Провадження № 2/761/5943/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Тихій П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява.

В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №6500943 в сумі 50 142,15 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.03.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №6500943.

27.09.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №27092024, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» отримало право вимоги за кредитним договором №6500943 від 26.03.2023 року, укладеним із відповідачем.

Як зазначає позивач, заборгованість відповідача за договором позики становить: 17 713,07 грн. - заборгованість за кредитом, 32 429,08 грн. - заборгованість по відсоткам, а загальна сума заборгованості складає 50 142,15 грн.

Так як відповідач не виконує власні зобов`язання за договором та грошові кошти не повертає, позивач для захисту порушеного права звернувся до суду з цим позовом.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в позові просив розглядати справу у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не направив.

А тому, враховуючи положення статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.03.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» (далі - Позикодавець) та ОСОБА_1 (далі - Позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту №6500943, згідно якого ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалось надати ОСОБА_1 кредит в сумі 20 000,00 грн. строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування коштами.

Позивач не надав доказів, що на виконання положень п. 2.1 Договору, суму кредиту було перераховано на платіжну картку позичальника НОМЕР_1 .

Позивач не звертався до суду з клопотанням про витребування інформації про перерахування коштів, у випадку якщо такі відомості в нього відсутні.

27.09.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №27092024.

Позивач зазначає, що відповідно до вказаного договору ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» отримало право вимоги за договором позики №6500943 від 26.03.2023 року, укладеним із відповідачем.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як зазначає позивач, заборгованість ОСОБА_1 за договором позики №6500943 становить: 17 713,07 грн. - заборгованість за кредитом, 32 429,08 грн. - заборгованість по відсоткам, а загальна сума заборгованості складає 50 142,15 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем.

Відповідач в судове засідання не з`явився, не підтвердив факт отримання кредитних коштів.

Водночас розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а отже не є належним доказом існування боргу.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 333/5483/20 та інших.

Крім того, варто зазначити, що суд позбавлений можливості встановити чи дійсно до позивача перейшло право вимоги за договором позики №6500943, укладеними із ОСОБА_1 , оскільки до Договору факторингу 27092024, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» позивач надав витяг з Реєстру боржників до Договору, який в порушення умов Договору та чинного законодавства підписаний лише представником позивача.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивач не надав доказів, що відповідачу були надані в розпорядження грошові кошти, не надано доказів, що до позивача перейшло право вимоги за договором №6500943 від 26.03.2023 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 77-81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г. Притула