Справа № 544/2266/25
пров. № 2-з/544/13/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м.Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі судді Нагорної Н.В.,

розглянувши заяву адвоката Литвина Руслана Олександровича в інтересах позивача ТОВ «ОРІОН-БУД-ДНЕПР» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ТОВ «ОРІОН-БУД-ДНЕПР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором підряду,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Литвин Руслан Олександрович в інтересах позивача ТОВ «ОРІОН-БУД-ДНЕПР» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором підряду. Разом із позовом представник позивача подав заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої вказано наступне.

ТОВ «ОРІОН-БУД-ДНЕПР» (надалі за текстом Позивач) звернулось до Пирятинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі за текстом Відповідач) про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за Договором підряду № 011119 від 01 листопада 2019 року (надалі за текстом Договір). Відповідно до пункту 1.1 Договору позивач зобов`язується за завданням та за кошти відповідача, власними та залученими силами і засобами, на свій ризик виконати роботи по будівництву магазину з торгівельними приміщеннями продовольчого та непродовольчого призначення за адресою: Полтавська область, м. Пирятин, майдан Незалежності, 2, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи.

Позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором та за власні кошти побудував на земельній ділянці з кадастровим номером :50:005:0287, площею 0,1711 га, багатофункціональний комплекс з торговими приміщеннями на АДРЕСА_1 , а також за погодженням з державними наглядовими органами отримав усю проектну, дозвільну та технічно-наглядову документацію тощо.

Відповідач зареєстрував своє право власності на прийнятий в експлуатацію об`єкт, проте не виконав свої зобов`язання за Договором, не фінансував і не оплатив виконані роботи та будівельні матеріали, чим порушив норми чинного законодавства щодо обов`язковості виконання сторонами умов Договору, що призвело до суттєвих збитків і втрат ТОВ «ОРІОН-БУД-ДНЕПР».

За наслідком завершення робіт та прийняття об`єкта в експлуатацію ТОВ «ОРІН-БУД-ДНЕПР» передало відповідачу акт приймання виконаних будівельних робіт для підписання, а також довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, яка була збільшена у зв`язку зі збільшенням об`ємів робіт та матеріалів і становить 23822962,80грн. Однак, з боку Замовника акт виконаних робіт підписано не було та грошові кошти за виконані роботи не сплачені. При цьому і жодних письмових зауважень щодо виконаних робіт з боку відповідача на адресу позивача також не надходило, у зв`язку з чим слід вважати, що такі роботи є прийнятими Замовником в повному обсязі.

Позивачем повторно, 29.07.2025 та 11.08.2025 на адресу відповідача надсилались Акти виконаних робіт та довідка про вартість робіт для їх підписання, але будь-якої відповіді на адресу ТОВ «ОРІОН-БУД-ДНЕПР» не надходило.

19.08.2025 на адресу відповідача було в черговий раз надіслано вищевказані акти та довідку з листом про їх підписання та вимогою про сплату заборгованості за Договором підряду. Відповідь на адресу позивача не надходила, заборгованість у розмірі 23822962,80грн залишилась не сплачена.

21.08.2025 на адресу відповідача було надіслано претензію на суму 23822962,80грн, проте станом на сьогодні будь-яких повідомлень від відповідача на адресу позивача не надходило, заборгованість за Договором підряду у добровільному порядку не сплачена, відповідач уникає будь-якого спілкування та пояснень, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду з даною заявою про забезпечення позову.

Відповідно до розрахунку, викладеного у позовній заяві, заборгованість відповідача за Договором становить: 23822962,80грн (основна сума боргу) + 1311894,66грн (три проценти річних) + 4863012,93грн (інфляційні витрати) = 29997870,39грн.

Як убачається з копії Інформаційної Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 442083491 від 04.09.2025 відповідачу на праві власності належить частина нежитлової будівлі, складові частини: магазин кафе, пекарня A1, загальною площею 245,2кв.м., склад Б1, загальною площею. 18,8кв.м., склад В1, загальною площею 75,6кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4.

Також, позивач зазначив, що після отримання вимог про підписання актів виконаних робіт та вимоги про оплату заборгованості за Договором відповідач, з метою приховування майна, на яке в майбутньому можливо було б звернути стягнення за рішенням суду, 25.08.2025 на підставі Договору дарування, посвідченого Приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець О.О., подарувала своєму сину ОСОБА_2 належне їй на праві власності нерухоме майно, зокрема: громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (побудований за рахунок позивача), загальною площею 976,4кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040.

Вказує, що звернення із даною заявою є вимушеним кроком з огляду на те, що відчуження належної відповідачу нерухомості може продовжитися та ланцюг угод може не припинитися, а позивач буде вимушений звертатися до різних судів та (або) різних відповідачів з метою захисту його порушеного права.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Накладення арешту на майно відповідача забезпечить реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову, водночас застосування заходу забезпечення не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права позивача на доступ до правосуддя в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з того, що спірні правовідносини виникли з приводу заборгованості відповідача за Договором підряду, позивач вважає, що є всі законні підстави для забезпечення позову.

На підставі викладеного представник позивача просить суд: накласти арешт на нерухоме майно, належне ОСОБА_1 , а саме: на 1/2 частину нежитлової будівлі, складові частини: магазин кафе, пекарня А1, загальною площею 245,2кв.м., склад Б1, загальною площею 18,8кв.м., склад В1, загальною площею 75,6кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4. Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, загальною площею 976,4кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040. Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_1 . Накласти арешт на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових та карткових рахунках ОСОБА_1 , до набрання судовим рішенням по даній справі законної сили.

Заява про забезпечення позову розглянута судом в порядку ч.1 ст.153 ЦПК України не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Встановлено, що позивач ТОВ «ОРІОН-БУД-ДНЕПР» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором підряду в сумі 29997870,39грн.

Заява про забезпечення позову подана представником позивача одночасно з вказаним позовом.

Щодо накладення арешту на майно, що належить відповідачці ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено: «конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майновим наслідкам заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19)).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11.08.2022 у справі № 522/1514/21 (провадження № 61-19123св21).

У своїй постанові від 06.08.2025 у справі № 759/22148/24 (провадження № 61-5613св25) Верховний Суд зазначив, що встановивши, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувавши обсяг позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обраний позивачкою вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти відповідачів може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову та правильно виснував про наявність правових підстави для забезпечення позову в обраний позивачкою спосіб, оскільки такий захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі.

Також в цій постанові Верховний Суд виснував, що накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти не матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог, оскільки воно здійснено у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог. Водночас слід приймати до уваги, що в розумінні глави 13 Цивільного кодексу України грошові кошти також є майном.

Враховуючи те, що позивач ТОВ «ОРІОН-БУД-ДНЕПР» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості та штрафних санкцій за договором підряду в сумі 29997870,39грн, виходячи з підстав та предмету спору, обраного способу забезпечення позову та зазначених причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, убачається прямий зв`язок між заявленими позовними вимогами та способом забезпечення позову (накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачу), тому суд уважає, що маються всі підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах суми стягнення 29997870,39грн на все рухоме та нерухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_1 , а також на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових та карткових рахунках ОСОБА_1 .

При цьому накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти не матиме наслідком подвійного забезпечення позовних вимог, оскільки воно здійснюється у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог.

Крім того забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, що належать відповідачці, застосовується з метою виконання можливого рішення суду та забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також та не має ознак суттєвого обмеження прав відповідачки та буде співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Висновок суду про накладення арешту на все нерухоме майно відповідачки охоплює в собі і накладення арешту на 1/2 частину нежитлової будівлі, складові частини: магазин кафе, пекарня А1, загальною площею 245,2 кв.м., склад Б1, загальною площею 18,8 кв.м., склад В1, загальною площею 75,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, що належить ОСОБА_1 , оскільки під час виконання даної ухвали про забезпечення позову буде накладено арешт на все нерухоме майно, в тому числі і на 1/2 частину вказаної нежитлової будівлі, складові частини.

За таких обставин вимоги представника позивача про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідачки та грошові кошти, що належать відповідачці, є законними, обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Щодо накладення арешту на нерухоме майно, а саме: громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає таке.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Способи забезпечення позову, які передбачені частиною першою статті 150 ЦПК України, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.

До видів забезпечення позову законом віднесено, зокрема, накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України), а також заборону вчиняти певні дії (пункти 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України). За змістом наведених норм це стосується майна, що належить відповідачу.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися майном, що належить відповідачу, а в певних випадках і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 759/13257/19 (провадження № 61-18169св19) зазначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи. З наявної в матеріалах справи заяви про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру стосуються прав третьої особи, яка не є відповідачем у справі. При цьому забезпеченням позову захищаються законні права (інтереси) позивача у разі, коли відповідач діє недобросовісно. Відтак, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми ЦПК України, оскільки арешт може бути накладено на майно відповідача, а не третьої особи, і суд повинен виходити із наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги. Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й правильно застосувавши норму процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09.05.2024 у справі № 824/2/24 (провадження № 61-1444ав24).

У постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) вказано, що при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони його відчуження, суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що не належить відповідачу. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 21.04.2021 у справі № 372/333/20 (провадження № 61-19492св20) та від 21.04.2022 у справі № 755/5300/21 (провадження № 61-18391св21), від 18.01.2023 у справі № 755/9322/20 (провадження № 61-14783св20), від 25.09.2024 у справі № 756/19178/21 (провадження № 61-13112св23), від 30.07.2025 у справі №752/22157/20 (провадження № 61-4734св25).

Із матеріалів справи убачається, що громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не належить на праві власності відповідачці по справі ОСОБА_1 , а належить ОСОБА_2 , який не є відповідачем у справі, а тому на вказане майно не може бути накладено арешт, так як ОСОБА_2 не є стороною у справі.

Накладенням арешту на майно особи, яка не є стороною у справі, фактично вирішуються питання про права та охоронювані законом інтереси особи, яка є власником арештованого нерухомого майна та не є стороною у цій справи, тобто ОСОБА_2 , що є недопустимим.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви представника позивача в частині накладення арешту на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити.

Підсумовуючи викладене суд зазначає, що вимоги про забезпечення позову та накладення арешту підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ч.1, 2, 4 ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Керуючись ст.149-150, 153, 157, 260, 261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву адвоката Литвина Руслана Олександровича в інтересах позивача ТОВ «ОРІОН-БУД-ДНЕПР» про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 29997870 (двадцять дев`ять мільйонів дев`ятсот дев`яносто сім тисяч вісімсот сімдесят) гривень 39 копійок.

Накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та обліковуються на її розрахункових та карткових рахунках, у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 29997870 (двадцять дев`ять мільйонів дев`ятсот дев`яносто сім тисяч вісімсот сімдесят) гривень 39 копійок.

У задоволенні заяви в частині накладення арешту на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Копію ухвали для виконання направити до Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (37000, Полтавська область, м. Пирятин, площа Героїв Майдану, 2, ); для відома сторонам по справі.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку, передбаченому ЦПК України, протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Н.В.Нагорна