Справа № 358/393/21 Провадження № 2/358/53/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області у складі головуючого судді Лебединець Г.С., секретар судового засідання Ведмеденко І.В., за участю прокурора Павліченка С.І., відповідача ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Обухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Богуславської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Державне підприємство «Богуславське лісове господарство» в особі голови ліквідаційної комісії Березової І.В., про відшкодування шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Богуславського районного суду Київської області перебуває вказана цивільна справа, в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь держави шкоду, завдану кримінальним правопорушенням внаслідок незаконної порубки дерев лісу в розмірі 91 686,23 грн та понесені судові витрати.

В обґрунтування поданого позову прокурор зазначив наступне. В липні 2019 року відповідач здійснив незаконну порубку дерев. Згідно висновку експерта, відповідач спричинив істотну шкоду, яка включає в себе матеріальну шкоду на суму 91 686,23 грн, що є тяжкими наслідками; екологічну шкоду рубка кращих за енергією росту дерев; недоотримання державою прибутку внаслідок продажу якісної деревини.

Відповідно до ст.131-1 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 56 Цивільного кодексу України, передбачено право прокурора звертатися до суду в інтересах держави. Відповідно до частин 4, 5 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99, прокурори їх заступники мають право звертатись до суду з позовними заявами в інтересах держави. Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник в кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбуватися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державною здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином "інтереси держави" охоплюють широке і водночас невизначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом, надмірна формалізація "інтереси держави" може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові ВСУ від 25 квітня 2018 року №806/1000/17).

Зазначеним рішенням Конституційного суду України визначено, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах" слід розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Так, ст.143 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування вирішують питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції.

Орган місцевого самоврядування, відповідно до ст. ст. 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Однак первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада.

Основні принципи місцевого самоврядування, серед яких зокрема поєднання місцевих і державних інтересів, закріплені у ст.4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Статтею 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст. 142 Конституції України). Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Стаття 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування у встановленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до положень ст.ст. 68, 69 ЗУ "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації у повному обсязі і зараховується у відповідності до положень Бюджетного Кодексу України.

Місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. (ст. 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Так, згідно з частиною першою статті 69-1 Бюджетного Кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя 70 відсотків.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем заподіяно шкоду навколишньому природному середовищу на території Богуславської міської ради, таким чином збитки, завдані внаслідок незаконної порубки дерев в адміністративних межах Богуславської міської ради, підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого бюджету.

З огляду на зазначене Богуславська міська рада є уповноваженим органом на здійснення відповідних повноважень з метою захисту інтересів територіальної громади, а тому визначена позивачем у справі.

Порушення інтересів держави (територіальної громади) полягає у ненадходженні до бюджетів місцевого самоврядування грошових стягнення на відшкодування шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев, що унеможливлює подальше відновлення зелених насаджень та реалізацію інших природоохоронних заходів, спрямованих на поліпшення стану природного середовища, забезпечення екологічно безпечних умов життєдіяльності громадян і суспільства.

Також, оскільки порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища відбулось на території Ісайківської сільської ради Богуславського району Київської області, заподіяна шкода підлягає стягненню на користь місцевого бюджету сільської ради.

З листа Богуславської міської ради від 20.01.2021 вбачається, що згідно рішення від 14.12.2020 № 13-01VIII розпочато процедуру реорганізації Ісайківської сільської ради шляхом приєднання до Богуславської міської ради та відповідно до даного рішення Богуславська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Ісайківської сільської ради. Оскільки не внесені зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, тому Богуславська міська рада просить прокуратуру здійснювати представництво інтересів органу місцевого самоврядування в суді за вказаним фактом, у зв`язку із відсутністю уповноваженого представника у ради.

В порядку ст.107 Лісового кодексу України, відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну ним лісу внаслідок порушення лісового законодавства у розмірах і порядку, визначених законом України.

Згідно ст.69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З цих підстав просить позов задовольнити.

12.04.2021 вказана цивільна справа надійшла в провадження Богуславського районного суду Київської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2021 р., головуючим суддею у справі визначено суддю ОСОБА_2 . Останнім справа по суті не розглянута.

26.06.2024 по справі на підставі розпорядження № 123 керівника апарату суду здійснений повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 рішенням ВРП від 18.06.2024 на підставі п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції України.

26.06.2024 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Лебединець Г.С.

29.10.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 14.11.2024 о 14:30.

14.11.2024 провадження у справі зупинено на підставі п.6 ч.1 ст.254 ЦПК України до розгляду судом кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.4 ст.246 КК України.

26.06.2025 провадженні у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання на 25.07.2025 о 10:00.

25.07.2025 ухвалою суду підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 05.09.2025 о 10:00.

В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі. Додатково повідомив, що вироком Богуславського районного суду Київської області від 24.01.2025 у справі № 358/898/20 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України. Судом встановлено, що він у липні 2019 вчинив дії, які полягають у незаконній порубці дерев у лісі, що спричинило істотну шкоду та тяжкі наслідки. Вирок набрав законної сили у 25.02.2025.

В судовому засіданні відповідач позов визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував.

Представник Богуславської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, позов просить задовольнити.

Представник третьої особи повідомлений належним чином про дату, час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, представника не направив, заяв про відкладення від нього до суду не надходило.

З урахуванням думки сторін та положень ст.223 ЦПК України, судом протокольно ухвалено проводити судовий розгляд за даною явкою.

Вислухав доводи прокурора, пояснення відповідача, дослідив матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Вироком Богуславського районного суду Київської області від 24.01.2025 у справі № 358/898/20 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України. Вироком суду встановлено, що наказом директора ДП «Богуславське лісове господарство» від 5 грудня 2016 року №106-К «Про переведення на іншу посаду» ОСОБА_1 з 6 грудня 2016 року переведено на посаду майстра на лісозаготівельних роботах Богуславської лісозаготівельної дільниці. Відповідно до п. 1.3 посадової інструкції майстра на лісозаготівельних роботах, затвердженої 6 грудня 2016 року директором ДП «Богуславський лісгосп», у своїй роботі майстер на лісозаготівельних роботах керується цією посадовою інструкцією, лісовим кодексом, діючим законодавством, виробничо- технічною документацією; п. 1.5 - майстер лісу є матеріально-відповідальною особою і несе персональну відповідальність за збереження лісо продукції, закріпленого за ним майна, інвентаря та матеріалів, а також за стан використання земель лісового фонду; п. 2.1. - здійснює керівництво працівниками на лісосічних роботах; п. 2.2 - забезпечує виконання у встановлені терміни завдань з обсягів заготівлі деревини заданого сортименту на рубках головного користування. Так, ОСОБА_1 в липні 2019 року, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання і відтворення лісу, як важливого елементу навколишнього природного середовища, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи настання суспільно- небезпечних наслідків у виді шкоди довкіллю, під час розробки лісосіки СР (РГК) - 2019 року у кварталі 68 виділі 14 на площі 5,0 га Поташнянського лісництва ДП «Богуславське лісове господарство», яку здійснювала бригада Богуславської лісозаготівельної дільниці, самовільно надав усний дозвіл вальникам лісу, трактористу, маркувальнику, без спеціального на те дозволу, який посвідчується відповідним документом (лісорубним квитком, ордером), виданим уповноваженим органом, у кварталі НОМЕР_1 виділі НОМЕР_2 , у кварталі НОМЕР_1 виділі НОМЕР_3 та у кварталі НОМЕР_4 виділі 9 Поташнянського лісництва ДП «Богуславське лісове господарство», що є суміжними з кварталом 68 виділом 14, здійснити незаконну порубку дерев породи «граб», «ясен», «дуб» та «липа». Вказані дії були ними виконані та здійснено незаконну порубку 32 дерев. Згідно висновку експерта № 394/20-23 від 04.06.2020 вказаними діями ОСОБА_1 спричинив ДП «Богуславське лісове господарство» істотну шкоду, яка включає в себе матеріальну шкоду на суму 91 686,23 гривні, що є тяжкими наслідками; екологічну шкоду - рубка кращих за енергією росту дерев; недоотримання державою прибутку внаслідок продажу якісної деревини.

Згідно з ч.2 ст.24 Лісового кодексу України збитки, завдані внаслідок порушення прав власників лісів, лісокористувачів та громадян, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до закону.

Пунктом 1 ч.1 ст.105 Лісового кодексу України передбачено, що порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.

Статтею 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відповідно до ст. 108 Лісового кодексу України, незаконно добута деревина та інші лісові ресурси підлягають вилученню в установленому порядку. В разі неможливості вилучення незаконно добутої деревини та інших лісових ресурсів стягується їх вартість.

За змістом статей 68,69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2статті 1166 Цивільного кодексу України).

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести неправомірність поведінки особи; неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди; під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина особи, що завдала шкоду.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти, як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавача шкоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідного правового висновку щодо застосування вказаної норми права до аналогічних спірних правовідносин дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 61-24141 св 18.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, ст. 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст. 142 Конституції України, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Статтею 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено утворення місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, зокрема частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п. 7 ч. 3ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Пунктом 4 частини першої статті 69-1 Бюджетного кодексу України встановлено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Враховуючи наведене, суд вважає, що шкода, завдана природному навколишньому середовищу неправомірними діями відповідача підлягає, відшкодуванню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 12 ЦПК України унормовано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Київської обласної прокуратури підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі в дохід держави підлягає стягненню 2 270,00 грн.

Керуючись статтями 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі..

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь держави в особі Богуславської міської ради Київської області шкоду, завдану кримінальним правопорушенням внаслідок незаконної порубки дерев лісу в розмірі 91 686,23 грн (дев`яносто одна тисяча шістсот вісімдесят шість гривень 23 коп), яку перерахувати на користь місцевого бюджету Богуславської міської ради.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь Київської обласної прокуратури понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: суддя Г. С. Лебединець