Справа № 369/5831/24
Провадження № 2/369/2066/25
02.09.2025 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Фінагеєвої І.О.,
при секретарі Маснюк А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/5831/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, -
У квітні 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шевчук Руслан Віталійович звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30 червня 2017 року Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було проведено державну реєстрацію шлюбу між громадянином Ісламської Республіки Іран - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянкою України - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено актовий запис №67.
Так, ОСОБА_1 повідомила, що її батько трагічно загинув коли їй було 13 років, виховувалася мамою. Була заміжньою, під час шлюбу втратила двох дітей. Працювала неофіційно та у лютому 2015 року на роботі викрали 70 тисяч гривень, після чого стала розгубленою та звинувачувала себе у втраті грошей. До психіатра вперше звернулася у квітні 2015 року, лікувалася амбулаторно.
З 02 грудня 2015 року по 11 січня 2016 року перебувала в стаціонарі з приводу Розладу адаптації. За два місяці до дати реєстрації шлюбу (30 червня 2017 року), жила в місті Рівне у ОСОБА_7, який запропонував їй поїхати в місто Київ до знайомого ОСОБА_3 , який допоміг їй прописатися у свого дядька та 30 червня 2017 року возив в ВДРАЦС де був оформлений шлюб з якимось іноземцем, нібито іранцем, для чого це було зроблено не знає. Також намагалися взяти кредит у банку, однак було відмовлено, після чого ОСОБА_3 та його жінка почали вимагати у неї гроші за прописку, погрожували її вбити та здати на органи, тому вона була змушена втікати в місто Рівне.
02 липня 2016 року приїхала в місто Рівне, на автовокзалі зустріла сестра, яка вважала її поведінку та вчинки неадекватними. Сестра викликала карету швидкої медичної допомоги, яка доставила її в психіатричний стаціонар КП «РОЦПЗН» де перебувала на лікуванні до 18 липня 2017 року, діагноз: інфантильний розлад особистості в стані нестійкої компенсації, F60.8.
Консультативним висновком спеціаліста від 30 січня 2024 року підтверджується, що ОСОБА_1 з 08 квітня 2015 року знаходиться під спостереженням психіатрів КП «РОЦПЗН» з приводу психічного розладу та перебувала на стаціонарному лікуванні в КП «РОЦПЗН» з 02 липня 2017 року по 18 липня 2017 року.
14 березня 2019 року Виконавчим комітетом Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області проведено державну реєстрацію народження ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено актовий запис №28. Батьками дитини вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2020 року (справа №569/13426/19), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Рішення суду набрало законної сили 26 березня 2020 року. Також вказаним судовим рішенням стверджується, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в період з 2017 року по 2018 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у фактичних шлюбних відносинах. За час спільного проживання у них народилася дитина ОСОБА_4 .. Реєстрація народження дитини була проведено згідно із положеннями статті 133 СК України. Згідно експертного заключення про біологічне батьківство №MG19-66409 від 18 квітня 2019 року, вірогідність біологічного батьківства ОСОБА_5 відносно дитини ОСОБА_4 становить 99,9997%.

Отже, враховуючи вищенаведене, з метою захисту порушених прав позивача, представник останньої звертається до суду з позовом та просить суд визнати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 30 червня 2017 року Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №67 недійсним від дня його реєстрації.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2024 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі позивача та її представника, позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував.

У судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», причини неявки не повідомив. Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2020 року по справі №569/13426/19 позовні вимоги ОСОБА_5 про встановлення батьківства було задоволено у повному обсязі. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Рішення набрало законної сили 26 березня 2020 року. Так, вказаним рішенням було встановлено наступні обставини.

«… позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_1 в період з 2017 року по 2018 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у фактичних шлюбних відносинах. За час спільного проживання сторін народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка з часу народження постійно перебуває під наглядом та опікою позивача ОСОБА_5 .. Відповідач ОСОБА_1 разом з позивачем та донькою не проживає.

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 14 березня 2019 року виконавчим комітетом Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області, вбачається, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в смт. Клевань Рівненського району Рівненської області, про що вчинено актовий запис №28. Батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого повторно 03 серпня 2018 року Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 30 червня 2017 року.»

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого повторно 23 січня 2024 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, між громадянином Ісламської Республіки Іран ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 30 червня 2017 року зареєстровано шлюб, про що Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області складено відповідний актовий запис № 67. Після реєстрації шлюбу сторони прізвища не змінювали.

Вказане також підтверджується інформацією з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №6 від 22 березня 2024 року.

З Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 700 вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» РОР з 02 липня 2017 року по 18 липня 2017 року з діагнозом - інфантильний розлад особистості в стані нестійкої компенсації, F60.8.

З консультаційних висновків спеціаліста від 31 січня 2024 року лікаря-консультанта ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться під спостереженням психіатрів КП «РОЦПЗН» з 08 квітня 2015 року з приводу психічного розладу та перебувала на стаціонарному лікуванні в КП «РОЦПЗН» з 02 липня 2017 року по 18 липня 2017 року.

У частині 1 ст. 1 Сімейного кодексу України визначено засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Сімейний союз жінки та чоловіка після реєстрації шлюбу породжує певні правовідносини між подружжям, породжує взаємні права і обов`язки. Виникають особисті немайнові та майнові відносини, наявність певних прав і обов`язків подружжя для забезпечення і реалізації прав членів сім`ї.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності.

Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (стаття 40 СК України).

Фіктивність шлюбу виникає у разі, якщо з переліку обов`язкових ознак шлюбу «випадає» намір створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя (ч. 2 ст. 40 СК України). Тобто обидва з подружжя (за їх взаємною згодою та обізнаністю) або один з подружжя (у той час, коли інший з подружжя націлений на створення сім`ї) має намір на реєстрацію шлюбу, однак без мети створити повноцінну сім`ю в розумінні сімейного законодавства.

«Намір створення сім`ї» - оціночне поняття і суд на підставі оцінки обставин справи та поданих доказів визначає його наявність чи відсутність. Своєрідними ознаками фіктивного шлюбу можуть бути окремо або у сукупності, зокрема: 1) наявність корисливої мети (реєстрація шлюбу задля чогось) чи майнової вигоди від такого шлюбу; 2) окреме проживання подружжя; 3) відсутність спільно набутого майна; 4) відсутність турботи один про одного та взаємної матеріальної підтримки; 5) невизнання подружніх стосунків перед іншими людьми; 6) небажання народжувати спільних дітей чи їх відсутність; 7) фактичні сімейні стосунки з третіми особами; 8) демонстрування перед третіми особами відсутності фактичних шлюбних відносин і наголошення на фіктивності реєстрації шлюбу.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 41 СК України).

У постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 752/2337/16-ц Верховний Суд зазначив, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена (стаття 42 СК України).

У даному випадку суд не отримав будь-яких доказів того, що сторони мали намір створити сім`ю при реєстрації шлюбу. Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі із відповідачем, позивач мала фактичні шлюбні відносини з іншим чоловіком, спільних дітей сторони не мали, що, зокрема, встановлено рішенням суду в іншій справі, вони не вступали в характерні для шлюбу відносини, не підтримували шлюбних стосунків, разом не проживали, спільного господарства не вели та не мали спільного бюджету.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про набуття сторонами прав та обов`язків подружжя після укладення шлюбу.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок, враховуючи сукупність встановлених судом обставин, а також відсутність обґрунтованих заперечень відповідача, суд приходить до висновку, що у відповідача не було реального наміру створити сім`ю з ОСОБА_1 , проживати з нею разом, набути права та обов`язки подружжя, дбати про добробут, здоров`я та моральний стан дружини, а тому шлюб між ними є фіктивним.

Відповідно до ст. 44 СК України у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 45 СК України передбачено, що недійсний шлюб (стаття 39 цього Кодексу), а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України.

З урахуванням викладеного, встановивши, що сторони на момент реєстрації шлюбу не мали наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог та визнання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис №67, недійсним від дня його державної реєстрації 30 червня 2017 року.

За нормою ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тому з відповідача слід стягнути 1 211 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 15, 76-81, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, - задовольнити.

Визнати шлюб, укладений між громадянином Ісламської Республіки Іран ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 30 червня 2017 року Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області за актовим записом № 67, недійсним з моменту його реєстрації 30 червня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня винесення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Інна ФІНАГЕЄВА