ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1014/25 Номер провадження 22-ц/814/2471/25Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 березня 2025 року, ухвалене в м. Полтаві під головуванням судді Турченко Т. В., дата складення повного рішення суду 14 березня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про скасування рішення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради та визначення участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд визнати рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 15 від 28.01.2025 «Про визначення участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » незаконним та скасувати його, визначити ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні малолітнього ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) наступним чином:

-встановити ОСОБА_2 час для спілкування з сином ОСОБА_3 з понеділка по п`ятницю з 16:00 год до 19:00 год за місцем проживання дитини;

-встановити ОСОБА_2 час для спілкування з сином ОСОБА_3 кожної неділі з 08:00 год до 13:00 год з можливістю відвідування дитячих закладів для відпочинку;

-встановити ОСОБА_2 необмежений час спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку у денний та вечірній час доби;

-дозволити ОСОБА_2 записувати, відвідувати, водити сина ОСОБА_3 на гуртки, секції за попереднім погодженням з батьком дитини;

-дозволити ОСОБА_2 забирати сина ОСОБА_3 з дитячого садочка за попередньою домовленістю з батьком;

-під час хвороби сина ОСОБА_3 дозволити ОСОБА_2 безперешкодно відвідувати його за місцем проживання;

-зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 про неможливість виконання графіку побачень за добу.

До прийняття судом рішення у даній справі зупинити виконання рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 15 від 28.01.2025 «Про визначення участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Позов мотивовано тим, що з 2020 по 2024 рік він проживав разом із ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 .

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків у листопаді 2024 року він звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, який на час подання даного позову перебуває на розгляді в суді та в рамках розгляду якого ОСОБА_2 звернулася до Служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради із заявою про встановлення їй способу участі у вихованні сина.

Рішенням Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 15 від 28.01.2025 «Про визначення участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » встановлено ОСОБА_2 час для спілкування з малолітнім сином ОСОБА_3 , без врахування його (позивача) інтересів та його графіку роботи. ОСОБА_2 ставить свої особисті інтереси вище над інтересами дитини, використовуючи своє право на спілкування з дитиною задля з`ясування стосунків з ним. При цьому комісією не заслуховувалася його думка та важливі для вирішення спору обставини не з`ясовувались.

Також, комісією не було прийнято до уваги зловживання відповідачкою спиртними напоями, задля чого вона виносила з дому речі, зникала на пару тижнів, вчиняла сварки, а тому він категорично відмовляється давати їй сина на ніч, але не заперечує проти їх спілкування у денний час доби.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано безпідставністю заявлених позовних вимог.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що у зв`язку із зловживанням спиртними напоями та небажанням змінювати свій спосіб життя, відповідач переїхала проживати за місцем своєї реєстрації, залишивши сина проживати разом з ним. Пізніше місце проживання сина з батьком визначено рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради № 229 від 23.07.2024, проти чого відповідач не заперечувала.

Вказує, що відповідач звернулася до виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради із заявою про встановлення їй графіку побачень з дитиною лише для створення ілюзії піклування про сина.

Вважає помилковим висновок суду про те, що питання правомірності висновку виконавчого комітету як органу опіки та піклування буде вирішуватися за наслідками розгляду справи про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки такий висновок не є предметом розгляду справи про позбавлення батьківських прав та судом не може бути надана йому правова оцінка.

Наголошує, що, приймаючи оскаржуване рішення, виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради не дослідив та не врахував ряд обставин, які підлягають обов`язковому з`ясуванню та мають істотне значення як для нього, як для батька, з яким проживає дитина, так і для самої дитини. Зокрема, його графік роботи, умови проживання матері за адресою місця її реєстрації, зловживання відповідачем спиртними напоями та вчинення сварок у присутності дитини, наявність у неї психічних і поведінкових розладів, наявність фактів притягнення її до адміністративної відповідальності.

На думку апелянта, суд не надав правової оцінки законності та правомірності рішення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради та фактично залишив не вирішеним спір щодо участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , що не відповідає інтересам дитини.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Полтавським відділом ДРАЦС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції 02.07.2024 на підставі актового запису № 12 (а. с. 9).

Після припинення фактичних шлюбних відносин у 2024 році сторони проживають окремо.

Рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради № 229 від 23.07.2024 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання (а. с. 10).

Оскільки сторони не дійшли згоди щодо участі матері у вихованні сина, рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради № 15 від 28.01.2025 за її заявою встановлено ОСОБА_2 час для спілкування з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:

- кожної п`ятниці з 10:00 год до 19:00 год суботи з ночівлею за місцем проживання матері;

- кожного вівторка, середи та четверга з 16:00 год до 19:00 год;

- необмежене спілкування з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку;

- записувати, відвідувати, водити дитину на гуртки, секції, до дитячого садочка, а також забирати додому, попередивши батька;

- під час хвороби безперешкодно відвідувати дитину за місцем її проживання;

- зобов`язати ОСОБА_1 повідомляти ОСОБА_2 про стан здоров`я дитини, перебування в лікарні в той самий день, про термін виїзду та місце перебування дитини за межами міста більш ніж на добу;

- при неможливості виконання графіку повідомляти за добу.

