Справа № 444/2446/25
Провадження № 2/444/1434/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Сенько М.-Ю.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна про визнання права власності на житловий будинок як майно колишнього колгоспного типу двору в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 через представника, адвоката Козакевича Ростислава Васильовича, звернулася в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 88,1 м2, житловою площею 63,9 м2, допоміжна площа 24,2 м2.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла спадщину, враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки була зареєстрована та постійно проживала з матір`ю, ОСОБА_2 , на день її смерті, не відмовилася протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця від прийняття спадщини.

Так як ОСОБА_2 належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами як голові колгоспного типу двору, однак правовстановлюючий документ на будинок відсутній, оскільки право власності на будинок зареєстроване не було, через що нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, однак належність будинку спадкодавцю як голові колгоспного типу двору підтверджується записами в погосподарській книзі, а тому вважає, що її право на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 03 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, підготовче судове засідання призначено на 17 вересня 2025 року о 09 год. 30 хв.

17 вересня 2025 року розгляд справи не відбувся, справа була знята із розгляду у зв`язку із перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті у кримінальній справі, розгляд справи призначено 18 вересня 2025 року.

Позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Козакевич Ростислав Васильович, в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак подали на адресу суду письмову заяву, у якій просять справу розглядати у відсутності позивача та представника позивача. Зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задовольнити. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином.

А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника позивача, представника відповідача, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі, а також без участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, зважаючи на те, що вона належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Глинськ, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України № НОМЕР_1 , який виданий 10 серпня 2020 року органом 4628.

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , яке видане Яворівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 23 червня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 23 червня 2020 року зареєстрували шлюб у Яворівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що 23 червня 2020 року було складено відповідний актовий запис № 23. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини ОСОБА_5 .

Тобто дошлюбним прізвищем позивача ОСОБА_1 було ОСОБА_6 .

Викладеним у свідоцтві про про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 , яке видане Глинською сільською радою Жовківського району Львівської області 15 вересня 1998 року, стверджується, що батьком позивача є ОСОБА_7 , матір`ю ОСОБА_2 .

З виписки № 443 з погосподарської книги № 1 Воле-Висоцької сільської ради Жовківського району Львівської області станом на 30 червня 1990 року, яка видана Глинським старостинським округом № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 23 червня 2025 року, вбачається, що господарство за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок 133, станом на 30 червня 1990 року належало до колгоспного типу двору, станом на 30 червня 1990 року були зареєстровані голова двору ОСОБА_2 , 1964 року народження.

З виписки № 394 з погосподарської книги № 1 Воле-Висоцької сільської ради Жовківського району Львівської області станом на 15 квітня 1991 року, яка видана Глинським старостинським округом № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 20 травня 2025 року, вбачається, що господарство за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок 1, станом на 15 квітня 1991 року належало до колгоспного типу двору, станом на 15 квітня 1991 року були зареєстровані голова двору ОСОБА_2 , 1964 року народження.

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Виходячи з даних, так як будинок, який станом на 30 червня 1990 року та на 15 квітня 1991 року належав до колгоспного типу двору, головою та єдиним членом колгоспного типу двору за адресою: АДРЕСА_1 , була ОСОБА_2 , то відповідно будинок (колишній колгоспний двір) повністю належав ОСОБА_2 на праві власності.

Мати позивача, ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про 15 травня 2024 року було складено відповідний актовий запис № 123, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , яке видане Жовківською міською радою Львівського району Львівської області 15 травня 2024 року.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

А тому після смерті матері позивача, ОСОБА_2 , відкрилася спадщина на належне їй майно.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Викладеним у довідці № 415, яка видана Глинським старостинським округом № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 10 червня 2025 року, стверджується, що від імені ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіт не посвідчувався.

Не посвідчувався заповіт від імені ОСОБА_2 й нотаріусом.

Так як заповіт від імені ОСОБА_2 не посвідчувався, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом.

Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_1 як дочка ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом першої черги після її смерті.

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 3, який 19 листопада 2024 року сформований Жовківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та з свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 , яке видане відділом РАГС Жовківського РУЮ Львівської області 28 березня 2003 року, вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому 12 березня 1983 року у виконавчому комітеті Воле-Висоцької сільської ради Жовківського району Львівської області шлюбі, актовий запис № 05, однак 28 березня 2003 року даний шлюб було розірвано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції Львівської області, про що було зроблено запис за № 32.

Тобто дошлюбним прізвищем ОСОБА_10 було ОСОБА_11 .

На час смерті ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебувала.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в книзі реєстрації актів про смерть 28 жовтня 2003 року було зроблено запис за № 19, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_6 , яке видане Глинською сільською радою Жовківського району Львівської області 28 жовтня 2003 року.

З свідоцтва про народження ОСОБА_12 серії НОМЕР_7 , яке видане 23 липня 1964 року, вбачається, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 10 липня 1964 року було зроблено відповідний запис за № 97. Її батьком є ОСОБА_13 , матір`ю ОСОБА_14 .

Мати ОСОБА_15 - ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 04 січня 1988 року було складено відповідний актовий запис № 2, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_8 , яке видане повторно 23 серпня 2023 року Жовківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Викладеним у довідці № 295/05-23, яка видана Центром надання адміністративних послуг Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 09 червня 2025 року, стверджується, що згідно відомостей автоматизованої системи «Реєстр територіальної громади Жовківської міської ради Львівського району Львівської області» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

З довідки № 442, яка видана Глинським старостинським округом № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 23 червня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 проживала і була зареєстрована разом із своєю мамою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня її смерті в АДРЕСА_1 та вели спільне господарство.

Тобто ОСОБА_1 прийняла спадщину як спадкоємець за законом першої черги після смерті матері, ОСОБА_2 , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки була зареєстрована та постійно проживала з матір`ю, ОСОБА_2 , на день її смерті, не відмовилася протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця від прийняття спадщини.

Внаслідок звернення позивача до нотаріуса приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В. після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, нотаріусом було зареєстровано спадкову справу № 169/2024, номер у Спадковому реєстрі 73292971, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79158119 від 14 листопада 2024 року.

Однак постановою від 08 травня 2025 року приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна відмовила ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 через те, що не подані правовстановлюючі документи на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином право власності на житловий будинок, колишній колгоспний двір за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Воле-Висоцької сільської ради Жовківського району Львівської області.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

З довідки № 1720, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 11 квітня 2025 року, вбачається, в КП ЛОР «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації», станом на 31 грудня 2012 року реєстрація права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 не проводилась.

Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Глинськ належить до Жовківської територіальної громади Львівського району Львівської області.

Тобто правовстановлюючий документ на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутній, оскільки право власності на даний будинок зареєстроване не було.

З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, ідентифікатора об`єкта будівництва, виготовлених Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що рік побудови житлового будинку 1990, загальна площа житлового будинку 88,1 м2, житлова площа 63,9 м2, допоміжні приміщення та їх площа: веранда 9,3 м2, коридор 8,7 м2, кладова 6,2 м2, загальна площа допоміжних приміщень 24,2 м2. При будинку є погріб.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла спадщину, враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки була зареєстрована та постійно проживала з матір`ю, ОСОБА_2 , на день її смерті, не відмовилася протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця від прийняття спадщини.

Так як ОСОБА_2 належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами як голові колгоспного типу двору, однак правовстановлюючий документ на будинок відсутній, оскільки право власності на будинок зареєстроване не було, через що нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, однак належність будинку спадкодавцю як голові колгоспного типу двору підтверджується записами в погосподарській книзі, а тому суд приходить до висновку, що право позивача ОСОБА_1 на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок є всі підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись статтею 23, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 88,1 м2, житловою площею 63,9 м2, допоміжна площа 24,2 м2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 18 вересня 2025 року.

Суддя: Мікула В. Є.