КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 760/3845/15-ц
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2368/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамант +» - адвоката Гринишина Євгенія Васильовича на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 14 серпня 2024 року (суддя Українець В.В.) про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамант +» про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», ОСОБА_1 про визнання договору поруки таким, що припинив свою дію,

встановив:

рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2016 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» кредитну заборгованість у розмірі 66 169 доларів 20 центів США, заборгованість по процентам у розмірі 5 855 доларів 85 центів США, пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 24 747грн 87коп., пеню за прострочення сплати процентів у розмірі 7 275грн 26коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 1 827грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 1 827грн. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову.

У лютому 2024 року ТОВ «Діамант +» звернулось до суду із заявою про заміну вибулого стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника - ТОВ «Діамант +» у виконавчих провадженнях № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 з виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2016 року у справі № 760/3845/15-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи подану заяву, заявник зазначав, що 9 лютого 2024 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Інком-Фінанс» був укладений договір факторингу № 09/02/1/2024, згідно умов якого новим кредитором боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 стало ТОВ «Інком-Фінанс». Цього ж дня, між ТОВ «Інком-Фінанс» та ТОВ «Діамант +» був укладений договір про відступлення права вимоги за

договором споживчого кредиту № 0 від 28 лютого 2008 року, відповідно до умов якого новим кредитором боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 стало ТОВ «Діамант +».

Заявник посилався на те, що стосовно ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 у Солом`янському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо примусового виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2016 року. Відносно ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5 в Косівському відділі державної виконавчої служби в Івано-Франківській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо примусового виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2016 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 серпня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ «Діамант +» - адвокат Гринишин Є.В. просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про заміну стягувача у виконавчих провадженнях задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Представник заявника зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що у ТОВ «Інком-Фінанс» станом на 9 лютого 2024 року, в день укладення договору факторингу, було анульовано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, тому ТОВ «Інком-Фінанс» не могло набути права вимоги за валютним кредитним договором та не мало право укладати договір про відступлення права вимоги на користь ТОВ «Діамант +», оскільки з відкритих джерел у мережі Інтернет вбачається, що ліцензія була анульована у ТОВ «Фінансова компанія «Інком Фінанс» (), тоді як сторонами договору факторингу № 09/02/1/2024 від 9 лютого 2024 року були: первісний кредитор ПАТ «УкрСиббанк» та новий кредитор - ТОВ «Інком-Фінанс» ().

Представник заявника стверджує, що ТОВ «Інком-Фінанс», як і ТОВ «Діамант +» станом на 9 лютого 2024 року були включені до реєстру фінансових установ та мали усі необхідні ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг.

Також, представник позивача вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано послався на правовий висновок Верховного Суду, що був викладений у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 461/2900/11, оскільки в ньому йшлось про угоди, які укладались ще у 2010 році, тобто в той час, коли діяла постанова Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19 лютого 1993 року, що було істотним у тій справі. Разом з тим, вказана постанова втратила чинність 7 лютого 2019 року та не діяла станом на 9 лютого 2024 року, при цьому жодним іншим нормативно-правовим актом станом на дату укладення договору факторингу не було передбачено необхідності отримання ні індивідуальної, ні генеральної ліцензії НБУ на операції з валютними цінностями при укладенні договору факторингу, предметом якого виступало право грошової вимоги за кредитним договором, що укладений в іноземній валюті, оскільки в даному випадку не йшлось про здійснення операцій з валютними цінностями.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на те, що договір факторингу, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Інком-Фінанс», а також договір про відступлення права вимоги, укладений між ТОВ «Інком-Фінанс» та ТОВ «Діамант +» є недійсними, оскільки укладені без її згоди, що суперечить положенням статті 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», так як з 3 квітня 2022 року вона є внутрішньо переміщеною особою.

Крім цього, ОСОБА_2 посилається на те, що ТОВ «Інком-Фінанс» не мало

законного права здійснювати факторингові операції з іноземною валютою та не мало права укладати з цих підстав договір про відступлення права вимоги, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц зробила висновок, що наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватись шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін.

Також, ОСОБА_2 зазначає, що вказані договори містять недостовірну інформацію про суму боргу - 171 162,58 доларів США, з яких 66 169,20 доларів США - основна сума боргу, а 104 993,38 доларів США - проценти, однак рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2016 року визначено суму боргу, що підлягає стягненню з них у солідарному порядку - 66 169,20 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 5 855,85 доларів США заборгованість за процентами, 24 747,87грн - пеня за прострочення тіла кредиту та 7 275,26грн - пеня за прострочення сплати відсотків, при цьому вказана сума є остаточною та не могла бути збільшена.

Крім цього, ОСОБА_2 вважає, що договір факторингу № 09/02/1/2024 від 9 лютого 2024 року є удаваним правочином, оскільки він був укладений виключно з метою подальшої переуступки права вимоги на користь ТОВ «Діамант +».

ТОВ «Діамант +», його представник - адвокат Гринишин Є.В., ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с.138-149 т.2), у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення судового розгляду не подавали, тому відповідно до положень статті 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників боржниці ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та Стремілової О.О., які проти апеляційної скарги заперечували, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2016 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» кредитну заборгованість у розмірі 66 169 доларів 20 центів США, заборгованість по процентам у розмірі 5 855 доларів 85 центів США, пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 24 747грн 87коп., пеню за прострочення сплати процентів у розмірі 7 275грн 26коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 1 827грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 1 827грн. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову (с.с.145-149 т.1).

Згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 21 лютого 2024 року здійснюється примусове виконання у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 від 23 лютого 2022 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» та у виконавчому провадженні НОМЕР_6 від 7 червня 2019 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» (с.с.223-223а т.1).

8 лютого 2024 року між ТОВ «Інком-Фінанс», ідентифікаційний код юридичної особи: 43092786 (сторона 1) та ТОВ «Діамант +», ідентифікаційний код юридичної особи: 43909406 (сторона 2) (разом - сторони) був укладений попередній договір № 08/02-1 (далі - Попередній договір), відповідно до умов якого у разі підписання стороною 1 договору факторингу та договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором з АТ «Укрсиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 лютого 2008 року, боржник - ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ,

сторона 1 зобов`язується продати, а сторона 2 зобов`язується придбати права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, які будуть придбані стороною 1 у АТ «Укрсиббанк» (с.с.230б-231 т.1).

Відповідно до пункту 1.2 Попереднього договору, ціна продажу прав вимоги від сторони 1 до сторони 2 складатиме суму, що визначатиметься сторонами у договорі відступлення прав вимог за кредитним договором, та становить 455 600грн.

Згідно підпункту 2.2.2 пункту 2.2 Попереднього договору сторона 2 зобов`язується з урахуванням пункту 1.2 цього договору перерахувати стороні 1 грошові кошти у загальному розмірі 455 600грн до 9 лютого 2024 року (включно) за наступними реквізитами: IBAN № НОМЕР_2 в АТ «Ощадбанк», МФО: 322669, , з призначенням платежу: «Оплата згідно попереднього договору №08/02-1 від 8 лютого 2024 року, без ПДВ».

9 лютого 2024 року між АТ «Укрсиббанк», ідентифікаційний код юридичної особи: 09807750 (клієнт) та ТОВ «Інком-Фінанс», ідентифікаційний код юридичної особи: 43092786 (фактор) був укладений договір факторингу № 09/02/1/2024 (далі - Договір факторингу), відповідно до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати клієнту суму фінансування за плату та на умовах, визначених цим договором. За домовленістю сторін та згідно положень частини першої статті 1084 ЦК України фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права вимоги (с.с.206-212 т.1).

Відповідно до пункту 2.2 Договору факторингу права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржника перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів. Перелік первинних договорів та договорів забезпечення наводиться в додатку 1 до цього договору.

Згідно додатку 1 до Договору перелік первинних договорів та договорів забезпечення становлять: договір про надання споживчого кредиту № 0 від 28 лютого 2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , з усіма додатками та додатковими угодами; договір поруки № 183787 від 28 лютого 2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , з усіма додатками та додатковими угодами; договір іпотеки № 78500 (реєстровий № 1038) від 28 лютого 2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , з усіма додатками та додатковими угодами (с.с.213 т.1).

Цього ж дня, 9 лютого 2024 року між ТОВ «Інком-Фінанс», ідентифікаційний код юридичної особи: 43092786 (первісний кредитор) та ТОВ «Діамант +», ідентифікаційний код юридичної особи: 43909406 (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 (далі - Договір про відступлення права вимоги), відповідно до умов якого первісний кредитор передає, а новий кредитор набуває право вимоги та інші права, що належать первісному кредитору на момент переходу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 лютого 2008 року, боржник - ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 (с.с.213а-б т.1).

Згідно п.п. 1.2. основним договором відступлено право вимоги на загальну суму прав грошової вимоги, що становить 171 162,58 долари США 58 центів, що в гривневому еквіваленті становить 6 430 697,94грн 94коп.

Пунктом 1.4. договору передбачено, що права, що визначені Основним договором, з урахуванням положень п. 1.2, 1.3 цього договору, переходять до Нового кредитора в день повної оплати по цьому договору, згідно п. 2.1., 2.2.

Відповідно до пункту 2.1 Договору про відступлення права вимоги, відступлення права вимоги здійснюється на платній основі та становить 455 600грн, які сплачуються новим кредитором на користь первісного кредитора на рахунок IBAN № НОМЕР_2 в АТ «Ощадбанк», МФО: 322669, .

Також, 9 лютого 2024 року між ТОВ «Інком-Фінанс» (первісний кредитор) та ТОВ «Діамант +» (новий кредитор) був підписаний акт приймання-передачі прав вимоги, на виконання Договору про відступлення прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги, а новий кредитор приймає права вимоги в обсязі та на умовах, визначених договором. Первісний кредитор та новий кредитор підтверджують, що відступлення прав вимоги набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього акту приймання-передачі, як передбачено договором (с.с.213в т.1).

Крім цього, 9 лютого 2024 року між ТОВ «Інком-Фінанс» (первісний кредитор) та ТОВ «Діамант +» (новий кредитор) був підписаний акт приймання-передачі документації, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв таку документацію: договір про надання споживчого кредиту № 0 від 28 лютого 2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , з усіма додатками до додатковими угодами (оригінал); договір поруки № 183787 від 28 лютого 2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , з усіма додатками та додатковими угодами (оригінал); договір іпотеки № 78500 (реєстровий № 1038) від 28 лютого 2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , з усіма додатками та додатковими угодами (оригінал); копії матеріалів судового та провадження (копія) (с.с.214 т.1).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день укладення Договору факторингу у ТОВ «Інком-Фінанс» було анульовано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, відтак ТОВ «Інком-Фінанс» не могло набути право вимоги за валютним кредитним договором та не мало права на укладення Договору про відступлення права вимоги.

Переглядаючи ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає про наступне.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у Законі України «Про виконавче провадження», органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 цього Закону).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно з положеннями статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії цивільного процесу.

Частина 1 статті 442 ЦПК України визначає, що у разі вибуття однієї із сторін

виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 зазначила, «що вирішувати питання про заміну сторони виконавчого провадження слід з урахуванням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Так, частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу (статтею 442 ЦПК України ) з урахуванням підстав, визначених статтею 52 ГПК України (статтею 55 ЦПК України) . У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу (статті 55 ЦПК України).»

Звертаючись до суду із заявою про заміну сторони у провадженні, ТОВ «Діамант +» зазначало, що набуло право вимоги за договором споживчого кредиту № 0 від 28 лютого 2008 року, на підставі договору про відступлення права вимоги, укладеного 9 лютого 2024 року з ТОВ «Інком-Фінанс».

У підтвердження своїх посилань, заявник надав суду копії договорів про відступлення права вимоги та договору факторингу, стороною у яких було ТОВ «Інком-Фінанс», ідентифікаційний код якого 43092786.

Згідно наявної на офіційному сайті Національного банку України інформації з Комплексної інформаційної системи Національного банку (http://kis.bank.gov.ua/), ТОВ «Інком-Фінанс», ідентифікаційний код юридичної особи: 43092786, включено до реєстру фінансових установ 11 січня 2020 року і станом на 9 лютого 2024 року у товариства були наявні три ліцензії на надання фінансових послуг: 1) надання послуг з фінансового лізингу (ліцензія отримана 27 січня 2020 року та діяла до 22 березня 2024 року, у подальшому переоформлена та діє з необмеженим строком з 22 березня 2024 року); 2) надання послуг з факторингу (ліцензія отримана 27 січня 2020 року та діяла до 22 березня 2024 року, у подальшому переоформлена та діє з необмеженим строком з 22 березня 2024 року); 3) надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (ліцензія отримана 27 січня 2020 року і діяла до 22 березня 2024 року, у подальшому переоформлена та діє з необмеженим строком з 22 березня 2024 року.

Отже, на момент укладення Договору факторингу та Договору про відступлення права вимоги, у ТОВ «Інком-Фінанс» () була діюча ліцензія на факторингову діяльність та товариство було включене до Єдиного державного реєстру фінансових установ, що давало йому право укладати зазначені правочини.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що у ТОВ «Інком-Фінанс» було анульовано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а відтак ТОВ «Інком-Фінанс» не могло набути право вимоги за валютним кредитним договором та не мало права на укладення Договору про відступлення права вимоги.

Крім цього, суд першої інстанції необґрунтовано посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 461/2900/11, оскільки правовідносини у зазначеній справі не є подібними до тих, що виникли у даній справі, оскільки у справі № 461/2900/11 предметом позову було визнання недійсним договору факторингу, укладеного 10 грудня 2010 року, в період дії декрету Кабінету

Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, який втратив чинність 7 лютого 2019 року.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що як договір факторингу між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Інком-Фінанс», так і договір про відступлення права вимоги між ТОВ «Інком-Фінанс» та ТОВ «Діамант +» оспорені не були.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що заява задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Вказані норми не встановлюють імперативної вимоги щодо передання первісним кредитором новому кредитору оригіналів первинних документів як умови переходу права вимоги, отже, і наявності оригіналів цих документів у нового кредитора. Передання таких документів має на меті перевірку існування у первісного кредитора права вимагати виконання боржником відповідних обов`язків, а також змісту та обсягу таких обов`язків.

Обставина не передання новому кредитору документів, які засвідчують права, що передаються, створює певні ризики для нового кредитора, пов`язані з невиконанням боржником своїх зобов`язань на користь саме нового кредитора. Однак відсутність передання новому кредитору таких документів не може вказувати на відсутність передання права вимоги взагалі.

Водночас вимога щодо надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні відповідно до статті 517 ЦК не є тотожною до вимоги щодо надання до суду доказів відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги до боржника для здійснення заміни кредитора у справі (процесуального правонаступництва). Зазначені вимоги випливають із різних правових підстав та не є взаємозалежними.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012.

Відповідно до статей 55, 442 ЦПК України про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником, зокрема заінтересована сторона подає до суду відповідну заяву.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Отже, для підтвердження факту відступлення права вимоги, заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.

У постановах Верховного Суду від 2 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Водночас, заявником в якості доказів оплати за Договором про відступлення права

вимоги надано суду платіжне доручення від 8 лютого 2024 року про перерахування ТОВ «Діамант +» на користь ТОВ «Девелоп Фінанс» грошових коштів у розмірі 449 390грн на рахунок IBAN НОМЕР_3 в АТ АКБ «Львів» з призначенням платежу - оплата забезпечення (авансового платежу) згідно попереднього договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за кредитним договором № 0 від 28 лютого 2008р. (с.с.237 т.1).

Крім того, згідно пункту 1.1. договору про відступлення права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 0, ТОВ «Діамант +» набуло право вимоги та інші права тільки за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 лютого 2008 року, боржником за яким є ОСОБА_1 . При цьому, умови договору не містять передачу та набуття ТОВ «Діамант +» права вимоги за договором поруки, який був укладений з ОСОБА_2 .

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, колегія суддів вважає, що заявником не надано суду належних та достатніх доказів здійснення ним оплати за Договором про відступлення права вимоги, а відтак і того, що ним було набуто право вимоги до боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що є підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Оцінюючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що підстав для висновку про недійсність договорів факторингу, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Інком-Фінанс», та про відступлення права вимоги, укладеного між ТОВ «Інком-Фінанс» та ТОВ «Діамант +», у межах даного спору немає, так як таких позовних вимог заявлено не було.

Також відсутні підстави для висновку, що договір факторингу № 09/02/1/2024 від 9 лютого 2024 року є удаваним правочином, так як таких позовних вимог заявлено не було.

Посилання ОСОБА_2 на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц є помилковим, оскільки у зазначеній справі предметом судового розгляду був договір про відступлення права

вимоги за кредитним договором, який був укладений з фізичною особою. У даній справі стороною Договору про відступлення права вимоги є ТОВ «Діамант +», яке здійснює діяльність з надання фінансових послуг.

Доводи ОСОБА_2 , що вказані договори містять недостовірну інформацію про суму боргу 171 162,58 доларів США, оскільки рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2016 року визначено суму боргу, яка суттєво відрізняється від зазначеної у договорах, правового значення для вирішення даного спору не має, так як заявником не ставиться питання про стягнення з боржників заборгованості за кредитним договором.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не оцінив наданих доказів, неправильно застосував норми матеріального права, проте дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви, тому апеляційний суд змінює мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

Разом з цим, клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про закриття апеляційного провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже, законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

ТОВ «Діамант +» стало учасником справи, оскільки звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, і ухвала суду, яка є предметом апеляційного перегляду, постановлена за результатами розгляду цієї заяви, а відтак підстав для закриття апеляційного провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України немає.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамант +» - адвоката Гринишина Євгенія Васильовича задовольнити частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 14 серпня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до

Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук