телеканалу «НТН» у відеосюжеті «У Рівному водій збив на пішохідному переході 19-річну дівчину», відеосюжетах програми «Патруль» телерадіокомпанії «Рівне 1» «Сина колишнього нардепа називають винуватцем аварії на пішохідному переході у Рівному» від 04 грудня 2008 року, має особливості, що здатні негативно вплинути на сприяння особи ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Це має здатність потенціювати формування і розповсюдження негативного ставлення до соціально-психологічних характеристик та особистих якостей осіб ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , тобто має здатність принизити честь та гідність осіб ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та заподіяти шкоди їх діловій репутації.

Інші докази, надані позивачами до позовної заяви від 26 листопада 2009 року та зазначені у додатках, в матеріалах справи № 2-777/11 відсутні.

26 листопада 2009 року позивачі звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 , редакції газети «Рівненська газета», ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , редакції газети «Рівне вечірнє», ОСОБА_21 , редакції газети «Волинь», ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Рівне-1» про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної і матеріальної шкоди.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 липня 2010 року у справі № 2-2284/10 цивільну справу в частині позовних вимог за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до редакції газети «Рівненська газета», ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , редакції газети «Рівне вечірнє», ОСОБА_21 , редакції газети «Волинь», ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Рівне-1» про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної і матеріальної шкоди провадженням закрито (визнано укладеному між сторонами мирову угоду). Позовну вимогу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної і матеріальної шкоди виділено в окреме провадження.

Цивільна справа № 2-2284/10 знищена по закінченню терміну зберігання.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2025 року втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-2284/10 відновлено в частині ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 23 липня 2010 року про визнання мирової угоди, закриття провадження в частині позовних вимог та виділення позовної вимоги в окреме провадження.

Згідно з частиною першою статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до статті 297 ЦК кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію і таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Стаття 277 ЦК закріплює правове регулювання спростування недостовірної інформації.

А статті 297 та 299 ЦК гарантують право фізичній особі звернутись до суду з позовом про захист її гідності та честі, ділової репутації.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Спірні правовідносини охоплюються гарантіями статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює свободу вираження поглядів.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 23 березня 2023 року у справі «Удовиченко проти України» встановив порушення Україною статті 10 Конвенції при вирішенні судом справи № 2-777/11.

В п.42 рішення ЄСПЛ зауважив, що коментар заявниці стосувався дорожньо-транспортної пригоди, під час якої автомобіль Audi Q7 зі столичними номерними знаками завдав молодій жінці серйозні тілесні ушкодження. Ця подія викликала інтерес на місцевому рівні, що підтверджувалося, серед іншого, присутністю декількох журналістів у лікарні, куди доставили потерпілу від дорожньо-транспортної пригоди. Коментар заявниці стосувався питання, яке становило суспільний інтерес.

За змістом п.43 рішення ЄСПЛ, «існував об`єктивний зв`язок між твердженням заявниці та ОСОБА_24 . Суд також вважає, що надана нею інформація потенційно могла вплинути на репутацію ОСОБА_25 , особливо з огляду на їхній статус як осіб, які обіймають виборні державні посади…».

В п.45 рішення ЄСПЛ погодився з національними судами, що фраза про сина ОСОБА_4 , який виходив з дверей з боку водія, може розглядатися як твердження щодо фактів. Однак ЄСПЛ в цьому ж пункті рішення зазначив, що «це фактичне твердження заявниця зробила як очевидець і воно було ні чим іншим, як прямим викладом однієї з фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди, свідком якої вона стала, і яка привернула широку увагу засобів масової інформації, принаймні на місцевому рівні. Це було відтворення особистого сприйняття заявницею того, що вона побачила на місці події. Цей елемент відрізняє цю справу від інших справ щодо свободи вираження поглядів, які розглядав Суд, і в яких фактичні твердження заявників, переважно журналістів, не обмежувалися тим, що вони бачили на власні очі. Суд вважає, що за таких конкретних обставин, як у цій справі, згідно з принципами, на яких ґрунтується його практика за статтею 10 Конвенції, від заявниці не слід було очікувати доведення того, що, як вона вважала, відбулося, і що вона бачила на власні очі. Не зазначалося, що заявниця не виявила належної ретельності, коли робила це фактичне твердження.».

В п.47 рішення ЄСПЛ зауважив, що коментар був зроблений на прохання журналіста, який висвітлював дорожньо-транспортну пригоду, незабаром після того, як сталася подія, і задовго до завершення кримінального розслідування. Заявниця не використовувала образливих чи зневажливих слів щодо позивачів і не займала жодної позиції щодо вини будь-кого з причетних осіб, а просто розповіла послідовність подій, свідком яких вона стала на дорозі.

За змістом п.49 рішення ЄСПЛ, коментар заявниці слід розглядати як твердження щодо фактів стосовно питання, яке було предметом суспільного інтересу, а не як безпідставний напад на репутацію позивачів. Непідтвердження офіційним розслідуванням того, що ОСОБА_26 ( ОСОБА_13 ) був водієм автомобіля, не мало значення для цього висновку за відсутності ознак недобросовісності з боку заявниці.

