Справа № 127/656/24
Провадження №22-ц/801/1361/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач :Ковальчук О. В.
УХВАЛА

02 вересня 2025 рокуСправа № 127/656/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Міхасішина І. В.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом Служби у справах дітей Вінницької міської ради до ОСОБА_1 про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2025 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області вищевказаний позов задоволено. Відібрано неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав та передано дитину на опікування органам опіки та піклування Вінницької міської ради. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь та утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі.

08 травня 2025 року, не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

12 червня 2025 року з Вінницького міського суду Вінницької області надійшли матеріали цивільної справи для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

17 червня 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду вищевказану апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку із несплатою скаржником судового збору.

Після чого, на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона просила звільнити її від сплати судового збору.

19 липня 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено. Продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2025 року, наведених в ухвалі Вінницького апеляційного суду від 17 червня 2025 року, протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

04 серпня 2025 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому вона повторно просить звільнити її від сплати судового збору.

У тексті поданого клопотання ОСОБА_1 наголошує, що вона позбавлена можливості сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі, оскільки має малу заробітну платню, що, як вона вказує, підтверджується довідкою про доходи, яку вона ніби додала до клопотання.

До вказаного клопотанняскаржником було додано копію листа Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області № 44441/6/02-32-12-01-18 від 30 липня2025 року, зі змісту якого вбачається, що податковий орган розглянув адвокатський запит адвоката Лідії Вдовцової про надання інформації щодо ОСОБА_1 та у відповідь повідомив, що надання контролюючим органом (розпорядником) податкової інформації з обмеженим доступом на адвокатський запит чинним законодавством України не передбачено.

Дослідивши подані скаржником документи, апеляційний суд вважає, що клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги не підлягає задоволенню з таких підстав.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині 1 цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору (або відстрочення, розстрочення сплати судового збору), повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з цим, стаття 8 Закону України «Про судовий збір» конкретизує порядок, умови відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати та коло осіб, до яких може застосувати суд цю норму.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині 1 цієї статті.

Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко свідчить, що законодавець, застосувавши конструкцію: «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду, навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18.

Зазначене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливим для всіх учасників процесу.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Визначення судом майнового стану сторони є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року; «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Отже, скрутний майновий стан, на підтвердження якого заявником надані відповідні документи, може бути підставою для задоволення судом клопотання про звільнення його від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.

Безпідставне звільнення від сплати судового збору є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом.

Разом з тим, із наданих скаржником доказів на підтвердження її майнового стану неможливо встановити дійсний розмір її доходів за попередній календарний рік, що є однією із умов, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», для встановлення підстав щодо звільнення особи від сплати судового збору.

Право на доступ до правосуддя, хоча і є фундаментальним, але не є абсолютним. Це означає, що держава може встановлювати обмеження на це право, але вони повинні бути легітимними, переслідувати законну мету та бути пропорційними.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя, оскільки формування справедливих принципів оплати судового збору характеризує рівень доступності до правосуддя у країні (справа «Креуз проти Польщі» (KREUZ v. POLAND) від 19 червня 2001 року).

Отже, обставини на які посилається заявник, як на підстави звільнення її від сплати судового збору є недостатніми та необґрунтованими, у зв`язку з чим, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Отже, оскільки скаржником не було виконано вимоги ухвали апеляційного суду від 17 червня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху, таку апеляційну скаргу, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 357, ч. 3 ст. 185 ЦПК України, необхідно визнати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 185, 357 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2025 року у даній цивільній справі вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач О. В. Ковальчук

Судді: Т. Б. Сало

І. В. Міхасішин