КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач Кафідова О.В.
У Х В А Л А

м. Київ Справа № 752/21791/23

09 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кафідової О.В.

суддів: Оніщука М.І.

Шебуєвої В.А.

перевіривши матеріали апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кордюкової Ж.І. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зобов`язання зняти з реєстрації,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 19 серпня 2025 року подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року.

Також в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить суд про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року, в обґрунтування вимог клопотання зазначає, що він є військовослужбовцем та перебуває в складі військової частини НОМЕР_1 , виконував бойові завдання з метою захисту Батьківщини, а тому вважав, що процесуальний строк на подання апеляційної скарги має бути поновлений.

Перевіривши матеріали справи, доводи клопотання позивача ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року, суд дійшов висновку, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Разом із тим, ЄСПЛ зауважив, що доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК України).

Згідно частини третьої статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Частиною другою статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частини першої статті 124 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку.

Аналіз вказаних процесуальних норм дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24), системно аналізуючи положення ЦПК України, дійшла висновку про те, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 цього Кодексу), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка відповідно не знала / не могла знати про розгляд справи.

З матеріалів справи вбачається, що 30 липня 2024 року Голосіївським районним судом м. Києва ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зобов`язання зняти з реєстрації, за участю позивача ОСОБА_1 .

Згідно із загальнодоступними даними з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року зареєстроване 06 серпня 2024 року, забезпечено надання загального доступу: 07 серпня 2024 року.

15 серпня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 червня 2025 року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявникам.

Щодо доводів позивача ОСОБА_1 , зазначених у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, що позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем та перебуває у складі військової частини НОМЕР_1 та виконував бойові завдання, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги оскільки, виходячи з долученої до апеляційної скарги довідки №9920 від 04 серпня 2025 року про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 01.01.2025 року по 18.01.2025 року; з 27.01.2025 року по 13.02.2025 року; з 18.02.2025 року по 19.02.2025 року; з 21.02.2025 року по 09.03.2025 року; з 15.03.2025 року по 23.03.2025 року; з 28.03.2025 року по 30.03.2025 року; 01.04.2025 року; з 04.04.2025 року по 19.04.2025 року; з 16.05.2025 року по 25.06.2025 року; з 02.07.2025 року по 10.07.2025 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи поблизу н.п. Лозова, Ізюмський р-н, Харківська обл., однак суд апеляційної інстанції вважає, що було достатньо часу для звернення з апеляційною скаргою у період з 11.07.2025 року.

Крім того, позивач ОСОБА_1 був обізнаний про судове рішення, оскільки приймав безпосередню участь у судовому засіданні 30 липня 2024 року.

Отже за установлених у цій справі обставин позивача ОСОБА_1 , не можна вважати особою, не повідомленою про розгляд справи в розумінні пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України.

Крім того, у позивача ОСОБА_1 була об`єктивна можливість ознайомитися з рішенням суду першої інстанції, у тому числі і в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

При цьому слід враховувати, що, згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Факт пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили апелянтом не доведений.

Оскільки апеляційну скаргу подано на судове рішення після спливу одного року з дня складення його повного тексту, а винятків, визначених пунктами 1, 2 частини 2 статті 358 ЦПК України, не встановлено, у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кордюкової Ж.І. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зобов`язання зняти з реєстрації - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: