П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року м. Київ

Справа № 761/21878/24

Провадження: № 22-ц/824/12109/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Долі Богдана Володимировича в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Пономаренко Н. В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

10.12.2024 року адвокат Бігунець І. М. в інтересах ОСОБА_1 подала клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, відповідно до якого просила призначити по вказаній справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

- чи виконано рукописний текст та підпис на оригіналі боргової розписки ОСОБА_3 .?;

- чи виконано рукописний текст і підпис на оригіналі боргової розписки однією особою;

- чи могли бути виконані рукописний текст та підписи в оригіналі боргової розписки від 20.05.2013 року саме 20.05.2013 року, якщо ні, то просить вказати більш точну дату рукописного тексту та виконання підпису?

- установити дату написання рукописного тексту та дату виконання підпису вказаної розписки?;

- за результатами проведення почеркознавчої експертизи просила установити стать та вік осіб, що виконували підпис у розписці.

Клопотання мотивовано тим, що твердження позивача, про те, що розписка від 20.05.2013 року виконана ОСОБА_1 , та за якою з ним було укладено договір позики, є невизначеним та невстановленим. Відповідач не розуміє та не володіє інформацією ким була написана боргова розписка та з ким було укладено відповідний договір позики.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про призначення почеркознавчої експертизи задоволено частково.

Призначено у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

1.Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у розписці від 20 березня 2013 року, вчинений під датою «20 марта 2013 г», ОСОБА_1 ?

В іншій частині клопотання відмовлено.

Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

В розпорядження експертів надано матеріали цивільної справи №761/21878/24 з додатками.

Оплату вартості проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 .

Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Не погодившись із таким судовим рішення в частині незадоволених питань, адвокат Доля Б. В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ухвалу суду в оскаржуваній частині просив скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким клопотання про призначення почеркознавчої експертизи задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції безпідставно обмежив обсяг почеркознавчої експертизи лише одним питанням щодо підпису, хоча предмет спору безпосередньо стосується не лише виконання підпису, але й написання усього тексту розписки. Встановлення цих обставин має істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1.1, 1.2 Інструкції, завданням почеркознавчої експертизи є не лише ідентифікація виконавця підпису, але й встановлення автора рукописного тексту, а також можливість визначення статі та віку виконавця. Тому, питання, поставлені відповідачем, входять до предмета почеркознавчої експертизи.

Суд, відмовивши у постановці питань, запропонованих відповідачем, фактично обмежив його право на подання та дослідження доказів, що є прямим порушенням принципу змагальності та рівності сторін у цивільному процесі.

Адвокат Бігунець І. М. у клопотанні просила доручити проведення експертизи ДНДЕКЦ МВС України, однак суд без будь-якого обґрунтування змінив установу та доручив експертизу Київському НДІСЕ. Така відмова є немотивованою та порушує право сторони на участь у визначенні способу доказування.

Європейський суд з прав людини у справі «Дульський проти України» (заява №61679/00 від 01.06.2006) зазначив, що експертиза є одним із засобів встановлення фактичних обставин справи та невід`ємною частиною судової процедури. Відмова у дослідженні всіх суттєвих питань шляхом експертизи позбавляє сторону ефективного засобу захисту її прав.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 09 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Філь О.П. в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та зазначила, що, відхиляючи решту питань, запропонованих відповідачем, суд першої інстанції правильно виходив з того, що вони не стосуються предмета доказування у справі. Вважає, що ураховуючи предмет спору та характер спірних правовідносин, є недоцільним ставити перед експертом ряд запропонованих питань, оскільки вони не стосуються предмета спору. Крім того, зазначила, що оскільки сторонами не було досягнуто згоди щодо визначення експертної установи, суд правомірно самостійно визначив таку експертну установу, як КНІДСЕ.

В судовому засіданні адвокат Філь О. П. в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити ухвалу без змін.

Від адвоката Долі Б. В. в інтересах ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обгрунтовано тим, що він не зможе приймати участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції о 11:30 з огляду на зайнятість в іншій справі в Хмельницькому апеляційному суді о 14:00 годині.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності скаржника, колегія суддів ураховувала наступне.

Відповідно до статті 372 ЦПК суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Верховний Суд вже неодноразово у своїх рішеннях, зокрема, у справах №802/562/18-а, №826/4504/17, звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними.

При цьому, судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто, реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору.

Колегія суддів, дослідивши подане клопотання про відкладення розгляду справи, критично оцінює наведене в ньому обґрунтування. Колегія суддів приймає до уваги, що адвокат Доля Б. В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , послався на зайнятість у судовому засіданні в іншій справі, призначеній у Хмельницькому апеляційному суді на 14:00 год. Колегія суддів ураховує, що розгляд даної справи відбувається у Києві, а інша справа у Хмельницькому, що фізично унеможливлює одночасну участь адвоката у двох судових процесах в різних містах. Водночас, колегія суддів наголошує, що саме адвокат, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у Києві, свідомо надав перевагу участі в іншому судовому засіданні. Такий вибір є виключно його дискреційним правом, однак він не може визнаватися «поважною причиною» у розумінні ст. 372 ЦПК України.

Зайнятість представника сторони в іншій справі, без наведення додаткових виняткових обставин, які б об`єктивно унеможливлювали участь у даному процесі, не може бути підставою для відкладення розгляду.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що відсутність представника скаржника в судовому засіданні з підстав, викладених у клопотанні, не є перешкодою для розгляду справи по суті та не надає правових підстав для її відкладення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи частково, суд першої інстанції вважав, що доцільним поставити експерту на розгляд таке питання: «Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у розписці від 20 березня 2013 року, вчинений під датою «20 марта 2013 г», ОСОБА_1 .?». При цьому, вважав, що інші питання, зазначені в клопотанні, не належать до компетенції почеркознавчої експертизи, а стосуються інших видів експертиз та не входять до предмета доказування у цій справі.

Однак, колегія суддів не може в повній погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст.102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Частиною 1 ст.103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами ( стороною ) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках призначення судом експертизи.

Отримані докази, у тому числі пояснення сторін та висновки експертизи мають бути оцінені судом за правилами ст.89 ЦПК України.

Для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Ураховуючи вищевикладене, експертиза призначається в тому випадку, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи та поданих доказів, при цьому особа, яка заявляє клопотання про призначення експертизи, повинна обґрунтувати та довести необхідність її призначення.

Як убачається з матеріалів справи, предметом позову є укладення договору позики та отримання грошових коштів ОСОБА_1 від ОСОБА_2 .

Зокрема, в позовній заяві та під час підготовчих судових засідань представник позивача наполягав на тому, що на підтвердження факту укладення договору позики та отримання грошових коштів ОСОБА_1 20.03.2013 року власноруч написав боргову розписку.

Водночас, в клопотанні про призначення судової почеркознавчої експертизи було вказано, що відповідач не розуміє суті та змісту вимог, які до нього пред`являються, адже з 2013 року пройшов значний проміжок часу. Крім того, з матеріалів справи також убачається, що під час підготовчого судового засідання, яке відбулося 01.05.2025 року, ОСОБА_1 особисто повідомив, що знає ОСОБА_4 з 2000-х років однак, наполягає, що не пам`ятає обставин написання власноруч розписки від 20 березня 2013 року, підписання її, а також участі свідків під час її можливого виготовлення.

Тобто, в данному випадку, між сторонами виник спір щодо справжності підписів та часу створення документів, що, у свою чергу, зумовлює необхідність проведення почеркознавчої експертизи, адже, в данному випадку важливо встановити не лише ту обставину, чи підпис на розписці вчинений відповідачем, але й те, чи виконано рукописний текст розписки безпосередньо ОСОБА_1 .

Отже, у данному випадку підстави для призначення судової почеркознавчої експертизи, адже між сторонами виник спір не лише щодо факту виконання підпису на розписці від 20 березня 2013 року, але й щодо авторства всього рукописного тексту цього документа. Саме ці обставини є предметом доказування, оскільки підтверджують або спростовують факт укладення договору позики, що перебуває в центрі спору.

Колегія суддів відмічає, що зі змісту п. 1.1 та 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року, убачається, що до завдань почеркознавчої експертизи належать не лише ідентифікація виконавця підпису, але й встановлення автора рукописного тексту, визначення факту виконання тексту та підпису однією особою, а також встановлення певних соціально-демографічних характеристик виконавця (зокрема, статі та орієнтовного віку).

Як зазначено вище, відповідач просив поставити на розгляд експертам такі питання:

- Чи виконано рукописний текст та підпис на оригіналі боргової Розписки ОСОБА_3 ?

- Чи виконано рукописний текст і підпис на оригіналі боргової Розписки однією особою;

- Чи могли бути виконані рукописний текст та підписи в оригіналі боргової Розписки від 20.05.2013 року саме 20.05.2013, якщо ні то вказати більш точну дату рукописного тексту та виконання підпису?

- Установити дату написання рукописного тексту та дату виконання підпису вказаної Розписки?

- За результатами проведення почеркознавчої експертизи установити стать та вік осіб, що виконували підпис у Розписці.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що питання № 3 («Чи могли бути виконані рукописний текст та підписи в оригіналі боргової розписки від 20.05.2013 року саме 20.05.2013 року, якщо ні, просить вказати більш точну дату рукописного тексту та виконання підпису?») та питання № 4 («установити дату написання рукописного тексту та дату виконання підпису вказаної розписки?») не належать до предмета почеркознавчої експертизи. Адже, встановлення давності виконання рукописного тексту чи підпису є завданням іншого виду судової експертизи, а саме експертизи давності документів, яка має власні предмет та методику дослідження.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що, відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи лише в межах поданих позовних вимог та заявлених клопотань. Оскільки відповідач не порушував питання про проведення саме експертизи давності документів, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості виходити за межі поданого клопотання та призначати у справі інший вид експертизи, ніж заявлено.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відхилення питання № 5 «За результатами проведення почеркознавчої експертизи установити стать та вік осіб, що виконували підпис у розписці», адже вказане питання не належить до предмета почеркознавчої експертизи у цій справі, оскільки з огляду на предмет спору та межі доказування встановлення статі та віку виконавця підпису не має жодного правового значення для вирішення справи по суті.

Більш того, навіть у випадку отримання відповіді на таке питання, зазначені відомості жодним чином не підтверджують і не спростовують факт укладення договору позики чи виконання ОСОБА_1 боргової розписки від 20 березня 2013 року. Отже, включення подібних питань до переліку завдань експертизи є недоцільним, оскільки воно виходить за межі предмета доказування та не сприяє з`ясуванню істотних для справи обставин.

Водночас питання № 2 «Чи виконано рукописний текст і підпис на оригіналі боргової розписки однією особою?» повністю узгоджується із завданнями почеркознавчої експертизи, визначеними п. 1.1 та 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року, оскільки воно спрямоване на ідентифікацію виконавця рукописного тексту та підпису, а також на ідентифікацію кількості осіб, що належить до компетенції експерта-почеркознавця.

Однак, суд першої інстанції безпідставно відхилив таке питання, чим порушив вимоги ч. 5 ст. 103 ЦПК України, яка зобов`язує суд мотивувати відхилення запропонованих сторонами питань. Внаслідок цього було обмежено право відповідача на подання та дослідження доказів, що суперечить принципам змагальності та рівності сторін, передбаченим ст. 12 ЦПК України.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що суд першої інстанції, формулюючи питання, яке підлягало вирішенню за допомогою судової експертизи, виклав його неналежним чином, що призвело до спотворення суті поставленого завдання. Зокрема, суд першої інстанції визначив питання у такій редакції:

«1. Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у розписці від 20 березня 2013 року, вчинений під датою «20 марта 2013 г.» ОСОБА_1 ?»

Таке формулювання є неправильним, оскільки воно не охоплює всієї суті дослідження, а також містить внутрішню суперечність та надмірну деталізацію, що не відповідає вимогам процесуального закону та методології проведення експертизи.

В той час як правильним є таке формулювання питання, яке повно та коректно відображає предмет дослідження: «Чи виконано рукописний текст та підпис на оригіналі боргової розписки ОСОБА_1 ?».

Саме таке уточнення дозволяє експерту надати вичерпний та об`єктивний висновок, що має значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції, керуючись загальним правилом, не вправі виходити за межі апеляційної скарги, оскільки перегляд рішення суду першої інстанції здійснюється виключно в межах доводів і вимог, викладених у скарзі. Такий підхід узгоджується з фундаментальним принципом non reformatio in peius (заборони погіршення становища особи, яка подала скаргу).

Разом з тим, з цього правила існують винятки. Суд може вийти за межі апеляційних вимог у випадках, коли це не погіршує становища заявника, а також у разі необхідності ухвалення рішення на користь інших осіб, чиї права та інтереси безпосередньо зачіпає оскаржуване рішення. У даній справі вихід за межі апеляційної скарги не змінює суті прийнятого рішення і не впливає на процесуальне становище сторін, а має на меті лише усунення неточностей, допущених судом першої інстанції при формулюванні питань, поставлених на вирішення експертизи.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких обставин ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року в частині визначення питань, що підлягають експертному дослідженню, підлягає зміні. Зокрема, абзац третій резолютивної частини ухвали необхідно викласти у такій редакції:

1. Чи виконано рукописний текст та підпис на оригіналі боргової розписки від 20 березня 2013 року ОСОБА_3 ?

2. Чи виконано рукописний текст і підпис на оригіналі боргової розписки від 20 березня 2013 року однією і тією ж особою?

Таке уточнення дозволяє надати експерту чіткі та коректно сформульовані питання, що унеможливить двозначне тлумачення та забезпечить повноту й об`єктивність висновку.

Щодо обрання експертної установи, колегія суддів відмічає наступне.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

З метою з`ясування належності підпису в оспорюваній розписці ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (м. Київ-03057, вул. Сім`ї Бродських (Смоленська), 6).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, з подальшими змінами, почеркознавча експертиза є підвидом криміналістичної експертизи, яка згідно з положеннями частини третьої статті 7 Закону України «Про судову експертизу» здійснюється тільки державними спеціалізованими установами.

До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України (частина друга статті 7 цього Закону).

З матеріалів справи убачається, що під час судового засідання представник позивача заперечував проти призначення у справі експертизи, тобто, сторони не досягли згоди щодо вибору експертної установи. Відтак, у суду першої інстанції були правові підстави для самостійного визначення установи, якій доручити проведення експертизи.

При цьому відповідач, заявляючи відповідне клопотання, жодним чином не обґрунтував необхідність проведення експертизи саме в тій експертній установі, на якій він наполягав.

Варто врахувати, що почеркознавча експертиза належить до категорії криміналістичних експертиз та відповідно до вимог законодавства проводиться виключно державними спеціалізованими установами. Тому, задовольняючи клопотання та призначаючи проведення експертизи в Київському науково-дослідному інституті судових експертиз Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Смоленська, 6), суд першої інстанції діяв у межах своїх повноважень. І хоча у мотивувальній частині ухвали суд не навів розгорнутого обґрунтування щодо вибору саме цієї установи, колегія суддів не вбачає у цьому порушення процесуального закону. Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року в частині визначення експертної установи підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Долі Богдана Володимировича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року в частині питань, поставлених на вирішення експертизи змінити.

У зв`язку з чим, абзац 3 резолютивної частини ухвали викласти в такій редакції:

1. Чи виконано рукописний текст та підпис на оригіналі боргової розписки від 20 березня 2013 року, ОСОБА_3 .?;

2. Чи виконано рукописний текст і підпис на оригіналі боргової розписки від 20 березня 2013 року однією особою;

В решті ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2025 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура