Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6831/24 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №279/6831/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Щиголь Володимир Валерійович

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А.

встановив:

У листопаді 2024 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона являється донькою відповідача, в даний час досягла повноліття та навчається на денній формі навчання в Полтавському державному медичному університеті, стоматологічного факультету, в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2028 роки.

Вказувала, що за навчання, проживання, харчування, проїзд, купівлю підручників, зошитів надає виключно її мати - ОСОБА_3 , які є досить значними для неї. Вартість навчання в рік складає 46 470,00 грн. Зазначала, що батько жодної матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено. Вирішено щомісячно стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на період навчання в Полтавському державному медичному університеті, починаючи з 04.11.2024 року до закінчення навчання, 30.06.2028 року, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06.12.2024 року та ухвалити нове, яким призначити аліменти на період навчання ОСОБА_1 в розмірі 1/8 частини від доходу ОСОБА_2 .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не встановив міру участі матері ОСОБА_1 - ОСОБА_4 у матеріальному забезпеченні доньки. Жодних доказів, крім копії договору про надання платної освітньої послуги, не було надано. Також не було надано і жодних квитанцій про сплату вказаної послуги.

Вказує, що у рішенні місцевого суду від 06.12.2024 є посилання на принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо їх участі у матеріальних витратах незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Вважає, що сам лише факт підписання матір`ю позивача договору №104/2023 від 16.08.2023 року про надання платної освітньої послуги, який укладений між її матір`ю та Полтавським державним медичним університетом в особі ректора ОСОБА_5 , не свідчить про те, що мати у всьому забезпечує доньку у розмірі, який позивач просить стягнути із батька. Матір підписала вказаний договір, оскільки позивач на момент підписання договору не досягла повноліття.

Зокрема, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності позивача перебуває чотири об`єкти нерухомого майна, що на його думку свідчить про те, що ОСОБА_1 , маючи можливість придбати квартири та земельну ділянку, може самостійно про себе дбати та не потребує допомоги.

Крім цього, позивач стверджувала, що він відмовляється від сплати аліментів на навчання добровільно. Однак, у відзиві відповідачем було зазначено, що він згоден на сплату аліментів на період навчання у розмірі 1/8 від його доходу. З боку позивача не надходило заперечень на відзив.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач є пенсіонером та особою з інвалідністю, на його утриманні є дві неповнолітні доньки від другого шлюбу та безробітна дружина.

Верховний Суд у справі №308/4214/18 зазначає, що при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Позивач не надала доказів своїх витрат чи потреб, а суд проігнорував дану вимогу.

Крім того, судом не було враховано, що ОСОБА_2 має другу групу інвалідності, і неправомірно стягнуто з нього судовий збір на користь держави в розмірі 1 211,20 грн.

Позивач скористалася своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На спростування доводів апеляційної скарги вказує, що її батько добровільно жодної допомоги не надає, інших неповнолітніх дітей немає. Зазначає, що відповідач отримує пенсійні виплати та додатково працює, ним було надано Відомості з державного реєстру платників за 2024 рік, коли він не працював.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27 жовтня 2006 року батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с.9).

Відповідно до довідки №778 від 25.10.2024 року, яка видана деканом факультету стоматологічного Полтавського державного медичного університету, ОСОБА_1 є здобувачем другого (магістерського) рівня вищої освіти ОПП Стоматологія Полтавського державного медичного університету, стоматологічного факультету другого курсу 2 групи. Денна форма навчання. Термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2028. Контрактна форма навчання (а.с.10).

Як вбачається з договору №104/2023 від 16.08.2023 року про надання платної освітньої послуги, який укладений між матір`ю позивача, ОСОБА_4 та Полтавським державним медичним університетом в особі ректора ОСОБА_5 , зобов`язання по оплаті освітньої послуги позивача взяла її матір (а.с.11-14).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Виконкомом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 12 січня 2008 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 12.01.2008 року зроблено відповідний актовий запис за №1 (а.с.29).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 27.02.2008 року, батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_9 (а.с.27).

Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 19.05.2015 року, батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_9 (а.с.28).

На підставі судового наказу у справі №760/13878/25, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 05 червня 2025 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 аліменти на двох дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі однієї третьої з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19 травня 2025 року та до повноліття дітей.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач потребує матеріальної допомоги від своїх батьків, оскільки навчається та самостійного заробітку не має, доказів скрутного матеріального становища відповідача, що унеможливлює утримання ним своєї повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, ним не надано. За таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на період навчання в Полтавському державному медичному університеті, починаючи з 04.11.2024 року до закінчення навчання, 30.06.2028 року, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати аліментів на утримання своєї повнолітньої доньки, на період її навчання, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Разом з тим, із висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів, який підлягає стягненню в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), погодитись не можна з огляду на наступне.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Аналогічний висновок по застосуванню ст.199 СК України міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17.

З матеріалів справи вбачається, що донька відповідача є здобувачем другого (магістерського) рівня вищої освіти ОПП Стоматологія Полтавського державного медичного університету, стоматологічного факультету другого курсу 2 групи. Денна форма навчання. Термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2028. Контрактна форма навчання.

Отже, повнолітня ОСОБА_1 продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на підтвердження вартості витрат, пов`язаних з навчанням (вартості навчання, придбання необхідної учбової літератури, канцелярського приладдя, продуктів харчування, вартості проїзду, одягу, взуття та іншого), позивач не надала.

Таким чином доводи позовної заяви в частині присудження аліментів в розмірі 1/4 частини, є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів саме в такому розмірі, позивачем представлено не було.

Враховуючи, що донька відповідача є повнолітньою, продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, беручи до уваги, що відповідач спроможний надавати таку матеріальну допомогу, враховуючи доводи апеляційної скарги, що у відповідача на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, на яких він сплачує аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, він є інвалідом другої групи, а також приймаючи до уваги те, що відповідно до ст. 141 СК України, батько та мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, колегія суддів з урахуванням того, що розмір призначених аліментів у цьому випадку має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до її збагачення, вважає, що аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно будуть достатніми для належного утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, відповідатиме реаліям сьогодення та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.

Відповідно до ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Задовольнивши позовні вимоги, суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь держави судовий збір.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 встановлена друга група інвалідності (а.с.25).

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 також звільнена від сплати судового збору як позивач, у справах про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору, ці судові витрати відносяться на рахунок держави.

Суд першої інстанції вказані обставини та норми права не врахував, внаслідок чого помилково стягнув з відповідача на користь держави судовий збір.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (пункт 3 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Щиголь Володимир Валерійович, задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на період на період її навчання змінити, зменшивши розмір стягнутих аліментів з частини до 1/8 частини.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в розмірі 1 211,20 грн. скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2025 року.

Головуючий Судді