Провадження № 2/643/290/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретарясудового засідання Ісоєва К.М., представника позивача Болоховцева Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Житлового кооперативу «Світоч» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

Житловий кооператив «Світоч» (позивач) звернувся до суду з позовом, в якому в остаточній редакції позовних вимог просить стягнути з ОСОБА_1 (відповідач) заборгованість за надані житлові послуги з управління багатоквартирним будинком (квартирну плату) з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в загальному розмірі 8251,24 грн. (том 2, а.с. 71-73).

В обґрунтування позову зазначено, що ЖК «Світоч» створений з метою управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 (Будинок). Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 та членом ЖК «Світоч». Відповідач не у повному обсязі виконує обов`язки по сплаті внесків на утримання Будинку та прибудинкової території, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість в такому розмірі: основна заборгованість 6400,00 грн.; інфляційні втрати 1611,06 грн.; 3 % річних 240,18 грн., всього - 8251,24 грн.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.11.2021, ухваленим в даній справі, позовні вимоги були задоволені, стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в загальному розмірі 9003,67 грн. та судові витрати в загальному розмірі 3921,00 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12.03.2024 заяву відповідача про перегляд вказаного вище заочного рішення було задоволено, заочне рішення скасовано, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судові засідання неодноразово не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Ураховуючи неодноразову неявку відповідача в судові засідання, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для розгляду справи за відсутності відповідача.

Відповідач надала відзив та письмові заяви, згідно з якими заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. В обґрунтування заперечень посилалась на позовну давність. Також зазначила, що надані позивачем розрахунки заборгованості не відповідають дійсності, оскільки нею сплачена вказана вище заборгованість. Згідно з доводами відповідача, розмір її заборгованості станом на 29.11.2021 складає 499,39 грн. Ураховуючи наведене, відповідач просила відмовити в задоволенні позову.

Ураховуючи складність справи, суд, керуючись положеннями ч. 1 ст. 244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини.

Як вбачається з Статуту ЖК «Світоч», він створений співвласниками Будинку з метою забезпечення належного утримання Будинку, інженерного обладнання Будинку і житлових приміщень, під`їздів, інших місць загального користування Будинку та прибудинкової території (п. 2.2.2.).

Згідно п. 5.2.4 Статуту, його члени зобов`язані сплачувати визначені Статутом внески на утримання, експлуатацію та капітальний ремонт у Будинку в розмірі, встановленому загальними зборами, з урахуванням реальних витрат (том 12, а.с 8-17).

З наданих позивачем Витягів з протоколів загальних зборів № 127 від 28.12.2010, № 138 від 28.12.2016, № 142 від 27.12.2017, № 145 від 25.12.2018, № 3 від 20.07.2019 вбачається, що тарифи на обслуговування Будинку (квартирна плата) затверджувались загальним зборами членів ЖК «Світоч» (том 1, а.с. 22-26).

Як вбачається з Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 24.12.2019, відповідач зареєстрована за місцем проживання в кв. АДРЕСА_2 вказаного Будинку (том 1, а.с. 70). Зазначена обставина не заперечувалась відповідачем.

Згідно з наданою позивачем довідкою, відповідач є членом ЖК «Світоч» та власником вказаної вище квартири (том 1, а.с. 98).

В ході розгляду справи позивач неодноразово зменшував позовні вимоги у зв`язку із частковою сплатою відповідачем заборгованості.

Відповідно до складеного позивачем розрахунку заборгованості по внеску на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території (квартирній платі) власника кв. АДРЕСА_3 , заборгованість відповідача за період з червня 2017 року по жовтень 2020 року складає 6400,00 грн. (том 2, а.с. 39-45).

Згідно із сформованим позивачем розрахунком інфляційних втрат за період січень 2017 року березень 2020 року (квартира відповідача № 219 у Будинку), інфляційні втрати за вказаний період складають 1611,06 грн. (том 2, а.с. 78-80).

Як вбачається з розрахунку 3 % річних за користування грошовими коштами (квартира відповідача № 219 у Будинку), розмір 3 % річних за період з 01.01.2017 по 29.11.2021 складає 643,79 грн. (том 2, а.с. 81-83).

Згідно ст. 1 Закону України «Про житловокомунальні послуги» в редакції до 01.05.2019 (далі Закон в редакції до 01.05.2019), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону в редакції до 01.05.2019, одним з видів житлово-комунальних послуг є послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Статтею 20 Закону в редакції до 01.05.2019 передбачено, що споживачі зобов`язані оплачувати житловокомунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 5 Закону України «Про житлово комунальні послуги» в редакції з 01.05.2019 (далі Закон в редакції з 01.05.2019) передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону в редакції з 01.05.2019, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 9 Закону в редакції з 01.05.2019, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Аналогічні обов`язки передбачені п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, згідно яких власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п. 79 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 зазначено, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

У постанові Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21 зазначено, що оскільки стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача, та враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», висновки суду апеляційної інстанції про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Оцінюючи посилання відповідача на строки позовної давності, суд керується таким.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

До суду з даним позовом позивач звернувся 23.12.2019. У позові позивач просить стягнути заборгованість, починаючи з 2017 року.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення заборгованості заявлені з дотриманням строків позовної давності, встановлених ст. 257 ЦК України.

Доводи відповідача, висловлені у відзиві, щодо відсутності даних відносно періоду часу, за який позивачем визначено суму заборгованості, спростовуються наданим позивачем розрахунком заборгованості по внеску на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території (квартирній платі) власника кв. АДРЕСА_3 (том 2, а.с. 39-45), з якого вбачається, що заборгованість у розмірі 6400,00 грн. нарахована за період з червня 2017 року по жовтень 2020 року.

Доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо відсутності заборгованості та неправильності нарахувань, здійснених позивачем, суд відхиляє з огляду на таке.

Як вбачається з наданих позивачем розрахунків, заборгованість, яку він просить стягнути в остаточній редакції позовних вимог, утворилась в період з червня 2017 року по жовтень 2020 року.

Згідно з наданими відповідачем платіжними документами, нею в рахунок квартплати (експлуатаційних витрат) за період з червня 2017 року по жовтень 2020 року сплачено всього 1611,76 грн. (том 1, а.с. 216-221). Ці ж самі квитанції відповідач додала до заяви про перегляд заочного рішення (том 1, а.с. 163-168).

Відповідно до складених представником позивача розрахунків, відповідач за період з червня 2017 року по жовтень 2020 року сплатила всього за звітний період 5470,78 грн. (том 2, а.с. 39-45).

Таким чином, з розрахунків, складених представником позивача, вбачається, що під час їх складення позивачем враховані не тільки всі платежі, які відповідач сплачувала згідно з наданими нею платіжними документами за період з червня 2017 року по жовтень 2020 року, а й інші платежі, сплачені нею в рахунок оплати наступних розрахункових періодів.

Аналогічні пояснення відносно того, що всі наведені відповідачем платежі враховані позивачем при формуванні кінцевого розміру заборгованості, надав представник позивача.

Надану відповідачем платіжну інструкцію від 06.11.2022 про сплату за квартиру грошових коштів у розмірі 5000,00 грн. (том 1, а.с. 215; том 2, а.с. 56), а також платіжні документи, які підтверджують оплату відповідачем квартплати за період після жовтня 2020 року (том 1, а.с. 222-235; том 2, а.с. 61), суд не може визнати належними доказами того, що згідно з вказаними документами сплачувалась заборгованість саме за період з червня 2017 року по жовтень 2020 року, оскільки вказані грошові кошти, виходячи з їх цільового призначення, вказаного в платіжних документах, не вносились в якості оплати періоду з червня 2017 року по жовтень 2020 року.

При цьому, як вбачається з пояснень представника позивача, вказаний вище платіж у розмірі 5000,00 грн., який був здійснений у 2022 році, був спрямований на погашення заборгованості, яка виникла у 2022 році. Вказані доводи підтверджуються наданим позивачем розрахунком заборгованості за 2022 рік, в якому зазначено на надходженні у листопаді 2022 року грошових коштів у сумі 5000,00 грн. Ураховуючи наведене, а також ту обставину, що у платіжній інструкції від 06.11.2022 платник (відповідач) не зазначила період, за який нею сплачуються вказані грошові кошти, у суду відсутні підстави вважати, що вказані грошові кошти мали бути спрямовані позивачем в рахунок погашення заборгованості минулих періодів, зокрема періоду з червня 2017 року по жовтень 2020 року.

Оцінюючи доводи відповідача відносно того, що з неї в межах виконавчого провадження на виконання заочного рішення суду стягнуто на користь позивача заборгованість в розмірі 403,61 грн., суд керується таким. На підтвердження сплати грошових коштів у вказаному розмірі відповідач надала лист Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 107906 від 17.05.2024 (том 2, а.с. 52-55). З вказаного листа вбачається, що грошові кошти в розмірі 403,61 грн. були стягнуті з відповідача на користь позивача в рахунок погашення штрафу. Згідно з письмовими поясненнями представника позивача грошові кошти в розмірі 403,61 грн. зараховані в рахунок сплати трьох процентів річних. Розмір 3 % річних за вказаний вище період, згідно з наданими позивачем розрахунками, складав 643,79 грн. В остаточній редакції позовних вимог (том 2, а.с. 71-73) позивач зазначив, що розмір заборгованості зі сплати 3 % річних зменшений на вказану вище суму в розмірі 403,61 грн., у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача заборгованість зі сплати 3 % річних за вказаний вище період в розмірі 240,18 грн. (643,79 грн. 403,61 грн.). Таким чином, сплата відповідачем грошових коштів у розмірі 403,61 грн. врахована позивачем під час визначення остаточного розміру заборгованості відповідача.

Також, як вбачається з доводів позовної заяви та пояснень представника позивача, ним з урахуванням позиції відповідача проведений перерахунок інфляційних втрат за період з 01.01.2017 по 29.11.2021.

Розмір інфляційних втрат позивача від прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 01.01.2017 (дата виникнення заборгованості, яка погашена у вересні-жовтні 2021) по 01.10.2020, згідно з наданими позивачем розрахунками, складає 1611,06 грн.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується таким.

Позивачем під час пред`явлення позову був сплачений судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Ураховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги, у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Відповідач заперечувала проти стягнення з неї вказаних витрат, посилаючись на їх неспівмірність. Зазначила, що розмір вказаних витрат в сумі 6000,00 грн. фактично дорівнює сумі основної заборгованості, яка складає 6400,00 грн. Посилалась на те, що позивачем не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц висловлено висновки щодо застосування норм права, згідно яких із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства (п. 40). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (п. 44). Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності (п. 47).

Ураховуючи факту тотожність приписів ст. 137 ЦПК України та ст. 126 ГПК України, суд під час вирішення даної справи вважає за можливе також врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, яка звернула увагу на такі особливості розподілу витрат на правничу допомогу: «Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19) (п. 127).

Гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (п. 130, 131).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (п. 106).

Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним (п. 143).

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис (п. 144).

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права (п. 145).

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (п. 147)».

Згідно з висновками щодо застосування норм права, викладеними в постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 713/1890/21, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Повертаючись до обставин даної справи, судом встановлені такі обставини.

Як вбачається з договору про надання правничої допомоги № 0002 від 12.07.2019, протоколу узгодження розміру винагороди за виконання окремого завдання з надання правничої допомоги, який є додатком до вказаного вище договору, платіжного доручення № 85 від 16.12.2019, позивачем на користь адвоката Пелецького В.О. в якості оплати правничої допомоги сплачені грошові кошти в розмірі 2000,00 грн. Вказані грошові кошти сплачені за підготовку позовної заяви та представництво інтересів позивача в суді першої інстанції (том 1, а.с. 65-67). Як вбачається з протоколів судових засідань, адвокат Пелецький В.О. приймав участь у судових засіданнях в даній справі 03.02.2020 (том 1, а.с. 76-77), 01.06.2021 (том 1, а.с. 122), 29.11.2021 (том 1, а.с. 141).

Крім того, між позивачем та адвокатом Болоховцевим Є.О. укладений договір № 05/02-24 про надання юридичних послуг та правової допомоги від 05.02.2024, додаток № 1 до вказаного договору від 05.02.2024, звіт про надання послуг за вказаним договором від 26.09.2024 (том 2, а.с. 14-19). Згідно з вказаним договором, адвокат зобов`язується надавати позивачу юридичні послуги та правову допомогу в справі про стягнення з власників квартири АДРЕСА_2 у Будинку заборгованості по сплаті внеску на утримання будинку та прибудинкової території (квартирної плати). Вартість послуг згідно з додатком № 1 сторони узгодили в сумі 11000,00 грн. Відповідно до звіту про надання послуг за договором, адвокат Болоховцев Є.О. надав послуги на суму 4000,00 грн., які включають послугу з ознайомлення з матеріалами справи вартістю 500,00 грн., послугу із здійснення представництва під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення вартістю 1000,00 грн., послугу із здійснення представництва інтересів позивача під час розгляду справи за правилами позовного провадження вартістю 2500,00 грн. Згідно з платіжними інструкціями, позивач оплатив на користь адвоката грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. (том 2, а.с. 20-21).

Ураховуючи наведене, адвокат Болоховцев Є.О. просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, яку надав він особисто, в розмірі 4000,00 грн. Всього адвокат Болоховцев Є.О. просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн., з яких 2000,00 грн. вартість правничої допомоги, наданої адвокатом Пелецьким В.О., 4000,00 грн. - вартість правничої допомоги, наданої адвокатом Болоховцевим Є.О.

Суд не вбачає підстав для відшкодування витрат на участь адвоката Болоховцева Є.О . у справі під час вирішення питання про скасування заочного рішення з огляду на таке. Як вбачається з письмових пояснень адвоката Болоховцева Є.О., а також його пояснень, наданих у судовому засіданні, адвокат просив відмовити в задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення. Між тим суд задовольнив вказану заяву відповідача. За таких обставин, оскільки суд дійшов висновку щодо безпідставності доводів адвоката Болоховцева Є.О. на стадії перегляду заочного рішення, суд не вбачає підстав для відшкодування витрат на адвоката в сумі 1000,00 грн., сплачених за послугу представництва на стадії вирішення питання про перегляд заочного рішення.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відшкодування інших витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 5000,00 грн., суд керується таким.

Адвокат Болоховцев Є.О. приймав участь у судових засіданнях 18.06.2024 (том 1, а.с. 249), 06.08.2024 (том 2, а.с. 11), 18.11.2024 (том 2, а.с. 31), 26.12.2024 (том 2, а.с. 67), 20.05.2025 (том 2, а.с. 95), 15.07.2025. Крім того, адвокат Болоховцев Є.О. підготував та подавав суду численні пояснення та розрахунки.

Суд враховує, що згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним у тому числі з ціною позову.

З урахуванням остаточної редакції позовних вимог ціна позову складає 8251,24 грн.

Ураховуючи складність справи та виконаних адвокатами Пелецьким В.О. та Болоховцевим Є.О. робіт (наданих послуг), час, витрачений вказаними адвокатами на виконання вказаних робіт (надання послуг), їх обсяг, а також враховуючи ціну позову, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Таким чином, суд всього стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати в загальному розмірі 5921,00 грн. (4000,00 грн. + 1921,00 грн.).

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позовну заяву Житлового кооперативу «Світоч» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Житлового кооперативу «Світоч» (код , р/р НОМЕР_2 , місцезнаходження: м. Харків, пр-т Тракторобудівників, буд. 105) грошові кошти в загальному розмірі 8251,24 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Житлового кооперативу «Світоч» (код , р/р НОМЕР_2 , місцезнаходження: м. Харків, пр-т Тракторобудівників, буд. 105) понесені останнім судові витрати в загальному розмірі 5921,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Крівцов