ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1707/25 Справа № 212/5826/24 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 212/5826/24

Дніпровський апеляційний суд ускладі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Горбенко Інна Василівна, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2024 року, яке ухвалено суддею Козловим Д.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 29 липня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В червні 2024 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (надалі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії.

Позовна заява мотивована тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів.

На виконання своїх зобов`язань, АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані відповідачі.

Свої зобов`язання з надання послуг з централізованого опалення АТ «Криворізька теплоцентраль» сумлінно виконувало, однак у зв`язку з неналежним виконанням споживачами своїх зобов`язань, за період з 01 листопада 2020 року по 31 грудня 2023 року у відповідачів виникла заборгованість оплату за отриману теплову енергію в сумі 38 464 грн 53 коп, а також за абонентське облуговування 382,99 грн, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Також, у зв`язку із невиконанням відповідачами обов`язку щодо сплати заборгованості позивач просив суд стягнути з них суму індексу інфляції у розмірі 2 220,09 грн, 3% річних у розмірі 807,19 грн та пеню у розмірі 309,01 грн, а також відшкодувати судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 3 028 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2024 року, в якому виправлено описку ухвалою цього суду, позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» задоволені частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» за період з 01 листопада 2020 року по 31 грудня 2023 року заборгованість за користування тепловою енергією в сумі 38 464,53 грн, за абонентське обслуговування в сумі 382,99 грн, з 3% річних в сумі 807,19 грн, інфляційних втрат в сумі 2 220,09 грн, з пені у розмірі 309,01 грн, а загалом стягнуто 42 183,80 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» витрати з оплати судового збору в сумі 3 028 грн у рівних частках, а саме по 1 514 грн з кожного.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Горбенко І.В., просить змінити частково оскаржуване рішення та прийняти новее рішення, яким позовну заяву позивача задоовльнити частково, відмовити в задовленні позову в частині вимог до ОСОБА_2 , стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість в сумі 24 409,34 грн із застосуванням строків позовної давності та застосувати наслідки спливу строків позовної давності до вимог позивача про стягнення індексу інфляції та 3% річних, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач ОСОБА_2 не є споживачем послуг, що надаються позивачем за адресою АДРЕСА_1 , оскільки він там не проживає, оскільки він фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Даний факт документально підтверджує Актом від 24 червня 2024 року, затвердженим головою ОСББ «КР 5й Зарічний 36» та підписами сусідів цього будинку.

Також апелянт посилається на те, що до заявлених позовних вимог позивача, як вимог про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією, плати за абонентське обслуговування, 3% річних, інфляційних втрат та пені, слід застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , на яку відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на послуги централізованого опалення (а.с.22).

Також судом встановлено, що за інформацією з Реєстру Криворізької міської територіальної громади, та з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_3 з 22 січня 2024 року.

Згідно із особовим рахунком № НОМЕР_1 вбачається, що він відкритий по АДРЕСА_4 , опалювальна площа якої за розшифруваннями нарахування позивача становить 94,2 кв. м.

Як вбачається із розрахунків АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість споживачів з наданої останнім теплової енергії по АДРЕСА_4 за період з 01 листопада 2020 року по 31 грудня 2023 року становить 38 464,53 грн та борг за абонентське обслуговування за період з 1 листопада 2021 року по 31 грудня 2023 року становить 382,99 грн.

Із розрахунків позивача 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст. 625 ЦК за період прострочення погашення заборгованості споживачів з 01 січня 2021 року по 01 травня 2024 року вбачається, що відповідачі заборгували за спірний період позивачу з 3% річних в розмірі 807,19 грн, інфляційних втрат у розмірі 2 220,09 грн, а також пеня в сумі 309,01 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у встановлені законом строки, не вносили плату за отримані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку за період з 01 листопада 2020 року по 31 грудня 2023 року.

Також, суд дійшов висновку, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3% річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим, враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідачі, у встановлені законом строки, не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення, АТ «Криворізька теплоцентраль» має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань, обрахований за три роки, що передували зверненню позивача до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку суми заборгованості по оплаті за централізоване опалення за період з 01 листопада 2020 року по 31 грудня 2023 року, однак не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції щодо періоду та суми стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних та суми індексу інфляції, з огляду на наступне.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Індивідуальний споживач - фізичнаабо юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першоїЗакону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII).

Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язанийукладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону Закон України«Про житлово-комунальні послуги» від 09листопада 2017 року №2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши наявність порушеного права АТ «Криворізька теплоцентраль», дійшов правильного висновку про те, що у відповідачів наявна заборгованість зі сплати за послуги з централізованого опалення, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт неповного внесення відповідачами за вказаний період оплати за теплову енергію, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по оплаті послугиз централізованого опалення.

Доводи апеляційної скарги про те, що до заявлених позовних вимог позивача, як вимог про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією, плати за абонентське обслуговування, 3% річних, інфляційних втрат та пені, слід застосувати наслідки спливу строків позовної давності колегією суддів не приймаються до уваги, з огляду на наступне.

Так, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Частиною 1 ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Судом першої інстанції враховано, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час ухвалення оскаржуваного рішення суду.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.

За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.

Крім того на підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Так у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу.

Врахувавши наведені норми, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що для заявлених позивачем вимог за період з 01 листопада 2020 року по 31 грудня 2023 року строки загальної позовної давності не спливли, оскільки Законами України були внесені зміни до ЦК України щодо продовження строків за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень та на час введеного в Україні воєнного стану.

Також колегія суддів не примає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що що відповідач ОСОБА_2 не є споживачем послуг, що надаються позивачем за адресою АДРЕСА_1 , оскільки він там не проживає, оскільки він фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки останній документально не звертався до АТ «Криворізька теплоцентраль» про непроживання у спірній квартирі згідно до приписів Закону України «Про житлово-комунальні послуги», таким чином він не звільнений від обов`язку щодо сплати наданих позивачем комунальних послуг, які надаються безперервно АТ «Криворізька теплоцентраль».

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що частинами 1,2 статті 544 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про те, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, та враховуючи ту обставину, що відповідачі у встановлені законом строки не в повному обсязі вносили плату за надані позивачем послуги, АТ «Криворізька теплоцентраль» має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань.

Разом з тим, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення в частині періоду та суми стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних та суми індексу інфляції не врахував наступне.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває і на момент ухвалення рішення суду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Ця постанова набирала чинності з дня її опублікування 06 березня 2022 року і застосовувалася з 24 лютого 2022 року.

У подальшому, відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово- комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» було викладено у новій редакції, та установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285).

Таким чином, з 24 лютого 2022 року до 29 грудня 2023 року, включно, існувала заборона на нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги без обмеження територією ведення бойових дії або тимчасово окупованими територіями, затвердженими наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 року № 309.

Отже, колегія суддів вважає, що нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню з відповідачів у межах заявлених позовних вимог за період з 01 листопада 2020 по 23 лютого 2022 року включно, згідно з розрахунком позивача, який відповідає вимогам чинного законодавства України.

Враховуючи зазначене, до стягнення з відповідача підлягає 3% річних у розмірі 618,89 грн та інфляційні нарахування в сумі 2 038,20 грн.

При цьому колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 45 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830, зі змінами, у разі несвоєчасного здійснення платежів, споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Таким чином, на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» підлягає стягненню з відповідача нарахована пеня в сумі 309,01 грн, виходячи з розрахунку позивача та ставки 0,01% річних.

На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню в частині стягнення з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку 3 % річних у розмірі 807,19 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 220,09 грн з ухваленням в нового рішення про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» 3 % річних у розмірі 618,89 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 038,20 грн за період з 01 листопада 2020 по 23 лютого 2022 року включно. Як наслідок, рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зменшенням загальної суми заборгованості, стягнутої солідарно з відповідачів на користь позивача з 42 183 грн 80 коп до 41 813 грн 61 коп.

В іншій частині рішення суд має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст.367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Горбенко Інна Василівна, - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2024 рокускасувати в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» 3 % річних у розмірі 807,19 грн та інфляційних втрат у розмірі 2 220,09 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» 3 % річних у розмірі 624,76 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 038,20 грн за період з 01 листопада 2020 по 23 лютого 2022 року, включно.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2024 рокузмінити в частині визначеного судом загальнго розміру стягнутої заборгованості, зменшивши вказаний розмір з 42 183 грн 80 коп до 41 813 (сорок одна тисяча вісімсот тринадцять) грн 61 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: