Справа № 487/5734/25
Провадження № 2/487/2946/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Лагода А.А. в м. Миколаєві, розглянувши матеріали позовної заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Одинцової Яни Валеріївни до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини, визначення місця постійного проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

11.08.2025 представник позивача звернулась через систему «Електроний суд» з вказаним позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд встановити факт, який має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначити місцем постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради надати відповідний висновок.

Позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 ,

Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , крім того відповідач має доньку від першого шлюбу. Станом на сьогоднішній день сім`я фактично припинила існування, адже разом позивач та відповідач не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, спільний побут відсутній. З початком збройної агресії російської федерації проти України, в березні 2022, через постійні обстріли та загрозу життю та здоров`ю, разом з донькою та сином відповідач виїхала до Австрії. Однак у 2023 син сторін виявив бажання повернутися до батька в Україну та проживати разом з ним. Починаючи з 2023 ОСОБА_3 знаходиться на повному утриманні батька, який взяв на себе витрати по вихованню дитини, у тому числі витрати на придбання для дитини одягу, продуктів харчування, а також всі витрати на проживання дитини, що підтверджується відповідними квитанціями, а саме квитанціями щодо поповнення мобільного телефону сина, покупки одягу та взуття, побутової техніки тощо. Також батько перераховує дитині грошові кошти на особисті витрати на картку ОСОБА_4 , яка відкрита у ОСОБА_5 . Мати дини не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, фінансово не забезпечує, власних доходів не має. Дитина повністю забезпечена усім необхідним батьком.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено 12.08.2025 судді Лагоді А.А.

Ухвалою суду від 20.08.2025 позовну заяву залишено без руху та надано час на усунення недоліків.

02.09.2025 до суду від сторони позивача надійшла заява на усунення недоліків з додатками.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження у справі в частині встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини, враховано наступне.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч. 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Наведений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 по справі №201/5972/22.

Отже, позивачем у цивільній справі заявлено позовну вимогу про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, яка не може бути належним та ефективним способом захисту, оскільки не може утворювати собою самостійний предмет доказування у справі, а навпаки може бути лише складовою іншого предмета доказування, певною фактичною обставиною, одним із обґрунтувань позовних вимог у спорі між сторонами щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Позивач зазначав, що для гарантування захисту прав і інтересів позивача та його сина є необхідність у доведенні факту самостійного виховання та утримання дитини в судовому порядку.

У постанові від 22.09.2022 в справі №462/5368/16-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі одного з батьків у вихованні дитини наявністю рішення суду про встановлення факту, який просить позивач.

Крім цього, норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів. У разі відмови заявнику в прийнятті певних документів, якими він підтверджує наявність відповідних обставин чи в прийнятті певного рішення, заявник має право оскаржити такі дії чи рішення до суду. Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії компетентних державних органів щодо розгляду спірного питання. Тобто, вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження дій чи рішень щодо відмови компетентних органів у наданні соціальної пільги або незабезпечення соціальними гарантіями тощо, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

Встановлення заявленого позивачем юридичного факту про його самостійне виховання дитини має відбуватись в ході розгляду сімейного спору сторін з приводу виконання ними обов`язків з виховання дитини та шляхом зазначення про доведеність чи ні означеного факту, як обґрунтування позову, у мотивувальній частині відповідного судового рішення, а не у його резолютивній частині, як фактично просить позивач.

Згідно з ст. 12 ч. 1 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Саме по собі встановлення судом факту самостійного виховання та утримання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаного факту не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування з дитиною. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухилення його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. При цьому, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні. Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Отже, захист порушених прав у зв`язку з невиконанням, не прийняттям участі одним із батьків у вихованні дітей, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

Подана позовна заява про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком малолітньої дитини не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, бо не складає окремої позовної вимоги, яка підлягає розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, враховуючи вищенаведене у відкритті провадження в частині встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини слід відмовити.

Що стосується позовних вимог в частині визначення місця постійного проживання дитини.

Зазначена позовна заява в цій частині подана з додержанням вимог статей 175, 177 ЦПК України.

Підстави, визначені статтями 185-186 ЦПК України, для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі, відсутні.

З урахуванням викладеного, враховуючи значення справи для сторін, обсяг та характер доказів у справі, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід прийняти до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрити провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 19, 175, 177, 187, 274, 277 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Одинцової Яни Валеріївни до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання.

Прийняти до розгляду позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Одинцової Яни Валеріївни до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про визначення місця постійного проживання дитини.

Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Підготовче засідання по справі призначити на 03.10.2025 о 10:00 годині в приміщенні Заводського районного суду міста Миколаєва, за адресою: вул. Радісна, 3, зал судових засідань каб. №14, про що повідомити сторони.

Встановити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Третя особа протягом п`яти днів з дня отримання копії позовної заяви з додатками має право подати пояснення щодо позову або відзиву відповідно до ст. 181 ЦПК України. Роз`яснити третій особі, що копія пояснень та доданих до них документів іншим учасникам повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) пояснень до суду та наданням документів, що підтверджують надіслання (надання) пояснень іншим учасникам.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://zv.mk.court.gov.ua.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі направити позивачу.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслати відповідачам, третій особі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню в частині відкриття провадження не підлягає.

Ухвала в частині відмови у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.А. Лагода