Зобов`язано батька не чинити перешкод спілкуванню матері з сином та попереджено про відповідальність за невиконання рішення (а. с. 11).

Вважаючи таке рішення незаконним та таким, що прийняте без належного з`ясування істотних обставин, без врахування інтересів дитини та батька, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частини першої статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом (частина третя статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно частини першої статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу (частина друга статті 19 СК України).

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частина друга статті 159 СК України).

За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору (частина третя статті 159 СК України).

З вказаного вбачається, що законодавством встановлена варіативність вирішення питання участі одного з батьків у вихованні дитини. Батьки можуть вирішити це питання у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки та піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися до суду для вирішення спору.

Рішення суду, яке набрало законної сили, відповідно до приписів статті 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України стає обов`язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У даному випадку сторони не дійшли згоди щодо способів участі матері у вихованні дитини. Не погоджуючись із рішенням органу опіки та піклування - виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 15 від 28.01.2025 «Про визначення участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », позивач звернувся до суду із позовом про встановлення способів участі матері у вихованні дитини, тому у відповідності до вимог статті 159 СК України суд мав вирішити спір з дотриманням судових процедур, принципів змагальності та диспозитивності, на підставі правових норм, що забезпечують справедливе та остаточне врегулювання конфлікту.

Натомість суд першої інстанції неправильно визначився із характером спірних правовідносин сторін та спір між батьками щодо участі матері у вихованні дитини по суті не вирішив, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_1 лише з тих підстав, що виконавчий комітет Київської районної у місті Полтава ради діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та Сімейним кодексом України.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства (див. постанову Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі № 487/2960/23 (провадження № 61-8756св24)).

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції).

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Отже, приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

У справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено, що повноцінне спілкування малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 та матір`ю - ОСОБА_2 відповідає його найкращим інтересам, проте між батьками існує спір щодо участі матері у вихованні сина та їхньому спілкуванні, незважаючи на звернення до органу опіки та піклування в порядку статті 158 СК України.

Рішенням органу опіки та піклування - виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 15 від 28.01.2025 визначено способи участі матері - ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, яке оспорює позивач, посилаючись на порушення принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, порушення інтересів дитини та неповного з`ясування та встановлення істотних обставин при прийнятті вказаного рішення, з чим частково погоджується і судова колегія апеляційного суду.

Так, органом опіки та піклування при визначенні способів участі матері у вихованні дитини не враховано режим роботи та відпочинку сторін, зокрема, ОСОБА_1 , який має лише один вихідний день на тиждень - суботу, що підтверджується довідкою ПП «АВІК-2000», а також не досліджено житлово-побутові умови проживання матері - ОСОБА_2 (відповідний акт обстеження суду не наданий та у матеріалах справи відсутній), внаслідок чого неможливо встановити наявність необхідних умов для перебування дитини за місцем проживання матері, у тому числі з можливістю залишення дитини з матір`ю у нічний час, тому запропоновані органом опіки та піклування періодичні побачення дитини з матір`ю кожної п`ятниці з 10 год до 19 год суботи з ночівлею за місцем проживання матері не є обґрунтованими та не відповідають найкращім інтересам дитини, з огляду на потребу дитини у безперешкодному спілкуванні та проведенні вільного часу як з матір`ю так і з батьком, який працює з понеділка по п`ятницю з 8.30 до 17.30 та у неділю - з 8.00 до 12.00 год, а також необхідності створення безпечних умов перебування дитини, достатніх для задоволення її потреб.

В іншій частині рішення органу опіки та піклування враховує права та обов`язки сторін, а також інтереси малолітньої дитини і по суті не заперечується позивачем.

За таких обставин встановлений органом опіки та піклування графік побачень малолітньої дитини з матір`ю не може залишатися в силі, тому спір щодо способів участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (періодичності побачень, місця та часу їхнього спілкування) підлягає вирішенню судом у відповідності до вимог частини другої статті 159 СК України.

З метою сприяння відновленню відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з матір`ю, а також з урахуванням неприязнених стосунків, які склалися між сторонами по справі, колегія суддів не вбачає підстав для обмеження побачень відповідача ОСОБА_2 із сином місцем його проживання та присутністю при цьому інших осіб.

Оскільки рішення органу опіки та піклування було оскаржене позивачем до суду, який і визначає способи участі матері у вихованні дитини, рішення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 28.01.2025 № 15 «Про визначення участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » втратило свою чинність та окремому визнанню незаконним й скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 березня 2025 року в частині відмови у визначенні способів участі матері у вихованні та спілкуванні з сином скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити порядок участі матері ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:

-кожного вівторка, середи та четверга з 16 до 19 год та кожної неділі з 10 до 19 год без присутності батька з можливістю відвідувати дитячі заклади для відпочинку;

-необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобів зв`язку;

-записувати, відвідувати, водити дитину на гуртки, секції, до дитячого садочка за попередньою згодою батька;

-під час хвороби безперешкодно відвідувати дитину за місцем її проживання.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна