ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7743/25 Справа № 211/1704/24 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/1704/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2025 року, яке ухвалено суддею Ткаченко С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 13 травня 2025року, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначив, що вони з відповідачкою з 30 липня 2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини між ними припинені з 2020 року, ним подано позовну заяву про розірвання шлюбу. Донька проживає разом з ним, він займається її вихованням та утриманням, оскільки з 2020 року ОСОБА_2 не займається дитиною, не приймає участі в її лікуванні, коли того потребує дитина та поводить себе агресивно. При цьому, відповідно медичної довідки, відповідачка перебувала на лікуванні від алкоголізму, у 2023 році була засуджена до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, вона не відвідує шкільний заклад дитини, не з`являється на батьківські збори, не приймає участі в оплаті рахунків шкільного закладу.

Ураховуючи байдужість відповідачки до своєї дитини та ухилення від виконання покладених на неї законом батьківських обов`язків, позивач просив суд: позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнувши аліменти на утримання дитини.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2025 рокупозовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів її заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, щомісячно, на користь батька дитини ОСОБА_1 , починаючи стягнення з 13 березня 2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ухвалити в цій частині нове рішеня про задоволення цих позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував думку дитини, принцип якнайкращого інтересу дитини, наявність реальної загрози здоров?ю і розвитку дитини через ігнорування батьківських обов?язків матір?ю, а також Висновок органу опіки щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 . Зазначає, що дитина проживає з ним на протязі п?яти років та не підтримує стосунків із матір?ю, й саме дитина була ініцівтором звернення до суду з даним позовом, оскільки вона бажає щоб її матір позбавили батьківських прав. Крім того, суд не надав належної оцінки позиції відповідачки у справі, яка не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради, про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини учасниками справи не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, згідно якої, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Вязанкіну Н.П., відповідачку ОСОБА_2 та представника третьої особи Служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради - Маркову С.А., які, кожна окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 30 липня 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 та сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виконком Довгинцівської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, надав висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, виконком вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки. При цьому, представниками Служби у справах дітей було з`ясовано, що сусідка відповідачки негативно характеризує ОСОБА_2 , вказавши, що та часто знаходиться в стані алкогольного сп`яніння та веде аморальний спосіб життя, за відомостями ІТС «ІПНУПУ «Цунамі» відносно ОСОБА_2 складалися протоколи за ч. 1, 2 ст. 178, ч. 1 ст. 51 КУпАП у 2023 році. При виході фахівця із соціальної роботи за місцем проживання відповідачки було встановлено несприятливі умови проживання ОСОБА_2 , сама відповідачка повідомила про згоду на позбавлення її батьківських прав. 01 травня 2024 року у бесіді з малолітньою дитиною з`ясовано, що мати майже не спілкувалася з дитиною, не цікавилася її життям, успіхами в навчанні та вважає, що матір крадіжками та вживанням алкоголю подає їй поганий приклад. З татом їй жити краще, оскільки він забезпечує її всім необхідним, купує подарунки, телефон, навушники, велосипед, цукерки. Дитина хоче жити з татом та згодна на позбавлення матері батьківських прав.

Згідно вироку Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської обалсті від 07 березня 2023 року у справі № 211/160/23, ОСОБА_2 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 частиною 4 статті 185 КК України.

Згідно довідки КП «КБЛПД» ДОР» ОСОБА_2 , у період з 04.02.2023 по 18.02.2023, проходила лікування у відділенні № 2 КП «КБЛПД» ДОР».

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки, суд першої інстанції прийшов до висновку, що безсумнівних доказів, які свідчать про ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки, її винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками, позивачем суду не надано.

Суду не надано докази винної поведінки відповідачки та умисного ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Наведені позивачем обставини не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Суд відмовив у прийнятті заяви відповідачки ОСОБА_2 про визнання нею позовних вимог та не заперечення проти позбавлення її батьківських прав, оскільки, згідно правових позицій Верховного Суду в аналогічних справах, висловлених у постановах від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19, провадження № 61-2251св22, від 29 листопада 2023 року у справі № 607/15704/22, провадження № 61-11993св23, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, чого в данному випадку не встановлено.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення, в оскаржуваній частині, не відповідає.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (див. постанову Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19).

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення Європейського суду з прав людини від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21 та багатьох інших.

Судова практика у цій категорії справ є сталою, відмінність залежить лише від фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як роз`яснив Верховний Суд України в Узагальненні «Практика розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» від 11 грудня 2008 року, при розгляді справ про позбавлення батьківських прав для встановлення обставин справи суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов`язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з`ясування його позиції та обґрунтувань.

Матеріалами справи підтверджено, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком - позивачем у справі ОСОБА_1 .

Доказів щодо участі матері ОСОБА_2 у вихованні дитини матеріали справи не містять. Остання не виявляє зацікавленості у житті малолітньоїї доньки ОСОБА_3 , не забезпечує її матеріально та не дбає про її духовний розвиток.

При цьому, у матеріалах справи міститься заява відповідачки ОСОБА_2 , зі змісту якої вбачається, що остання не заперечує проти задоволення позову та фактично дає свою згоду на те, щоб її позбавили батьківських прав.

Також, встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської обалсті від 07 березня 2023 року у справі № 211/160/23, визнана винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 частиною 4 статті 185 КК України, а, згідно довідки КП «КБЛПД» ДОР» ОСОБА_2 , у період з 04.02.2023 по 18.02.2023, проходила лікування у відділенні № 2 КП «КБЛПД» ДОР», що негативно її характеризує та узгоджується з доводами позивача щодо способу життя матері дитини.

Відповідно до ч.ч.4-6 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З висновку органу опіки та піклування Довгинцівської районної у місті ради про доцільність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , випливає, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки з тих підстав, що сусідка відповідачки негативно характеризує ОСОБА_2 , вказавши, що та часто знаходиться в стані алкогольного сп`яніння та веде аморальний спосіб життя, за відомостями ІТС «ІПНУПУ «Цунамі» відносно ОСОБА_2 складалися протоколи за ч. 1, 2 ст. 178, ч. 1 ст. 51 КУпАП у 2023 році. При виході фахівця із соціальної роботи за місцем проживання відповідачки було встановлено несприятливі умови проживання ОСОБА_2 , сама відповідачка повідомила про згоду на позбавлення її батьківських прав. 01 травня 2024 року у бесіді з малолітньою дитиною з`ясовано, що мати майже не спілкувалася з дитиною, не цікавилася її життям, успіхами в навчанні та вважає, що матір крадіжками та вживанням алкоголю подає їй поганий приклад. З татом їй жити краще, оскільки він забезпечує її всім необхідним, купує подарунки, телефон, навушники, велосипед, цукерки. Дитина хоче жити з татом та згодна на позбавлення матері батьківських прав.

З огляду на наведені вище обстаивни щодо поведінки відповідачки ОСОБА_2 по відношенню до виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів не вбачає підстав для незгоди із висновком органу опіки, який є обгрунтованим та відповідає вимогам ст.19 СК України.

Верховний Суд у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Також, у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання.

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові КЦС Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 761/15172/17-ц; постанові КЦС ВС від 18 грудня 2018 року у справі № 610/2531/17; постанові КЦС ВС від 23 травня 2018 року у справі № 761/15172/17-ц.

З урахуванням викладеного, колегією суддів враховується й думка малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка у суді апеляційної інстанції, у присутності спеціаліста Служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради, пояснила, що мати не займається її вихованням, вона бажає й надалі проживати з батьком ОСОБА_1 та просить суд позбавити матір ОСОБА_2 батьківських прав відносно неї, оскільки у неї немає ніяких відчуттів до матері, так як її вихованням займалася бабуся по лінії матері, а після її смерті - батько ОСОБА_1 .

Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наполягала на позбавленні матері батьківських прав вірносно неї.

При вирішенні спору колегія суддів апеляційного суду, оцінивши надані сторонами докази, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини та поведінки відповідачки ОСОБА_2 , яка фактично самоусунулась від виконаня своїх батківських обов?язків та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, приходить до висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, за обставин цієї справи, є доцільним та пропорційним.

Так, колегією суддів враховано, що поведінка відповідачки ОСОБА_2 та її дії свідчать про негативний вплив на дитину, а тому розрив із нею сімейних стосунків відповідає інтересам малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має право на проживання у гармонійному та сприятливому для неї середовищі.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, небажання відповідачки ОСОБА_2 надалі виконувати свої баткьівські обов?язки, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду, в оскаржуваній частині, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені ст. 166 СК України.

Так, згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Разом з цим, згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 СК України).

Оскільки, рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2025 року стягнуто із ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів її заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, щомісячно, на користь батька дитини ОСОБА_1 , починаючи стягнення з 13 березня 2024 року, то колегія суддів не вирішує питання про застосування ч. 3 ст. 166 СК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2025 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: