АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року

м. Чернівці

справа № 721/465/25

провадження № 22-ц/822/762/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Литвинюк І. М.

секретар Паучек І. І.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2025 року

головуюча в суді першої інстанції суддя Стефанко У. Д.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 .

Просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі судового наказу Путильського районного суду Чернівецької області від 25 січня 2024 року у справі № 721/44/24.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позов обґрунтований тим, що рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2024 року шлюб між сторонами було розірвано.

За час спільного проживання у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Путильського районного суду Чернівецької області від 25 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 січня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

На підставі вказаного судового наказу 21 лютого 2024 року Путильським відділом державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області відкрито виконавче провадження № 74228944.

19 грудня 2024 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_6 , в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_5 .

Вказує, що зміна сімейного стану обумовила ріст витрат на дитину та дружину, яка перебуває на його утриманні у зв`язку із доглядом за новонародженою дитиною. Сімейний бюджет наповнюється тільки доходом позивача, крім того на його утриманні перебувають двоє дітей дружини від попереднього шлюбу, одна з яких має інвалідність та потребує додаткових витрат на лікування.

Також, зазначає що, витрачає кошти на придбання засобів захисту (амуніції) під час виконання військового обов`язку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2025 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що розмір аліментів визначений згідно із судовим наказом Путильського районного суду Чернівецької області від 25 січня 2024 року, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від іншого шлюбу, перебування на його утриманні дружини та двох її дітей від попереднього шлюбу, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення прав дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та суперечитиме їх інтересам.

Розмір аліментів, який стягується із позивача на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки його заробітку є необхідним для забезпечення належного розвитку дітей.

Суд першої інстанції також зазначив, що посилання позивача на витрати щодо закупки амуніції, їжі та одягу для подальшої участі у військових діях та службі у Збройних Силах України, без підтвердження вказаного належними та допустимими доказами, відповідно до статей 77, 78 ЦПК України, не ґрунтується на законі та позбавляє суд можливості надати оцінку таким твердженням.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , просить рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що у позивача змінився сімейний стан та на його утриманні перебуває малолітня дитина син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказує, що з народженням сина витрати на сім`ю постійно зростають, оскільки більше коштів витрачається на медичну допомогу, одяг, суміші харчування для новонародженого, іграшки, додаткові меблі та обладнання, дитина у цьому віці часто хворіє, як наслідок витрачаються значні кошти на лікування.

Крім того, на утриманні позивача перебуває дружина ОСОБА_7 та її двоє дітей від попереднього шлюбу, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Рідний батько дітей не приймає участі у їх вихованні, не цікавиться їхнім життям та не забезпечує їх матеріально, тому всі витрати по утриманню дітей покладаються на позивача.

Вказує, що старший син дружини позивача має інвалідність, відповідно дитина потребує додаткових витрат на лікування, обстеження, дієтичного харчування, посиленого догляду, нагляду лікарів та періодичних реабілітаційних заходів. Всі витрати по лікуванню дитини покладаються також на позивача, так як його дружина є безробітною та перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тому не має можливості повноцінно забезпечувати їх всім необхідним.

Позивач повністю забезпечує родину продуктами харчування, ліками, одягом, засобами особистої гігієни для новонароджених та іншими речами, необхідними для забезпечення повноцінного розвитку та майбутнього дітей.

Зазначає, що є військовослужбовцем та безпосередньо часто бере участь в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування військової агресії російської федерації проти України в Донецькій та Луганській областях.

Досить велика частина доходу іде саме на закупку амуніції, їжі та одягу для подальшої участі у військових діях та службі у Збройних Силах України, поза як фінансові можливості держави в цьому плані є незадовільними.

Наголошує, що не відмовляється від надання допомоги на утримання дітей від першого шлюбу та готовий належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, однак вважає, що аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) є досить значними та підлягають зменшенню до 1/8, і такий розмір аліментів є достатнім та обґрунтованим, враховуючи спільний обов`язок батьків утримувати неповнолітніх дітей.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу.

Просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2024 року розірвано (а. с. 9-10).

За час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 відповідно (а. с. 11а).

Судовим наказом Путильського районного суду Чернівецької області від 25 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 січня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а. с. 10 зв.).

На підставі вказаного судового наказу 21 лютого 2024 року Путильським відділом державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області відкрито виконавче провадження № 74228944 (а. с. 11).

19 грудня 2024 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим Дубровицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області (а. с. 12).

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим Дубровицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області (а. с. 12 зв.).

З свідоцтв про народження дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , вбачається, що батьками дітей є ОСОБА_10 та ОСОБА_6 (а. с. 13).

З медичного висновку № 27 від 10 червня 2024 року, виданим Дубровецьким центром первинної медико-санітарної допомоги, вбачається, що ОСОБА_8 є дитиною-інвалідом (а. с. 14).

Відповідно до довідки Військової частини № НОМЕР_5 № 08/1642 від 27 березня 2025 року, старший сержант ОСОБА_1 з 26 лютого 2023 року по цей час проходить військову службу у військовій частині № НОМЕР_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) Державної прикордонної служби України (а. с. 16-17).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 74228944, станом на 22 квітня 2025 року заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_1 відсутня (а. с. 17-18).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або, у відповідних випадках, законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини другої статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно з частиною третьою вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

У пункті 23 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

У постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Отже, аналіз вищезазначених норм свідчить, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Особа, яка є платником аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо змінилось матеріальне становище або сімейний стан платника або одержувача аліментів.

Отже, зміна сімейного стану є окремою підставою для зміни розміру аліментів. При цьому суд, вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, має враховувати й інші обставини, передбачені статтею 182 СК України, насамперед з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Із зазначених норм закону також випливає те, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , як на підставу для зменшення розміру аліментів, посилався на зміну його сімейного стану у зв`язку з народженням у шлюбі із ОСОБА_6 дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та погіршення його майнового стану з огляду перебування на його утриманні дружини ОСОБА_7 та її двох дітей від попереднього шлюбу.

Колегія суддів надаючи оцінку спірним правовідносинам виходить із наступного.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27 березня 2018 року № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25 квітня 2018 року № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25 квітня 2018 року № 910/24257/16).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц).

Так, Верховний Суд у постанові від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23 у правовідносинах, які є подібними до цієї справи, дійшов висновку, що «…зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітей, які народилась в іншому шлюбі, а також дружину, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів».

Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 (провадження № 61-1193св24) зазначено, що: «звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, оскільки у другому шлюбі у нього народився син і на його утриманні перебувають малолітній син та дружина, яка перебуває у декретній відпустці, що зумовило збільшення витрат на утримання нової сім`ї. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та суперечитиме її інтересам».

За обставин цієї справи, зокрема розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що розмір доходу ОСОБА_1 не є стабільним та залежить від умов проходження військової служби.

Разом з цим отримання позивачем різних сум доходу (заробітку) за відповідні періоди не може свідчити про погіршення його майнового стану.

Також колегія суддів виходячи із засад рівності прав дітей враховує, що у випадку витрати позивачем 1/6 частини заробітку (доходу) на утримання малолітнього сина, який народився у шлюбі із ОСОБА_7 , у розпорядженні ОСОБА_1 залишатимуться кошти у розмірі 1/2 частини його заробітку, що не може свідчити про покладення на нього надмірного фінансового тягаря, з урахуванням факту перебування на його утриманні трьох малолітніх дітей.

У цій частині суд апеляційної інстанції звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), відповідно до якої батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні позивача знаходяться двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_7 від попереднього шлюбу, виходячи з наступного

Приписами статті 260 СК України регламентовано, що якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. Сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (стаття 268 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 268 СК України, мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Виходячи із вказаних приписів закону, у вітчима виникає обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинка лише за сукупності наступних обставин: - такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; - вітчим може надавати матеріальну допомогу.

Разом з тим, у справі, що переглядається, діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мають рідного батька і беззаперечних доказів, які б вказували на те, що біологічний батько ОСОБА_10 не виконує обов`язку щодо утримання своїх дітей, позивачем суду не надано.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того факту, що він несе витрати на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_7 від попереднього шлюбу, як і доказів того, що дружина позивача перебуває на його утриманні та у останньої відсутній дохід.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог частин першої-третьої статті 367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Загалом аналіз наявних в матеріалах справи доказів свідчить про те, що матеріальний стан позивача не тільки не погіршився, а навпаки покращився.

Колегія суддів також бере до уваги, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

При цьому відповідно до частин першої, другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення його майнового стану.

Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про відсутність достатніх підстав для задоволення позову та зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанцій та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції від 23 червня 2025 року ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді : Мирослава КУЛЯНДА

Ірина ЛИТВИНЮК