ЄСПЛ вважає, що дозволяючи свідкам подій, які могли бути пов`язані з кримінальними правопорушеннями, публічно і добросовісно розповідати про те, що вони безпосередньо бачили та належним чином повідомили органам державної влади, якщо вони не були зобов`язані дотримуватися таємниці розслідування, становить аспект захисту свободи вираження поглядів і за певних обставин може відповідати суспільним інтересам (п.50 рішення).

Відповідно до п.51 рішення ЄСПЛ, за відсутності твердження про недобросовісність з боку заявниці, вимагати від неї доведення правдивості її твердження щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, свідком якої вона була,- вимоги, яку було б дуже складно, якщо не неможливо, виконати - суперечило принципам, встановленим у практиці Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2024 року зазначила, що для дотримання балансу між захистом прав позивачів на повагу честі і гідності шляхом втручання у право відповідача на свободу вираження поглядів суди мали встановити, що таке втручання є виправданим, а посягання на репутацію позивачів досягнуло певного рівня серйозності та є таким, що завдає шкоди здійсненню права на повагу до приватного життя, чи діяла заявниця добросовісно чи недобросовісно, коли давала коментар, а також контекст, в якому були висловлені оскаржувані твердження і наслідки публікації цих тверджень для позивачів.

Незважаючи на те, що ЄСПЛ класифікував висловлювання як "твердження щодо фактів", він також наголосив, що це було "відтворення особистого сприйняття заявницею того, що вона побачила на місці події". ЄСПЛ дійшов висновку, що "від заявниці не слід було очікувати доведення того, що, як вона вважала, відбулося, і що вона бачила на власні очі", оскільки це було б "дуже складно, якщо не неможливо, виконати" та "суперечило принципам, встановленим у практиці Суду". Це підкреслило, що в даному контексті, без доказів недобросовісності, таке свідчення очевидця отримало правовий захист, подібний до захисту оціночних суджень.

Таким чином, хоча формально суд та ЄСПЛ схилялися до класифікації вислову як фактичного твердження, захист наполягав на його оціночному характері, і фактичне застосування правових норм з урахуванням обставин справи (коментар очевидця, суспільний інтерес, відсутність недобросовісності) надало йому захист, аналогічний оціночним судженням.

Тобто, ОСОБА_3 побачила подію ДТП, як оцінила побачене так і виклала без спотворень чи образ, принижень на адресу особи, що вийшла з дверей водія автомашини Audi Q7 НОМЕР_1 .

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з т.1 а.с. 118, 97-106, саме таке ж бачення ситуації, як у відповідачки, коли подія ДТП ще була відносно недавньою (станом на час ухвалення рішення в квітні 2011 року), підтвердили кілька свідків, що після зіткнення з потерпілою з дверей авто вийшов ОСОБА_2 .. Проти цих свідків позивачі не заявляли вимог про спростування ними побаченого, оціненого та відтворених обставин події.

Суд першої інстанції при новому розгляді справи обгрунтовано відмовив у позові, врахувавши наявні вище висновки та недоведеність недобросовісності з боку відповідачки.

Постанова про закриття кримінальної справи від 03 червня 2009 року, на яку посилається сторона позивачів, якою встановлено, що ДТП, яка мала місце 02 грудня 2008 року і в якій постраждала ОСОБА_15 , сталася за участю водія ОСОБА_16 , який керував автомобілем Audi Q-7, до матеріалів даної справи не долучена та не досліджувалась судом. Зокрема для доведення позивачами недобрововісності дій зі сторони ОСОБА_3 ..

Аналогічні показання даним в цивільній справі ОСОБА_3 давала і при розслідування кримінальної справи за фактом вищезгаданого ДТП, однак будь-яких доказів неправдивості її показань та притягнення за таке до кримінальної відповідальності по справі немає.

Не встановлено в даній справі будь-якого мотиву чи умислу в діях ОСОБА_3 щодо позивачів Берташів у висловленому коментарі. Як зазначено вище, вона в короткому коментарі лиш відтворила те що сприйняла в побаченому.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності застосування матеріальних та процесуальних норм, врахування наявних обставин.

Крім того не враховують, що позивачі були публічними особами, тому їх репутація та гідність перебували під менш суворим захистом. У цьому ж контексті подія становила значний суспільний інтерес, а тому втручання у право на свободу вираження поглядів не було «необхідним у демократичному суспільстві».

Відповідно до ч.2 ст.444 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє у позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони (ч.5 ст.444 ЦПК України).

Враховуючи результати нового розгляду справи по суті та наявні докази, колегія суддів також погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для задоволення заяви відповідачки про поворот виконання рішення.

При цьому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються, оскільки ґрунтуються на помилковому ототожненні апелянтами наслідків встановлення ЄСПЛ порушення державою Конвенції та процесуальної форми захисту прав боржника, судові рішення щодо якого скасовані.

Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів також бере до уваги і положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Окрім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений заявниками при поданні апеляційної скарги відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на їх рахунок.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Кравцова Віктора Юрійовича залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2025 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.