Провадження №2-др/760/155/25
15 липня 2025 року м. Київ
Солом`янський районний суд міста Києва
у складі головуючого судді Аксьонової Н.М.
з участю секретаря судового засідання Омельян Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
В обґрунтування заяви покликається на те, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року позовну заяву було задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх її заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 жовтня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Однак, під час винесення рішення суд не вирішив питання про судові витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката, які понесла позивач.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14 липня 2025 року заяву передано головуючому судді Аксьоновій Н.М.
Оскільки позивач направила копію заяви про ухвалення додаткового рішення відповідачу ОСОБА_2 , на підставі ч.4 ст.270 ЦПК України, су вирішив не викликати сторони в судове засідання для розгляду указаної заяви.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення у справі з огляду на наступне.
Судом установлено, що у провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року позовну заяву було задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх її заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 жовтня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Також, стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1211 гривень 20 копійок судового збору.

Однак, під час винесення рішення суд не вирішив питання про судові витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката, які понесла позивач.

14 липня 2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Жук Т.С. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій вона просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 гривень.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Частинами 1, 12 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: копію договору про надання правничої допомоги від 08 липня 2024 року, укладеного між адвокатським адвокатом Жук Т.С. та ОСОБА_1 , копію додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 08 липня 2024 року, копію додаткової угоди від 30 травня 2025 року до договору про надання правничої допомоги від 08 липня 2024 року, копію акту про надання правничої допомоги від 10 липня 2025 року до договору про надання правничої допомоги від 08 липня 2024 року, ордер серії АІ №1714353 від 30 вересня 2024 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №7672/10 від 19 квітня 2019 року.

Так, згідно наданих документів, зокрема додаткової угоди від 08 липня 2024 року до договору про надання правничої допомоги від 08 липня 2024 року та акту наданих послуг вбачається, що вартість послуг адвоката, наданих позивачу, складає 10000 грн та включає в себе підготовку позовної заяви про стягнення аліментів на двох неповнолітніх дітей та процесуальних заяв по суті справи.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст.27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти стягнення витрат на оплату правничої допомоги. Зазначив, що в даному випадку має місце зловживання стороною позивача та її представником процесуальними правами. Спір виник внаслідок неправильних дій сторони позивача, і його б не існувало в разі досудового вирішення спору. Крім тог, вважає, що заявлений позивачем попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат є неспівмірним зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання послуг не відповідають критерію реальності таких витрат. Спеціаліст у галузі права у даній справі для досягнення необхідного результату міг би обмежитись поданням до суду заяви про видачу судового наказу, чим би зберіг кошти позивача та уникнув би надмірного навантаження системи держави.

Суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30 січня 2023 року №910/7032/17).

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Позивачем доведено реальність судових витрат; дійсна необхідність вбачається з загальної ситуації, в якій опинилася позивач, яка була вимушений вчиняти заходів щодо свого захисту в судовому порядку.

Разом з тим, суд враховує, що складання позову про стягнення аліментів не потребувало аналізу великої кількості документів, у справах даної категорії наявна усталена судова практика. Справа за позовом ОСОБА_1 є нескладною та розглянута у спрощеному провадженні без участі сторін.

Відтак, надання правничої допомоги позивачу адвокатом у даній справі зводилося до складання та подання позовної заяви, з мінімальною кількістю доказів.

Враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, наявність заперечення відповідача на стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 до 8000 грн.

Керуючись ст.13, 43, 49, 133-137, 141, 270, 258-261, 352-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч.1 ст.355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст.273 ЦПК України).

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Солом`янського районного суду

міста Києва Н.М. Аксьонова