П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року м. Київ

Справа № 363/2197/17

Провадження: № 22-ц/824/12705/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Максимової Юлії Ігорівни в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року, постановлену під головуванням судді Котлярової І. Ю. ,

за заявою заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі територіальної громади міста Вишгород, про забезпечення позову

у справі позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади міста Вишгород до Вишгородської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , треті особи: ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , Головне управління Держгеокадастру в Київській області, про визнання незаконним та скасування рішення та витребування земельних ділянок з незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади м. Вишгород звернувся з позовом до Вишгородської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , треті особи: ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , про визнання незаконним та скасування рішення Вишгородської міської ради та витребування земельних ділянок з незаконного володіння.

У березні 2018 року надійшла заява про забезпечення позову, у якій заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури просив накласти арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами: :38:001:0160, :38:001:0165, :38:001:0166, :38:001:0167, :38:001:0158, :38:001:0159, :38:001:6001, :38:001:6002, :38:001:6003, :38:001:0169, :38:001:6006, :38:001:6007, :38:001:6004, :38:001:6005, :38:001:0168, :38:001:0157, :38:001:0162, які розташовані на території садового товариства «Дніпро-8» садівницького масиву «Дніпро» м. Вишгород, Вишгородського району, Київської області. Крім того, просив заборонити відповідачам у справі та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам проводити будівельні роботи на земельних ділянках з кадастровими номерами: :38:001:0160, :38:001:0165, :38:001:0166, :38:001:0167, :38:001:0158, :38:001:0159, :38:001:6001, :38:001:6002, :38:001:6003, :38:001:0169, :38:001:6006, :38:001:6007, :38:001:6004, :38:001:6005, :38:001:0168, :38:001:0157, :38:001:0162, які розташовані на території садового товариства «Дніпро-8» садівницького масиву «Дніпро» м. Вишгород, Вишгородського району, Київської області.

Заява мотивована тим, що за час розгляду справи, відповідачі відчужували спірні земельні ділянки на користь третіх осіб, що в свою чергу затягує судовий процес та може призвести до ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року заяву заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі територіальної громади міста Вишгорода про забезпечення позову задоволено частково.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами: :38:001:0160, :38:001:0165, :38:001:0166, :38:001:0167, :38:001:0158, :38:001:0159, :38:001:6001, :38:001:6002, :38:001:6003, :38:001:0169, :38:001:6006, :38:001:6007, :38:001:6004, :38:001:6005, :38:001:0168, :38:001:0157, :38:001:0162, які розташовані на території садового товариства «Дніпро-8» садівницького масиву «Дніпро» м. Вишгород, Вишгородського району, Київської області до винесення судом остаточного рішення.

В задоволені інших вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Постановою Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 , подану адвокатом Зайченко К. С., залишено без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року залишено без змін.

Касаційну скаргу ОСОБА_6 , яка підписана представником Зайченко Катериною Сергіївною , залишено без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_15 задоволено частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року в частині накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :38:001:6004 та :38:001:6005 залишено без змін.

Постанову Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року змінено, виключено з мотивувальної частини посилання на те, що «вказані земельні ділянки знаходяться в прибережній захисній смузі Канівського водосховища р. Дніпро, передані у власність громадян за рахунок земель водного фонду», у іншій оскарженій частині постанову Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року залишено без змін.

05 червня 2025 року ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, щодо якої суд вирішив питання про її права та обов`язки подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року в частині накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :38:001:0166, яка розташована на території садового товариства «Дніпро-8» садівницького масиву «Дніпро» м. Вишгород, Вишгородського району Київської області, просив скасувати.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що він, ОСОБА_1 , набув право власності на земельну ділянку кадастровий номер :38:001:0166 10.12.2010 року, проте, він не був залучений відповідачем у справі, ураховуючи те, що позов Вишгородською прокуратурою подано в червні 2017 року. Відтак, наклавши арешт на його земельну ділянку, суд вирішив питання про його права та інтереси, як власника зазначеної земельної ділянки.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 20 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Адвокат Максимова Ю. І. в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

В судовому засіданні прокурор Вишгородської окружної прокуратури Недвига Н. О. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити ухвалу суду в оскаржуваній частині без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача та адвоката Максимової Ю. І. в інтересах ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, предметом спору є земельні ділянки з кадастровими номерами: :38:001:0160, :38:001:0165, :38:001:0166, :38:001:0167, :38:001:0158, :38:001:0159, :38:001:6001, :38:001:6002, :38:001:6003, :38:001:0169, :38:001:6006, :38:001:6007, :38:001:6004, :38:001:6005, :38:001:0168, :38:001:0157, :38:001:0162.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі територіальної громади міста Вишгород, зазначав, що спірні земельні ділянки, що є предметом позову, передані у власність громадян за рахунок земель водного фонду, що є порушенням норм діючого законодавства. Посилаючись на те, що під час розгляду справи деякими відповідачами у справі відчужено ряд земельних ділянок на користь інших осіб, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а деякі ділянки поділені та забудовуються, такі дії відповідачів роблять неможливим в подальшому виконання рішення суду та використання земельних ділянок за їх цільовим призначенням.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що існує реальна небезпека повторної реалізації майна третім особам, що в свою чергу призведе до затягування судового процесу, ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду.

Проте, колегія суддів не може в повній мірі погодитисяі з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 п. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та/або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Так, під час вирішення питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Виходячи з положень ст.149, п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, у рамках забезпечення позову арешт може бути накладено на майно, що належить відповідачу або підлягає передачі йому, а також на майно, яке є предметом спору.

ОСОБА_1 повідомив суд про те, що земельна ділянка кадастровий номер :38:001:0166 належить йому з 10.12.2010 року, на підтвердження чого просив долучити договір купівлі-продажу від 10.12.2010 року, укладений між ОСОБА_8 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем).

В пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд може прийняти нові докази у виняткових випадках, якщо їх неподання в суді першої інстанції було зумовлено об`єктивними причинами, а самі докази мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18).

Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 не був учасником розгляду справи у суді першої інстанції та, відповідно, був позбавлений процесуальної можливості подати докази на підтвердження своїх прав та інтересів у межах цього провадження, колегія суддів вважає, що поданий ним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10.12.2010 року має істотне значення для правильного вирішення спору. Саме ці обставини свідчать про наявність об`єктивних причин неподання зазначеного доказу раніше. У зв`язку з цим, керуючись положеннями ч. 2 ст. 367 ЦПК України та принципами справедливості й змагальності процесу, суд приходить до висновку про необхідність прийняти та долучити зазначені документи до матеріалів справи для їх повного та всебічного дослідження.

Отже, колегією суддів встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :38:001:0166, розташована на території садового товариства «Дніпро-8» садівницького масиву «Дніпро» м. Вишгород, Вишгородського району Київської області, з 10 грудня 2010 року перебуває у приватній власності ОСОБА_1 . При цьому, зазначена особа не є відповідачем у даній справі, а отже, не може нести процесуальних наслідків, пов`язаних із обтяженням чи обмеженням її права власності без належних правових підстав.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник має право вільно користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Арешт як захід забезпечення позову порушує ці права, якщо він застосовується без необхідної правової підстави, без доведених ризиків та в разі його надмірності.

Також, відповідно до статті 13 ЦК України, суд при здійсненні цивільного судочинства повинен діяти справедливо, добросовісно, розумно та з дотриманням балансу інтересів сторін.

З урахуванням предмета позову у цій справі, а також беручи до уваги те, що на момент звернення прокурора з відповідною позовною заявою спірна земельна ділянка вже не перебувала у власності ОСОБА_8 , а належала іншій особі, ОСОБА_1 , про що суду стало відомо лише під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів доходить висновку, що висновок суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення шляхом накладення арешту саме на цю земельну ділянку є помилковим. Такий висновок першої інстанції не лише суперечить встановленим фактичним обставинам, але й грубо порушує право власності особи, яка не є стороною у справі, що є неприпустимим з точки зору вимог Конституції України, принципів цивільного судочинства та стандартів справедливого судового розгляду.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з наведеного, ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року в частині накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :38:001:0166, яка розташована на території садового товариства «Дніпро-8» садівницького масиву «Дніпро» м. Вишгород, Вишгородського району Київської області винесена з порушенням норм процесуального права: без належного аналізу ризиків; без доказів необхідності втручання у право власності; із порушенням принципів пропорційності та співмірності; з обмеженням прав особи на вільне розпорядження майном, а відтак, підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову в забезпеченні позову в частині накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :38:001:0166.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Максимової Юлії Ігорівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року в частині накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :38:001:0166, яка розташована на території садового товариства «Дніпро-8» садівницького масиву «Дніпро» м. Вишгород, Вишгородського району Київської областіскасувати, постановити нове судове рішення про відмову в забезпеченні позову в частині накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :38:001:0166.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура