Справа № 203/1879/24
Провадження № 2-з/201/154/2025
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

16 вересня 2025 року суддя Соборного районного суду міста Дніпра Покопцева Д.О., розглянувши заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Богемської Світлани Олександрівни про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Соборного районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Терміус» про визнання недійсним акту приймання-передачі майна, визнання протиправними та скасування записів в державному реєстрі речових прав, відновлення становища, що існувало до порушення прав, зобов`язання вчинити певні дії, треті особи - приватний нотаріус Мамонтова Галина Михайлівна, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Рукавіцин Ігор Анатолійович.

Позов мотивований тим, що її баба, ОСОБА_2 , перебуваючи у шлюбі, 20.11.1995р. придбала 33/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 ) , а відтак ця частина будинку належала бабі та діду позивачки, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як спільна сумісна власність подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .

Їх син ОСОБА_4 , батько позивачки, відмовився від прийняття спадщини після смерті батьків на її користь. Позивачка, в свою чергу, посійно прожваючи з дідом та бабою за однією адресою на день іх смерті, прийнявши спадщину, не може оформити свої спадкові права, оскільки 04.10.2018р. частина будинку АДРЕСА_1 вибула з володіння її баби шляхом внесення до статутного капіталу відповідача. Позивачка стверджує, що підпис її баби на акті приймання-передачі частини будинку у статутний фонд виконаний не її бабою; також вказує, що її дід ОСОБА_3 не давав згоди на передачу частини будинку до статутного фонду відповідача.

На підставі викладеного просить:

-визнати недійсним акт приймання-передачі майна від 04 жовтня 2018

року, що підлягає державній реєстрації до статутного капіталу Товариства з

обмеженою відповідальністю «ТЕРМІУС"», укладеного між ОСОБА_2 , справжність підписів на якому посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним Ігорем Анатолійовичем.

-визнати протиправним та скасувати рішення про державну

реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 4354868 від 18.10.2018р. (запис № 28423646 у державному реєстрі речових прав) державного реєстратора Семенуха Іван Олегович Дніпровська філія комунального підприємства реєстрація нерухомості права власності на 33/100 за власником ТОВ "ТЕРМІУС", Код ЄДРІОУ: 41656548, адреса: України, інд: 49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Гагаріна, будинок № 58;

-відновити становище, яке існувало до порушення прав позивача на

33/100 частини домоволодіння шляхом відновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису 4716130 від 22.02.2008 року на домоволодіння по АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 на земельній ділянці розміром 757 кв.м.

-зобов?язати приватного нотаріуса Мамонову Галину Михайлівну нотаріальну контору включити до складу спадщини об?єкт нерухомого майна - домоволодіння по АДРЕСА_2 , розташованного на земельній ділянці розміром 757 кв. м.

15.09.2025р. представник позивачки ОСОБА_1 адвоката Богемська С.О. подала суду заяву про забезпечення позову.

Подану заяву обгрунтовує тим, що позивачка дізналась про ухвалу від 03.09.2025р. (справа ЄУН 904/10346/17) Центрального апеляційного господарського суду, якою розглянута апеляційна скарга та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження Товариству з обмеженою відповідальністю

"Науково-виробничий експертно-технічний центр "Промдіагностика" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2025р. у справі №904/10346/17 за заявою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терміус", третіх осіб та заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий експертно-технічний центр "Промдіагностика", Товариство з обмеженою відповідальністю "Бігкомерц" про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскаржуваною ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2025р. у справі № 904/10346/17 заяву приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено, замінено сторону боржника у виконавчому провадженні № 72721811 з виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2019р. у справі № 904/10346/17 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:196:0029, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Терміус" на боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий експертно-технічний центр "Промдіагностика" (49000, м. Дніпро, вул. Набережна ім. В I. Леніна, буд. 29 А, кімната 707, ).

Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 33/100, розташоване на земельній ділянці площею 757 кв.м., фактично не виділене. На цій земельній ділянці розташована ще одна будівля незавершеного будівництва і присвоєно кадастровий номер :03:196:0029 всій земельній ділянці , яка належала відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Терміус"

Приватним виконавцем Сивокозовим О.М. оприлюднено оголошення про проведення аукціону 29.09.2025р. із стартовою ціною 6 222 300грн за адресою: АДРЕСА_1 , ВП № 72721811 - предмет іпотеки - земельна ділянка № 1210100 000:03:196:0029.

В іпотеку передана недобудова, а на фото видно із червоної цегли житловий будинок, саме 33/100 частин якого йде мова в цивільному позові.

Заява про накладення арешту буде дієвим заходом забезпечення позову, оскільки проведення аукціону і продажу вказаної земельної ділянки приведе до неможливості виконання рішення суду в майбутньому внаслідок задоволення позовної заяви і позбавлення права на

спадкування. Позивачка зазначає, що «на земельній ділянці, яка виставлена на аукціон - будівля, площею 1866,3кв.м. та земельна ділянка площею 0, 045га існує житлове домоволодіння, саме 33/100 на земельній ділянці площею 757кв.м.» (дослівно).

На підставі викладеного просить:

-накласти арешт на 33/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , який розташоване на земельній ділянці розміром 757 кв.м;

-в??жити заходи щодо забезпечення позову шляхом заборони будь-яким суб?єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державному реєстратору Держгеокадастру вчинювати (здійснювати) реєстраційні дії та/або вносити відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та до Державного земельного кадастру України, приймати рішення про державну реєстрацію щодо нерухомого майна - земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:196:0029.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За частиною першою статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Враховуючи положення частини першої статті 153 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви у судовому засіданні без повідомлення учасників справи.

У відповідності до пунктів 3, 4 частини першої ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову має містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно існує спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам відповідно до роз`яснень у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Позивачкою заявлені вимоги про захист її права як спадкоємиці на нерухоме майно 33/100 частин будинку АДРЕСА_1 .

Стосовно земельної ділянки позовних вимог не заявлено, вона не є предметом спору.

Крім цього, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 908/309/21, від 04.11.2021 у справі № 907/416/21, від 24.06.2021 у справі № 310/9167/20, від 12.01.2023 у справі № 334/9179/21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 вказано: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Згідно з правовою позицією, викладеної у постанові Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 640/17361/20 необґрунтоване вжиття заходів забезпечення позову може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Суд звертає увагу на те, що з аналізу матеріалів справи не вбачається, що застосування запропонованого позивачем заходу забезпечення позову в даному конкретному випадку відповідатиме принципам співмірності та домірності в контексті предмету спору, та може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, адже предмет спору у цій справі - 33/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 - на торги не виставляється. Із наданого суду витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно взагалі не вбачається, хто є власником саме цього домоволодіння (не шестиповерхової недобудови та земельної ділянки), тому що витяг неповний, а запис про об`єкт нерухомого майна 4716130 - домоволодіння по АДРЕСА_1 ) власником 33/100 частин якого вказана баба позивачки, ОСОБА_2 погашений 18.10.2018р. із вказівкою «на підставі створено новий об`єкт нерухомого майна».

Оскільки інших підстав для вжиття заходів забезпечення позову не наведено, наразі суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання позивача про забезпечення позову.

Суд звертає увагу на приписи ст. 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), якою визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

За змістом ч. 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 149-153, 158, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Богемської Світлани Олександрівни про забезпечення позову, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя: Д.О. Покопцева