Справа № 709/2188/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року селище Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Шарої Л.О.,

за участі секретаря судового засідання - Петраш Т.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Архипенка О.А.,

представника відповідачів - адвоката Витріщак Т.І.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Чорнобаївського районного суду Черкаської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільно нажитого майна та визнання недійсним договору дарування ,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суді з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про поділ спільно нажитого майна та визнання недійсним договору дарування квартири..

Позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з лютого 2016 року по 17 серпня 2022 року він та відповідачка ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу. Вони познайомилися у 2015 році та почали зустрічатися, спільно проводити час. На той час вони проживали окремо: позивач - у своєму домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 ; відповідачка ОСОБА_2 зі своєю матір`ю ОСОБА_5 та своїм сином від першого шлюбу ОСОБА_3 (співвідповідачем) за адресою: АДРЕСА_2 .

На свято Різдва Христового у 2016 році, під час спільного святкування у колі сім`ї відповідачки, остання запропонувала йому переїхати до неї та проживати у подальшому разом за адресою її реєстрації, як одна сім`я, тобто як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу. На цю пропозицію позивач погодився і уже з лютого 2016 року вони почали проживати однією сім`єю, вести спільний побут, господарство, спільно сплачувати за комунальні послуги, спільно харчуватися та відвідувати спільні заходи, дні народження друзів та близьких, спільно проводити відпустки, купувати майно тощо.

Зазначає, що з часу знайомства та до грудня 2019 року відповідачка ОСОБА_2 працювала у Чорнобаївському РАЦС, а потім офіційно не працювала. Натомість, позивач одноосібно вів господарство на земельній ділянці, площею 12 га, яка перебувала у його власності як голови фермерського господарства та 8 га орендованої землі, отримуючи прибуток.

Влітку 2020 року позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 спільно придбано квартиру АДРЕСА_3 , вартістю 3 700 доларів США, для спільного проживання як сім`я. Право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 .

Придбана квартира тривалий час була нежилою та потребувала повного капітального ремонту. Позивач, як голова сім`ї, своїми силами в період з літа 2020 року по середину осені 2021 року провів її капітальний ремонт: здійснив заміну вікон, придбав меблі, побудував надвірні капітальні допоміжні споруди, побудував каналізацію, вклавши у ремонт та меблювання квартири понад 15 500 доларів США. У цій квартирі вони проживали спільно до припинення фактичних шлюбних відносин.

Крім того, за час проживання однією сім`єю як чоловік та дружина, в період після 2020 року до серпня 2022 року позивачем в інтересах їх спільної із відповідачкою сім`ї, власними силами, із придбаних за власні кошти будівельних матеріалів, обладнання та конструктивних елементів, побудував надвірну капітальну споруду сарай, який в експлуатацію не введений, оскільки побудований самочинно.

Наприкінці літа 2022 року шлюбні відносини між ними фактично припинилися, позивач переїхав у інше домоволодіння та запропонував відповідачці в добровільному порядку розділити спільно нажите майно під час проживання однією сім`єю, остання не дала однозначної відповіді, тримаючи позивача у невизначеності.

Звернувшись за професійною правничою допомогою, з отриманої із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 11.11.2024 інформації позивач дізнався, що спірна квартира АДРЕСА_3 щі ОСОБА_6 без його згоди, як співвласника спільно нажитого майна, подарована відповідачкою ОСОБА_2 своєму сину від першого шлюбу, відповідачу 2 ОСОБА_3 (договір дарування № 486 від 31.08.2022).

Позивач вважає вчинений відповідачами правочин щодо безоплатного відчуження спірної квартири таким, що вчинений без належних повноважень, порушує право власності позивача, а спірний правочин підлягає скасуванню.

Покликаючись на норми Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, постанови Верховного Суду України, позивач просить суд:

1.Поділити між ним та відповідачкою ОСОБА_2 спільно нажите майно по 1/2 частці, а саме :

-об`єкт нерухомості, житлову квартиру АДРЕСА_3 ;

-будівельні матеріали, обладнання та конструктивні елементи, які використані у будівництві надвірної споруди допоміжного капітально побудованого приміщення - сараю за адресою: АДРЕСА_4 .

2.Визнати недійсним договір дарування житлової квартири

АДРЕСА_3 №486, посвідчений 31.08.2022 Другою Золотоніською нотаріальною конторою між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

3.Стягнути з відповідачів на його користь сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 82 000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву представниця відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Витріщак Т.І. позов не визнала. Вказала, що членами сім`ї відповідачки ОСОБА_2 у спірний період, із лютого 2016 року по серпень 2022 року, був її син ОСОБА_3 та мати ОСОБА_5 . Їхня сім`я проживала у квартирі АДРЕСА_5 . Власником цієї квартири на підставі договору дарування від 27.01.2006 є відповідачка ОСОБА_2 . Із 01.01.2016 по 01.09.2022 у квартирі були зареєстровані та проживали: ОСОБА_2 (до 16.08.2021), ОСОБА_3 (до 11.09. 2020, вибув у м. Київ) та ОСОБА_5 . У квартирі АДРЕСА_3 із 01.01.2016 по 01.09.2022 були зареєстровані такі особи: ОСОБА_2 (із 16.08.2021 року і по сьогодні), ОСОБА_7 (вибула 25.10.2017), ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (вибули 11.10.2017). Ніхто інший, зокрема, позивач у цих квартирах не був зареєстрований та не проживав.

У спірний період, із лютого 2016 року по серпень 2022 року, спільне господарство відповідачка ОСОБА_2 вела разом із своєю матір`ю та сином, із ними мала спільний бюджет; комунальні платежі за квартиру АДРЕСА_6 сплачувалися за 3-х осіб.

Відповідно до декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що подані ОСОБА_2 за 2016, 2017, 2018 звітний період вбачається, що членами сім`ї суб`єкта декларування були: син ОСОБА_3 і мати ОСОБА_5 . Доходом сім`ї були: заробітна плата позивачки, отримана за місцем роботи у ГТУЮ у Черкаській області, пенсія її матері - ОСОБА_5 та аліменти неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Протягом 2019 року доходом сім`ї ОСОБА_2 були: виплата центру зайнятості, пенсія та заощадження мами відповідачки, аліменти на утримання сина та власні заощадження.

Починаючи з 2020 року відповідачка працювала у м. Києві, де і проживала. Відповідачка здійснювала догляд за дитиною, маючи стабільну фінансову винагороду у розмірі близько 20 000 грн. на місяць.

Відповідачка ОСОБА_2 не заперечує того факту, що була знайома з позивачем ОСОБА_1 та те, що певний період часу вони мали романтичні відносини. Зазначає, що позивач ніколи не був членом сім`ї відповідачів і не був дотичним до сімейних питань придбання квартири.

Стверджує, що квартира АДРЕСА_3 була придбана за власні заощадження ОСОБА_2 .

Згідно з договором-заявою № 17255/370/-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» від 31.10.2013 ОСОБА_2 до 05.11.2014 мала депозит в сумі 3300,00 доларів США. Відповідно до договору № 8022/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) від 01.05.2013 відповідачка внесла на депозит до AT Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі 650,00 євро строком до 12.05.2014. Згідно Договору-заяви

№ 331832/20781/270-13 про банківський строковий вклад (депозит) від 16.12.2013 мала депозитний рахунок до 21.12.2014 сумі 10000,00 грн.

Навесні 2017 року відповідачка ОСОБА_2 довідалася про намір її сусідки

ОСОБА_8 продати свою квартиру АДРЕСА_3 . Маючи грошові заощадження, порадившись зі своєю матір`ю та сином, родина прийняла рішення купити цю квартиру. Відповідачка домовилася з ОСОБА_8 про виплату вартості квартири частинами. Згідно першої розписки від 06.04.2017 ОСОБА_8 отримала аванс у розмірі

27 000 грн (1 000 дол. США). Загалом протягом 2017 - 2018 рр. ОСОБА_2 виплатила

3 400 дол США за спірну квартиру, що підтверджується розписками: від 01.11.2017 -

900 дол. США та 2 700 грн 00 коп., 21.02.2018 - 500 дол. США, 18.04.2018 - 700 дол. США, 31.10.2018 - 200 дол. США. Між продавцем та ОСОБА_2 була домовленість про укладення договору купівлі-продажу після сплати усієї вартості квартири. Решта суми вартості квартири покупцем була виплачена під час укладення договору. Частину коштів на придбання та облаштування квартири надала мати відповідачки із власних заощаджень.

13.08.2021 між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 як продавцями та ОСОБА_2 як покупцем був укладений договір купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Бабаком О.В. за № 1446. Оскільки син відповідачки ще не досяг повноліття, то право власності було оформлено на неї.

Після досягнення сином повноліття, втілюючи намір забезпечити сина власним житлом, ОСОБА_2 передала йому квартиру згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої Золотоніської державної нотаріальної контори 31.08.2022 за № 486.

Зазначає, що позивач ОСОБА_1 , починаючи з 2013 року мав численні боргові зобов`язання, які він не виконував у силу фінансової неплатоспроможності. Це підтверджується: рішеннями Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11.08.2014 у справі № 709/1301/14-ц, від 10.06.2013 у справі № 709/935/13-ц, від 02.12.2015 у справі № 709/1864/15-ц, від 15.05.2013 у справі № 709/897/13-ц, від 23.05.2013 у справі

№ 2322/2846/12. Згідно відкритих даних Автоматизованої системи виконавчого провадження щодо позивача у період з 2013 - 2022 рр. відкривалося ряд виконавчих проваджень, загальна заборгованість за якими складає близько 565 000 грн.

Своїм місцем проживання позивач визначав адресу: АДРЕСА_1 , що підтверджується даними виконавчих проваджень.

Покликаючись на норми Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, постанови Верховного Суду, представник відповідачів просила відмовити у заявленому позові в повному обсязі та стягнути з позивача судові витрати відповідачів на правничу допомогу.

У відповіді на відзив представник позивача не погодився із викладеними представницею відповідачів запереченнями та вважає їх необґрунтованими, безпідставними, оскільки вони не підтверджені належними й допустимими доказами.

Зазначає, що посилання у відзиві на листи виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради від 17.01.2025, за змістом яких у квартирах АДРЕСА_7 та АДРЕСА_6 у період з 01.01.2016 по 01.09.2022 позивач не був зареєстрований та не проживав, спростовується показами свідків.

Стверджує, що позивач, будучи одноосібно власником і керівником ФГ «Тюбів», оформив корпоративну карту на ім`я ОСОБА_2 , із якої вона знімала грошові кошти, які використовувала на потреби спільної із позивачем сім`ї. Вона у період із 2016 по 2022 не працювала на ФГ «Тюбів» та не мала будь якого зв`язку із вказаною юридичною особою (не мала довіреності на право представництва інтересів підприємства), однак мала доступ до грошових коштів підприємства. Рішення оформити на неї корпоративну карту пов`язано з тим, що позивач вважав відповідачку своєю цивільною дружиною.

Наявність боргових зобов`язань позивач не заперечує, але вважає, що це не спростовує факт спільного проживання з позивачкою. При цьому, зазначає, що позивач не погоджується з прийнятими судовими рішеннями та відкритими виконавчими провадженнями, адже переконаний, що вони стали можливими внаслідок неправомірних дій його компаньйона.

Позивач на підтвердження наявності доходу посилається на виписки по рахунку в АТ «Райффайзен Банк» щодо обороту грошових коштів Фермерського господарства «Тюбів», головою якого він є. Згідно цих виписок за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 загальний оборот грошових коштів ФГ «Тюбів» складав 504 000,00 грн. Зазначає, що відповідно до виписки по рахунку КБ «ПриватБан» із рахунку ФГ «Тюбів» на різні потреби у 2020 було знято понад 500 000 грн, у 2021 майже 800 000 грн. Стверджує, що ці кошти були зняті спільно ним та відповідачкою, не як дивіденди від господарської діяльності ФГ «Віра» та ФГ «Тюбів», а без призначення платежу та були витрачені на потреби сім`ї, на купівлю спірної квартири, її ремонт, купівлю оргтехніки і меблів у квартиру.

Наполягає, що у відповідачки ОСОБА_2 не було достатньо коштів для придбання спірної квартири, кошти були надані саме позивачем. Відчуження спірної квартири було вчинене відповідачкою на користь відповідача за заниженою вартістю.

У запереченні на відповідь на відзив представниця відповідачів наполягала на своїй відповіді на відзив та просила повернути без розгляду відповідь на відзив у цивільній справі та клопотання про долучення доказів.

У письмових поясненнях у зв`язку із запереченнями на відповідь на відзив представник позивача навів обґрунтування наявності у нього повноважень скеровування до суду як представника позивача ОСОБА_1 в електронній формі позову та відповіді на відзив, а також щодо прядку накладання на ці заяви по суті кваліфікованого електронного підпису.

Рух справи в суді першої інстанції.

25.12.2024 до Чорнобаївського районного суду Черкаської області в електронній формі через систему «Електронний Суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана його представником адвокатом Архипенко О.А., до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільно нажитого майна та визнання недійсним договору дарування квартири (т. 1 а.с. 1-27).

Одночасно з позовом представником позивача адвокатом Архипенком О.А. до суду скеровано заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільно нажитого майна та визнання недійсним договору дарування квартири (т.1 а.с. 28- 43).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26.12.2024 задоволена заява представника позивача про забезпечення позову, накладений арешт на квартиру АДРЕСА_3 , що згідно договору дарування серії № 486 від 31.08.2022, посвідченого Другою золотоніською державною нотаріальною конторою належить ОСОБА_3 з позбавленням його права на відчуження та розпорядження нею (провадження

№ 2-з/709/30/24).

Ухвалою судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27.12.2024 позовна заява залишена без руху, позивачу встановлений строк для усунення її недоліків (т. 1 а.с. 56-58).

07.01.2025 до суду представником позивача в електронній формі через систему «Електронний Суд» скерована заява про усунення недоліків позовної заяви

ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 64-76).

Ухвалою судді від 08.01.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 77-79).

Від представника відповідачів адвоката Витріщак Т.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а.с 93-179).

05.02.2025 від представника позивача до суду в електронній формі через систему «Електронний Суд» подана відповідь на відзив (т. 1 а.с. 200-221).

12.02.2025 від представника відповідачів до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (т. 1 а.с. 223-231).

17.02.2025 від представника позивача до суду в електронній формі через систему «Електронний Суд» подані письмові пояснення у зв`язку з письмовими запереченнями на відповідь на відзив (т. 2 а.с. 232-239)

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17.02.2025 закрито підготовче засідання у справі, призначено справу до судового розгляду (т. 1

а.с. 245-246).

Позиція сторін у судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат

Архипенко О.А. просив позов задовільнити, надав пояснення, котрі за змістом є аналогічними змісту позовної заяви.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що в 2015 році, після смерті першої дружини, в ВРАЦС познайомився із ОСОБА_11 та почали зустрічатися. У січні 2020 року почали спільно проживати в с-щі ОСОБА_6 у квартирі ОСОБА_12 . Він пропонував їй переїхати жити в с. Лукашівка, в його будинок. Оскільки син відповідачки - ОСОБА_13 почав ходити до школи в с-щі ОСОБА_6 , то вони нікуди не переїжджали. Він з ОСОБА_12 за спільні кошти купив квартиру поряд. Ще до оформлення квартири зробили в ній ремонт. Кошти за квартиру вони почали віддавати наприкінці 2019 року і одразу розпочали робити там ремонт За квартиру сплатили 3 700,00 дол США ОСОБА_14 , було чотири платежі. Ремонт квартири він провів за власні кошти, за все розраховувався самостійно. Також він сплачував комунальні послуги, купив меблі. Квартира була оформлена на ОСОБА_12 . Під час укладення договору він не був присутній, оскільки працював. Дійсно має заборгованість по кредитам та є незакриті виконавчі провадження. Ця заборгованість тягнеться з 2013 року. Із-за цих боргів він не хотів оформлювати квартиру на своє ім`я. Щоб на майно не наклали арешт, він не реєстрував у цій квартирі своє місце проживання та не повідомляв про зміну місця проживання виконавчу службу. Стверджує, що проживав із ОСОБА_15 як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, квартира була придбана за спільні кошти, а ремонт в квартирі організований та проведений за його кошти, все оплачував він.

У судовому засіданні представниця відповідачів адвокат Витріщак Т.І. просила відмовити у позові, надала пояснення, котрі за змістом є аналогічними змісту відзиву на позовну заяву.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши матеріали справи, надані докази, суд установив таке.

Предметом спору є квартира АДРЕСА_3 щі ОСОБА_6 та будівельні матеріали, обладнання та конструктивні елементи, використані у будівництві надвірної споруди сараю по АДРЕСА_4 . Як на підставу заявлених вимог, позивач вказує належність цього майна на праві спільної сумісної власності йому та відповідачці ОСОБА_2 як чоловіку та жінці, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою..

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 30.08.2021 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_2 придбала квартиру

АДРЕСА_3 . Квартира однокімнатна, розташована на другому поверсі двоповерхового житлового будинку, загальна площа квартири 29,6 кв.м, житлова 17,2 кв.м. Згідно з п. 3 цього договору продаж вчинено за 202 920.38 грн, які продавці одержали від покупця повністю до підписання цього договору. Пунктом 5 договору встановлено, що покупець набуває право власності на вказану квартиру з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація права власності проводиться одразу ж після нотаріального посвідчення договору (т. 1 а.с. 139-140).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна

№ 403170331 від 11.11.2024 квартира АДРЕСА_3 на підставі договору дарування № 486 від 31.08.2022 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 . Квартира однокімнатна, розташована на 2 поверсі житлового будинку, загальна площа квартири 29,6 кв.м, житлова 17,2 кв.м (а.с. 9).

Відповідно до копії договору дарування квартири, посвідченого 31.08.2022 державним нотаріусом Другої золотоніської державної нотаріальної контори

Гавриленко Н.П., ОСОБА_2 передала безоплатно у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 . Право власності на дарунок виникає з моменту його прийняття та моменту державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 136-137).

У спірній квартирі АДРЕСА_3 у період із 13.08.2016 по 01.09.2022 були зареєстровані: ОСОБА_7 (вибула 25.10.2017), ОСОБА_8 (вибула 11.10.2017), ОСОБА_9 (вибула 2007-2017), ОСОБА_10 (вибула 2014-2017). Із 16.08.2021 у квартирі зареєстрована та проживає ОСОБА_2 , що підтверджується довідками, виданими Чорнобаївською селищною радою (т. 1 а.с. 113, 114).

Також суд установив, що власником квартири АДРЕСА_5 , на підставі договору дарування № 553 від 27.01.2006 є ОСОБА_2 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна

№ 403159302 від 11.11.2024. Квартира розташована на 2-му поверсі 2-х поверхового будинку, є 3-х кімнатною, є балкон, сарай (зворотній бік а.с. 9).

У вказаній квартирі АДРЕСА_6 у період із 01.01.2016 по 01.09.2022 були зареєстровані такі особи: ОСОБА_2 (вибула 16.08.2021), ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (вибув 11.09.2020 у м. Київ), (т. 1 а.с. 112).

Позивачем та його представником для обґрунтування позовних вимог надані такі докази:

- копію замовлення № 10.11.01 від 10.11.2021, згідно якого ОСОБА_1 було здійснено замовлення на виготовлення та придбання ліжка, 2 приліжкових тумб, тумби під телевізор, шафи-купе, загальною вартістю 25 300 грн, адреса доставки: АДРЕСА_8 . Виробник «NAV group», ТЦ «Меблевий» (т. 1 а.с. 7);

- копію гарантійного талону «ФанаДуб», у якому вказано дату монтажу 20.04.2021, сума договору 16 000,00 грн, залишок суми 16 000,00 грн (зворотній бік т. 1 а.с. 7);

- копію замовлення № 08.04.21 від 08.04.2021, згідно якого ОСОБА_1 було здійснено замовлення на виготовлення та придбання кухні, вартістю 41 200 грн, адреса доставки: АДРЕСА_8 . Виробник «NAVІgroup», ТЦ «Меблевий» (т. 1 а.с. 8);

- копію накладної № 327 від 17.11.2020, згідно якої ОСОБА_1 придбав двері вхідні металеві, вікно та балконний блок загальною вартістю 23 850,00 грн. ФОП ОСОБА_16 (зворотній бік а.с. 8);

- копії фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва Фермерського господарства «ТЮБІВ», згідно яких чистий прибуток господарства в 2017 році складав 19 400 грн; в 2018 19 400 грн; в 2019 0; в 2020 14 800 грн; в 2021 16 000 грн; в 2022 22 500 грн, в 2023 24 200 грн ( т. 1 а.с. 18-25);

- три фотосвітлини без зазначення дати їх створення. У судовому засіданні позивач пояснив та це не заперечувала представниця відповідачів, що на фотосвітлинах зафіксовані, зокрема, позивач та відповідачі (т. 1 а.с. 26-27);

- інформацію з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 07.01.2025, згідно якої позивач ОСОБА_1 та ФГ «Тюбів» є власниками/користувачами земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих у межах Лукашівської та Іркліївської сільської ради (т. 1 а.с. 65-67);

- інформацію про те, що ФГ «Тюбів» засновано 17.02.2016, його керівником та засновником є позивач ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 68);

- виписки про рух коштів ФГ «Тюбів» в АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Райффайзен Банк» за період із 01.01.2020 по 31.12.2021; рух коштів ФГ «Віра» з 01.01.2011 по 31.12.2011 (т. 1 а.с. 211-218).

У судовому засіданні допитані свідки, які були заявлені стороною позивача.

Допитаний у судовому засіданні 13.03.2025 свідок ОСОБА_17 пояснив, що товаришує із ОСОБА_1 більше 25 років. Із ОСОБА_11 познайомився в 2016 2017 роках. Тоді ОСОБА_18 став проживати з ОСОБА_11 у квартирі

АДРЕСА_6 щі ОСОБА_6 . Вони спільно жили 7-8 років. Спершу вони жили у трикімнатній квартирі. Там жили: ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , її син ОСОБА_13 та її мати. Він допомагав будувати та ремонтувати сарай, проводив зварювальні роботи. Свідок неодноразово був дома у ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , так як після проведення робіт ОСОБА_12 накривала на стіл і вони спільно вечеряли. Вона особисто говорила свідку, що проживає з ОСОБА_19 . У квартирі бачив особисті речі ОСОБА_21 . За всі виконані роботи з ним розраховувався ОСОБА_22 . Після придбання квартири він консультував ОСОБА_19 щодо облаштування у новій квартирі опалення, але хто проводив ремонт у квартири він не знає. З ОСОБА_12 ремонтні роботи він не обговорював. Однокімнатна квартира була облаштована на двох осіб. Зі слів ОСОБА_23 , він з ОСОБА_12 переїхав у цю квартиру після ремонту, а син ОСОБА_13 проживав поряд, із матір`ю ОСОБА_12 , а потім виїхав у м. Київ. На запитання представника відповідачів відповів, що обставини придбання квартири та її вартість йому невідомі.

ОСОБА_24 , допитаний як свідок у судовому засіданні 13.03.2025 пояснив, що до липня-серпня 2019 він проживав у будинку АДРЕСА_9 . У сусідньому будинку АДРЕСА_4 проживали ОСОБА_25 та ОСОБА_2 . Бачив, що вони побудували біля будинку сарай та вирощували там качок. ОСОБА_26 бачив часто, він там «хазяйнував». Також біля будинку часто бачив автомобіль «Фіат», на якому їздив ОСОБА_22 . Дома у ОСОБА_27 та ОСОБА_11 він ніколи не був. Знає, що вони купили квартиру, але обставини придбання та її вартість йому невідомі. Бачив, що ОСОБА_12 і ОСОБА_22 робили ремонт, проводили каналізацію, воду, газ. У квартиру він ніколи не заходив, але бачив як ОСОБА_28 та ОСОБА_29 привозили до будинку будівельні матеріали. Чи були діти у ОСОБА_19 і ОСОБА_20 не пам`ятає. В який період спільно проживали позивач та відповідач і коли вони проводили ремонт він не пам`ятає, можливо, це було до 2019 року.

Свідок ОСОБА_30 у судовому засіданні 13.03.2025 повідомив, що з ОСОБА_31 вони земляки. Протягом 2015 по 2021 років свідок проживав у с-щі ОСОБА_6 у будинку по АДРЕСА_4 на першому поверсі, а ОСОБА_25 вселився в цей будинок після нього. Знає, що він жив на другому поверсі з жінкою ОСОБА_12 , дитиною та бабою. Бачив, що ОСОБА_19 виносив сміття з квартири, рив каналізацію. Він зустрічався з ОСОБА_32 по сусідськи, конфліктів не було. Під під`їздом постійно бачив машину ОСОБА_23 . У квартиру до них ніколи не заходив. Знає, що вони купили однокімнатну квартиру поряд, потім робили ремонт. До придбання, ця квартира тривалий час пустувала, там ніхто не жив. У якому році купили квартиру та за якою ціною він не знає, скільки часу тривав ремонт не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_33 у судовому засіданні 04.04.2025 повідомив, що ОСОБА_34 знає більше 15 років. ОСОБА_22 познайомив із ОСОБА_12 , але не пам`ятає час знайомства. Спільно свята не святкували, в гості один до одного не ходили. Він допомагав ОСОБА_35 будувати невеликий сарай по АДРЕСА_1 щі ОСОБА_6 . ОСОБА_22 жив з ОСОБА_12 , її сином та тещою у трикімнатній квартирі. Бачилися дуже рідко, один-два рази на рік. Зі слів ОСОБА_23 знає, що він купив квартиру та «переписав» її на ОСОБА_12 . Приблизно 3-5 років тому допомагав робити ремонт в квартирі, але які саме проводив роботи назвати не зміг, «щось заносили, щось виносили». Із ОСОБА_32 їздив у ОСОБА_36 , де він купував сантехніку, крани, потім встановив їх в новій однокімнатній квартирі. Коли це було не пам`ятає. Чи займався фермерським господарством Кравченко коли жив у ОСОБА_12 не знає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_37 пояснив, що знає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 багато часу, неодноразово був у них у гостях, щось святкували, коли це було не пам`ятає. ОСОБА_38 вони у 2 чи 3 кімнатній квартирі, «хрущовці», точно сказати не може бо був лише у кухні та одній кімнаті. ОСОБА_22 почав зустрічатися з ОСОБА_12 , коли ОСОБА_13 навчався у 5 чи 6 класі. Знає, що ОСОБА_22 купив однокімнатну квартиру біля тещі. На його думку квартира придбана за кошти ОСОБА_23 , бо у ОСОБА_39 не було грошей. Допомагав будувати сарай та погріб, але коли це було не пам`ятає. Ремонт у придбаній однокімнатній квартирі робив ОСОБА_40 . Від нього ж знає, що всі меблі в квартиру обирала ОСОБА_12 , а платив ОСОБА_22 . Допомагав заносити ліжко у квартиру. Був здивований коди дізнався, що ОСОБА_22 «переписав» квартиру на ОСОБА_41 . ОСОБА_22 навчив ОСОБА_13 керувати автомобілем та допоміг отримати посвідчення водія, потім допоміг вступити на навчання до Києва. ОСОБА_22 щоранку возив ОСОБА_12 на роботу і забирав з роботи. Коли свідок перекривав дах на своєму будинку, то віддав більше 100 листів ОСОБА_35 . Ці листи ОСОБА_22 завіз у с. Новоукраїнка та перекрив дах на будинку, що належить ОСОБА_39 . На питання представника відповідачів повідомив, що не пам`ятає часу будівництва сараю, придбання квартири, проведення ремонту, це було в 2016, 2017, 2018, 2019 роках. Про те, що ОСОБА_12 не мала власних коштів знає від ОСОБА_23 . Вартість квартири йому відома зі слів ОСОБА_23 . Всі обставини щодо придбання квартири та проведення в ній ремонту знає від ОСОБА_23 .

Свідок ОСОБА_42 в судовому засіданні повідомив, що є односельчанином ОСОБА_43 близько 10 років тому зверталася до нього для ремонту дверей та вікон. Він працює на фірмі по виготовленню пластикових вікон. До нього звернувся ОСОБА_18 з проханням виготовити та встановити вікна та двері у новій квартирі. Адресу квартири не пам`ятає. можливо це було 5-6 років тому. Свідок зазначив, що про придбання квартири ОСОБА_44 він знає від нього, з ОСОБА_11 не спілкувався. У цій квартирі він установив пластикове вікно на кухні, балконний блок у кімнаті, пізніше з напарником установив вхідні металеві двері, ще пізніше - поклав ламінат. ОСОБА_45 , котрий приходив в однокімнатну квартиру із старої поруч розташованої квартири. На питання представниці відповідачів повідомив, що його найняв для встановлення вікон ОСОБА_18 , хто власник квартири він не цікавився, але сприйняв власником ОСОБА_21 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_46 повідомив, що знає ОСОБА_34 з 1996 року. Із ОСОБА_15 його познайомив ОСОБА_22 в 2015-2016 роках та представив як дружину. ОСОБА_40 жив із ОСОБА_11 у с-щі ОСОБА_6 , в старій трикімнатній квартирі, з ними жили - син та мати ОСОБА_12 . Він був в гостях у них. Пам`ятає, що ОСОБА_22 приготував борщ та пригощав його в цій трикімнатній квартирі. Пам`ятає, що один раз спільно святкували день народження ОСОБА_23 в піцерії. Які були відносини між ОСОБА_32 та ОСОБА_12 не знає, але йому відомо, що вони спільно жили. Знає, що ОСОБА_22 робив у квартирі ремонт. Від знайомого - ОСОБА_47 дізнався, що ОСОБА_22 як фермер заробив кошти та за них придбав квартиру. Також про придбання квартири йому говорив ОСОБА_48 , це було в 2016-2017 роках.

Свідок ОСОБА_49 у судовому засіданні повідомив, що знає ОСОБА_27 давно, в нього була хороша сім`я, потім дружина померла. ОСОБА_18 займається фермерським господарством, вони часто допомагали один одному, позичали один одному кошти, давали зерно. ОСОБА_22 приїхав до нього у справах на пилораму та познайомив із ОСОБА_15 . Знає, що ОСОБА_22 і ОСОБА_12 жили спільно. Колись він приїхав до ОСОБА_23 і бачив, як ОСОБА_22 на плечах з будинку виносив бабу матір ОСОБА_12 , бо вона хворіла і потрібно було в лікарню. Квартиру купив ОСОБА_22 . Також ОСОБА_22 у нього брав будівельні матеріали для ремонту квартири та для будівництва сараю. Вартість квартири йому невідома. Коли це було він не пам`ятає. Про відносини між ОСОБА_31 та ОСОБА_50 нічого не відомо. В їхні сімейні справи не вникав.

Свідок ОСОБА_51 у судовому засіданні пояснив, що знає ОСОБА_34 з дитинства, їхні батьки також товаришували. Із ОСОБА_2 не знайомий та ніколи не бачилися. Зі слів ОСОБА_27 знає, що він проживав із ОСОБА_12 у двоповерховому будинку в с-щі ОСОБА_6 , але в квартирі він ніколи не був. Інколи привозив в ОСОБА_52 продукти харчування, документи, паливо. Де саме, в якій квартирі проживав ОСОБА_19 не знає. Про придбання квартири дізнався у 2020-2021 році, але звідки про це дізнався не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_53 у судовому засіданні 19.06.2025 пояснила, що з 1992 року проживала по АДРЕСА_10 . У сусідньому під`їзді проживала ОСОБА_2 . 15.06.2020 вона переїхала на постійне проживання в с. Кропивна. В її квартирі проживає родич чоловіка, тому вона постійно його відвідує. Вона працює в Чорнобаївській лікарні, тому додому часто ходила на обідню перерву. З ОСОБА_31 познайомилася коли він почав жити з ОСОБА_12 , але час вказати не може. З ОСОБА_32 зустрічалася постійно. Він побудував сарай, поміняв двері. У гостях вона ніколи в них не була. Від сусідів дізналася, що ОСОБА_22 і ОСОБА_54 купили квартиру. За чиї кошти була придбана квартира вона не знає. Бачила, що чоловіки робили ремонт, а ОСОБА_22 привозив будівельні матеріали. Хто та за чиї кошти купував будівельні матеріали та оплачував ремонт в квартирі вона не знає. Ремонт у квартирі був 4-5 років тому, але вона не пам`ятає період.

Свідок ОСОБА_55 у судовому засіданні повідомив, що він дальній родич ОСОБА_23 . ОСОБА_12 знає близько 7-8 років. Коли одружувалася його донька, то ОСОБА_22 сказав, що живе з жінкою котра працює у відділі РАЦСу та познайомив з ОСОБА_12 , котра тоді його проконсультувала. Потім він привозив передачі ОСОБА_35 на АДРЕСА_1 . Дома у нього в

с-щі ОСОБА_6 ніколи не був. Із ОСОБА_12 та ОСОБА_32 бачився також на кладовищі в с. Григорівка, де поховані родичі ОСОБА_23 . Це було приблизно з 2018 року по середину 2023 року, більш точно не пам`ятає. Чув, що ОСОБА_22 купив квартиру. Але обставини придбання квартири та проведення ремонту в квартирі йому невідомі. ОСОБА_22 йому казав, що проводив ремонт, але в якій квартирі він не знає. Також знає, що коли ОСОБА_22 жив по АДРЕСА_1 , то вирощував качок, але коли це було він не пам`ятає. Пригадує, що в 2018 році його донька отримала посвідчення водія і він, ОСОБА_22 та ОСОБА_12 святкували спільно в піцерії.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні 17.07.2025 повідомив, що ОСОБА_56 знає з дитинства. Наприкінці 2018 на початку 2019 року він переїхав проживати в с-ще ОСОБА_6 , де і зустрів ОСОБА_26 . Проживає по АДРЕСА_9 , а ОСОБА_19 та ОСОБА_20 проживали в будинку поряд. Часто бачив ОСОБА_19 біля будинку АДРЕСА_4 у домашньому одязі, його машина стояла біля будинку. Свідок займається ремонтом автомобілів. ОСОБА_19 часто звертався до нього з приводу автомобіля. Також добре знає сина ОСОБА_12 ОСОБА_57 , котрий звертався до нього за порадами. Про обставини придбання квартири йому нічого невідомо. Від знайомих чув, що ОСОБА_20 та ОСОБА_19 купили квартиру у 2020-2021 році. У них в гостях не був, але разом їх бачив. ОСОБА_58 заходив у будинок не бачив, але 3-4 рази на тиждень бачив, як він ходив до господарства з відрами. Яке саме було господарство не знає.

Заперечуючи пред`явлений позов, відповідачами та представницею відповідачів до суду надані, зокрема, такі докази:

-копії щорічних декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від імені відповідачки ОСОБА_2 , подані за 2016, 2017, 2019 звітні періоди. Згідно цих декларацій ОСОБА_2 займала посаду начальника відділу Чорнобаївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Черкаській області. Мала склад сім`ї: син ОСОБА_3 , мати ОСОБА_5 . Дохід сім`ї складався з заробітної плати, пенсії, аліментів (т. 1 а.с. 115-126).

-копію договору-заяви про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 370 днів в іноземній валюті від 31.10.2013 № 17255/370-13, згідно якого ОСОБА_2 внесла на депозитний рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 3 300 дол США (т. 1

а.с. 127).

-копію договору про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті від 07.05.2013 № 8022/370-13, згідно якого ОСОБА_2 внесла на депозитний рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 650 євро (т. 1 а.с. 128-129);

-копію договору-заяви про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в національній валюті від 16.12.2013 № 331832/20781/370-13, згідно якого ОСОБА_2 внесла на депозитний рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 10 000 грн (т. 1 а.с. 130);

-копії розписок від імені ОСОБА_8 , згідно змісту яких вона отримала від ОСОБА_59 06.04.2017 як аванс, завдаток за квартиру

АДРЕСА_11 000,00 грн; 01.11.2017 ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_59 за квартиру - 900 дол США та 2 700,00 грн; 21.02.2018 ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_59 за квартиру 500,00 дол США, 18.04.2018 700,00 дол США, 31.10.2018 200 дол США (т. 1 а.с. 131-135).

-витяг інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 22.01.2025, за змістом якого ОСОБА_1 вказаний боржником по виконавчих провадженнях: АСВП 48520962 відкрито 18.08.2015, стягувач ОСОБА_60 , стан - примусове виконання; АСВП 54269438 відкрито 11.07.2015, стягувач РВ ДВС, стан - завершено; АСВП 60387491 відкрито 22.10.2019, стягувач - КС «Центр фінансових послуг», стан примусове виконання; АСВП 60387590 відкрито 23.10.2019, стягувач - КС «Центр фінансових послуг», стан - примусове виконання; АСВП 61276037 відкрито 14.02.2020, стягувач - КС «Центр фінансових послуг», стан примусове виконання; АСВП 61695525 відкрито 02.04.2020, стягувач ПАТ АТ «Укргазбанк», стан відкрито (т. 1

а.с. 141);

-скрін-шоти сайту «Судова влада України» та копії рішень Чорнобаївського районного суду Черкаської області у справах № 709/130/14-ц від 11.08.2014, № 709/935/13-ц від 10.06.2013, № 709/1864/15-ц від 02.12.2015, № 709/897/13-ц від 15.05.2013, № 2322/2846/12 від 23.05.2013, згідно яких ОСОБА_1 був відповідачем у цих справах та з нього були стягнуті кошти як заборгованість (т. 1 а.с. 142-156);

-згідно листів Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі від 25.02.2025 № 4602 та від 04.03.2025 № 5093, у відділі перебуває зведене виконавче провадження від 31.10.2019, до складу якого входять 50 виконавчих проваджень на загальну суму 433 174,67 грн. За виконавчими листами боржник

ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості відносно іншого місця проживання боржника у відділі відсутні (т. 2 а.с. 24-25);

-відповідачкою ОСОБА_2 надані виписки про рух коштів в АТ КБ «ПриватБанк» в період із 01.01.2019 по 31.12.2022 (т. 1 а.с. 159-162);

-відповідачем ОСОБА_3 долучено платіжні інструкції про оплату ним комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_7 та АДРЕСА_5 щі ОСОБА_6 (т. 1

а.с. 163-174).

У судовому засіданні допитані свідки, які були заявлені стороною відповідачів.

Допитана у судовому засіданні 05.06.2025 свідок ОСОБА_61 повідомила, що проживає в будинку по АДРЕСА_4 щі ОСОБА_6 з 1976 року. Родину ОСОБА_20 знає з часу заселення в будинок, вони проживають на одному поверсі. Знає, що ОСОБА_12 була одружена, народила сина ОСОБА_13 , потім розлучилася. ОСОБА_12 жила із мамою - ОСОБА_5 та сином ОСОБА_13 у трикімнатній квартирі АДРЕСА_6 . Пояснила, що однокімнатна квартира, що раніше належала ОСОБА_62 тривалий час пустувала. Потім вона від сусідів почула, що ОСОБА_54 і ОСОБА_63 купили цю квартиру, але коли це було вона не пам`ятає. В однокімнатній квартирі вона ніколи не була і з ОСОБА_12 не товаришувала, бо вони різного віку. До ОСОБА_64 ОСОБА_65 заходила зрідка. Бачила, що в однокімнатній квартирі АДРЕСА_7 проводилися ремонтні роботи. Інколи у квартиру були відчинені двері і вона бачила, що там була ОСОБА_12 , незнайома їй жінка та чоловік на ім`я ОСОБА_66 однокласник сина. ОСОБА_27 знає, бачила його у дворі та коридорі будинку близько 10 разів. Про те щоб він жив з ОСОБА_12 їй невідомо, вона цього не бачила. Натомість, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 постійно жили в квартирі. Також вона ніколи не бачила щоб ОСОБА_19 щось робив по господарству.

Свідок ОСОБА_67 у судовому засіданні 05.06.2025 пояснила, що проживає у АДРЕСА_12 , а дачу мала по АДРЕСА_13 . По сусідству, через город, по АДРЕСА_14 жила ОСОБА_68 . Ще до початку війни біля будинку Тамари постійно стояв автомобіль ОСОБА_21 . Родину ОСОБА_20 знає дуже давно. Вона працювала лікарем і до 2014 року ходила до них на виклик. Спілкувалася переважно з матір`ю ОСОБА_69 . Приходила до неї 4-5 разів на рік. ОСОБА_70 хвалилася, що ОСОБА_54 працювала у Києві і мала хороший заробіток. Також хвалилася, що ОСОБА_54 купила квартиру. ОСОБА_34 ніколи в квартирі ОСОБА_64 не бачила. У новій, придбаній квартирі ніколи не була. ОСОБА_70 ніколи не говорила, що у ОСОБА_39 є чоловік. Вона думала, що ОСОБА_22 і ОСОБА_54 коханці та спільно не живуть. Стверджує, що за два роки до початку війни ОСОБА_18 постійно їздив до ОСОБА_71 , «хазяйнував» там. Також його автомобіль вона часто бачила біля кіоску, де працює продавцем ОСОБА_72 . ОСОБА_22 ніколи не мав грошей, у нього постійно були борги та він перепозичав гроші. На запитання представника позивача повідомила, що у 2021 році вона посварилася з ОСОБА_73 із-за городу, а в 2024 році посварилася з нею із-за водогону, навіть викликала поліцію. Із-за сварок з ОСОБА_73 та ОСОБА_44 вона продала свою дачу.

Застосовані норми права. Оцінка наведених аргументів учасників справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2019 року у справі N 588/350/15 (провадження N 61-30273св18) вказано, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя, четверта статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (частина перша статті 57 СК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.01.2024, справа № 523/14489/15-ц, (пункт 40) виснувала, таке: «40 …особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

41. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК)…

43. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

44. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.

70. При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення".

Отже, вирішуючи цей спір суду належить першочергово встановити факт або відсутність факту спільного проживання позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Відповідно до частин 2, 4 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване у вказаних правових нормах, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Конституційний суд України у рішенні від 03.06.1999 № 5-рп/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин.

Указаний висновок неодноразово використовувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.03.2019 у справі № 357/6408/17, від 05.04.2019 y справі № 387/938/17, від 16.05.2019 у справі № 467/404/17.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №554/8023/15-ц та постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023у справі № 582/18/21 (провадження N 61-20968сво21) містить правовий висновок, згідно якого вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд має встановити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Суттєвою умовою для визнання осіб такими, що перебувають у сімейних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак, не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)).

Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16 (провадження № 61-21748св18).

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).

Законом не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає заявник є підставою для відмови у задоволенні заяви.

Суд вважає, що надані позивачем докази на підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , наявності у спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків притаманних подружжю є недостатніми у своїй сукупності для встановлення зазначеного факту.

Позивачем не надано суду доказів про те, що позивач і відповідачка на час спірного періоду та на час придбання спірної квартири АДРЕСА_3 щі ОСОБА_6 не перебували у іншому шлюбі. одночасно, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові КЦС ВС від 26.06.2024 у справі № 367/3859/20, при застосуванні статті 74 СК України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, а також що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю.

Вілповідно до наданих відповідачем довідок виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради від 17.01.2025, у період із 01.01.2016 по 01.09.2022 у квартирі

АДРЕСА_5 , були зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 112), а в спірній квартирі АДРЕСА_7 у період із 13.08.2016 по 01.09.2022 були зареєстровані: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 113).

Надана позивачем довідка виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради

№ 62 від 17.02.2025 (т. 1 а.с. 239) про те, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрований в

АДРЕСА_1 , але за місцем реєстрації не проживає з лютого 2016 року по цей час не є безумовним доказом про те, що позивач проживав однією сім`єю з відповідачкою.

Також слід зазначити, що стосовно позивача у Чорнобаївському відділі державної виконавчої служби у Золотоніському районі перебуває зведене виконавче провадження від 31.10.2019, про наявність котрого позивач був обізнаний. Згідно наявної у цьому виконавчому провадженні інформації, ОСОБА_1 як боржник проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості відносно іншого місця проживання відсутні (т. 2 а.с. 24-25).

Суд вважає, що позивачем не надано достатніх доказів про те, що його фактичним місцем проживання (мешкання) у спірний період була квартира АДРЕСА_5 ; не надані докази про те, що у вказаній квартирі зберігалася переважна більшість речей позивача, зокрема, щоденного побутового вжитку.

Позивачем не надано жодних доказі на підтвердження наявності у сторін взаємних обов`язків щодо утримання майна, сплати комунальних послуг, спільного придбання майна чи побутової техніки, спільних переписок.

Відсутні докази на підтвердження спільних витрат, зокрема участі ОСОБА_1 в утриманні квартири, зокрема, але не виключено, шляхом сплати коштів за комунальні послуги. Натомість, згідно наданих відповідачем ОСОБА_3 платіжних інструкцій, сплата комунальних платежів у 2021 та 2022 роках за квартири АДРЕСА_7 та

АДРЕСА_5 здійснювалася ним, а не позивачем у справі (т. 1

а.с. 163-174).

Суд критично оцінює надані позивачем замовлення від 10.11.2021 № 10.11.01 та від 08.04.2021 № 08.04.21 на виготовлення меблів в ТЦ «Меблевий» (вул. Смілянська, 144/1) (т. 1 а.с. 7-8), як доказ спільних із відповідачкою витрат. У судовому засіданні 17.07.2025 представницею відповідачів повідомлено про відкриття вказаного ТЦ «Меблевий» в лютому 2022 року та появу торгового бренду по виготовленню меблів «Navі grup» лише 23.05.2023. Позивач ОСОБА_1 спершу не міг пояснити отримання ним поданого до суду замовлення від 10.11.2021 та від 08.04.2021 до відкриття цього магазину та до появи цього бренду, а потім вказав, що ці документи отримані ним у 2024 році як дублікат, оскільки зазначені у замовленні меблі він дійсно купував і сплатив за них кошти. Отже, за цих обставин неможливо стверджувати про достовірність та достатність цих доказів.

Надані позивачем як доказ гарантійний талон «ФанаБуд» від 20.04.2021 про монтування стелі та накладна № 327 від 17.11.2020 про відпущення дверей, вікон та балконного блоку на ім`я ОСОБА_1 (зворотній бік а.с. 7, 8) не є платіжними документами та не підтверджують здійснення оплати саме позивачем. Разом з цим, слід зазначити, що цих документів є явно недостатнім для висновку про участь позивача у проведенні ремонтних робіт в спірній квартирі та його участь в облаштуванні побуту, наявність спільного бюджету у спірний період, із лютого 2016 року по 17 серпня

2022 року.

Що стосується пов`язаності позивача та відповідачки спільним побутом, то суд вважає, що подана позовна заява та досліджені у судовому засіданні докази не містять належних та допустимих доказів зазначеного. Позивач жодних підтверджуючих документів щодо придбання майна для спільного побутового користування не надав.

Надані позивачем та досліджені у судовому засіданні фінансові звіти суб`єкта малого підприємництва Фермерське господарство «Тюбів» за 2017-2023 роки (т.

1 а.с. 18-25) не підтверджують наявність у позивача та відповідачки спільного бюджету, а лише підтверджує успішну господарську діяльність цього господарства.

Щодо доводів позивача про те, що зняті з рахунку Фермерського господарства «ТЮБІВ» грошові кошти були витрачені на сім`ю, зокрема, на придбання квартири, проведення в ній ремонту, суд їх вважає недоведеними. Зняття коштів керівником головою фермерського не свідчить, що отримані кошти були надані відповідачу для придбання квартири, будівельних матеріалів тощо.

Суд зауважує, що позивачем не надано інших документів на підтвердження придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) протягом 2016-2022 років.

Аналогічно, не представлено жодних документів (доказів) на підтвердження проведення ремонтних робіт у квартирах, де за версією позивача, проживали сторони. Позивач та допитані у судовому засіданні свідки не вказали про те які саме роботи проводилися у спірній квартирі, коли, за які кошти.

Позивачем також не підтверджено наявності спільного бюджету з відповідачкою, не надано пояснень як формувався та витрачався бюджет та яка у ньому частка була позивача.

Не здобуло жодного підтвердження доказами і пояснення ОСОБА_1 про здійснення ним будівництва сараю по АДРЕСА_4 . Так заявляючи вимогу про поділ будівельних матеріалів, обладнання то конструктивних елементів, які використані у будівництві надвірної споруди допоміжного капітально побудованого приміщення сараю, позивач не надав жодного доказу про наявність таких будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання. Суд не може вирішувати питання про визнання права власності на майно, правовий статус якого позивачем не доведено і не визначено.

Слід звернути увагу позивача на те, що згідно наданої ним Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.11.2024 № 403159302 (т. 1 а.с. 9) квартира АДРЕСА_5 має такий технічний опис майна: «3-х кімнатна квартира розташована на 2-му поверсі 2-х поверхового будинку: 1 коридор; 2 ванна; 3 кухня; 4,5,6, кімнати; № 7 шафа; 1 балкон; сарай, площею 5,5 кв.м». Тобто, в матеріалах справи наявні докази про існування за адресою АДРЕСА_2 сараю, як допоміжної споруди.

Одночасно слід вказати на те, що відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала факт перебування з позивачем у близьких стосунках, їхню періодичну спільну присутність на святах. Однак встановлення лише обставин спільного відпочинку та близьких стосунків не може тягнути за собою висновок про проживання сторін однією сім`єю та поширення на такі відносини положень статті 74 СК України щодо права спільної сумісної власності на майно. Разом з тим, законодавцем в частині другій статті 21 СК України імперативно зазначено, проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Щодо показань допитаних у судовому засіданні свідків, то суд вже вказував на те, що згідно усталених правових висновків Верховного Суду, застосування котрих є обов`язковим для суду першої інстанції, показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Суд урахував, що допитані у судовому засідання свідки, як за клопотанням позивача, так і за клопотанням відповідача, не повідомили про обставини придбання спірної квартири, її вартість та стан.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт його проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період із лютого 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки надані позивачем три світлини (фотографії), гарантійний талон, накладна та два замовлення, показання свідків самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між ними склалися та мали місце протягом спірного періоду усталені відносини, які притаманні подружжю в розумінні статті 74 СК України.

Повертаючись до вимог позивача про поділ між ним та відповідачкою ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_3 та будівельних матеріалів, обладнання та конструктивних елементів, які використані у будівництві надвірної споруди сараю, суд прийшов до висновку про недостатність доказів того, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 склалися відносини, притаманні подружжю, і що сторони у справі проживали як чоловік та жінка без шлюбу, мали спільний бюджет та мали спільні права та обов`язки, а отже і не довів, що спірне майно є спільно нажитим майном подружжя.

Недостатність доказів, які визначають правовий статус цього майна як спільного майна чоловіка та жінки які проживають однією сім`єю та не перебувають у шлюбі між собою, є підставою для відмови в задоволення позову.

Також ураховуючи, що позивачем не спростовано належність спірної квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, на час укладення оспорюваного договору дарування від 31.08.2022, відсутні правові підстави для визнання цього договору дарування недійсним.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Щодо стягнення судового збору слід вказати таке.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у позові судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 7176,85 грн сплачені позивачем за подання позову, а також у розмірі 605,60 грн слачені ним за подання заяви про забезпечення позову покладаються на позивача.

Що стосується стягнення із позивача на користь відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 32000 грн, суд установив наступне.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.10.2020 у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01.09.2021 у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Вирішуючи питання про стягнення із позивача на користь відповідачів понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі по 16 000,00 грн, а всього -

32 000,00 грн, суд дослідив, зокрема, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 2/25 від 07.01.2025, згідно якої адвокат Витріщак Т.І. отримала від ОСОБА_2 як оплату по договору про надання правничої допомоги від 06.01.2025 грошові кошти у сумі

8000,00 грн (т. 1 а.с. 177); квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1/25 від 06.01.2025 про отримання адвокатом Витріщак Т.І. від ОСОБА_3 на підставі договору про надання правничої допомоги від 06.01.2025 оплати в розмірі 8000,00 грн (т. 1 а.с. 178); квитанцію до прибуткового касового ордеру № 4/25 від 26.02.2025, згідно якої адвокат Витріщак Т.І. отримала від ОСОБА_2 як оплату по договору про надання правничої допомоги від 06.01.2025 грошові кошти у сумі 8000,00 грн (т. 2 а.с. 74); квитанцію до прибуткового касового ордеру № 5/25 від 26.02.2025 про отримання адвокатом Витріщак Т.І. від ОСОБА_3 на підставі договору про надання правничої допомоги від 06.01.2025 оплати в розмірі 8000,00 грн (т. 2 а.с. 75); витяг з договору про надання правничої допомоги від 06.01.2025, в якому визначено ціну договору в розмірі 32000,00 грн (т. 1 а.с. 179).

Суд враховує, що втручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому у положеннях ст. 627 ЦК України, принципу «pactasuntservanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду № 910/15191/19 від 01.10.2020).

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22).

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21).

Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023 року № 910/7032/17).

Так, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової Постанови Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) від 19.02.2020.

Також Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, усі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже при визначенні суми відшкодування, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи зазначене, результат розгляду справи у суді, оцінивши подані докази на підтвердження понесених витрат, предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, поведінку сторони під час розгляду справи, а також те, що позивачем було заявлено вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 82 000,00 грн, що більш ніж удвічі більше від понесених відповідачами витрат, відсутність клопотання позивача про зменшення розміру витрат та відсутність обгрунтувань непропорційності заявлених витрат, суд вважає що заявлений розмір витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню в розмірі 32000,00 грн (по 16000,00 грн кожному відповідачу), що відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.

Покликаючись на положення статей 259, 263-265 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільно нажитого майна та визнання недійсним договору дарування.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Скасувати заходи забезпечення позову, ззастосовані ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26.12.2024, про н акладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 , що згідно договору дарування серії № 486 від 31.08.2022, посвідченого Другою золотоніською державною нотаріальною конторою належить ОСОБА_74 з позбавленням його права на відчуження та розпорядження нею, у справі № 709/2188/24.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Повне рішення суду складено 19 вересня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_15 , проживає за адресою: АДРЕСА_16 .

Представник позивача: ОСОБА_75 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_17 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_18 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_19 .

Представник відповідачів: ОСОБА_76 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_20 .

Суддя Л.О. Шарая