Справа № 931/755/24
Провадження № 2/931/27/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року селище Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Кідиби Т.О.,

за участю: секретаря Гупалик А.С.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача Немченко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Локачах в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Селянського фермерського господарства "Надія" про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди,

в с т а н о в и в:

16 жовтня 2024 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до СФГ «Надія» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди.

Позов мотивує тим, що він на підставі державного акту на право приватної власності є власником земельної ділянки, площею 2,4536 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:000:0643, що знаходиться на території Заячицівської сільської ради Локачинського району (наразі - Володимирського району) Волинської області.

Зазначає, що йому нещодавно стало відомо про те, що його власна земельна ділянка використовується іншими особами. Позивач з`ясував, що право оренди на належну йому земельну ділянку має відповідач СФГ «Надія». Вказує, що таке право оренди виникло у відповідача на підставі договору оренди землі від 11.10.2023 року, строк дії оренди 7 років, державна реєстрації права оренди здійснена 18.01.2024 року державним реєстратором Зимнівської сільської ради Майфат Ю.О.

Стверджує, що договір оренди земельної ділянки від 11.10.2023 року з відповідачем він не укладав і не підписував, істотних умов оренди не погоджував, інших осіб на підписання договору не уповноважував, договір оренди не є укладеним, тому державна реєстрація права оренди на підставі вищевказаного договору порушує його право на користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою. Зазначає, що у зв`язку з цим він змушений звертатися до суду за захистом свого права власності на земельну ділянку.

Просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, площею 2,4536 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:000:0643, що знаходиться на території Заячицівської сільської ради Локачинського району (наразі - Володимирського району) Волинської області, шляхом її повернення ОСОБА_2 та скасувати державну реєстрацію права оренди даної земельної ділянки, яка була проведена 18.01.2024 року державним реєстратором Зимнівської сільської ради Майфат Ю.О., індексний номер: 71238674 від 23.01.2024 року, а також стягнути з відповідача судові витрати.

21 жовтня 2024 року суддею Локачинського районного суду Волинської області постановлено ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви та відкриття провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

10.12.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач позовних вимог не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю, з огляду на наступне.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі 338/180/17 зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати не укладеним договір після повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю плату та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату.

Щодо державної реєстрації права оренди.

У 2016 року між позивачем, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який є головою СФГ Надія» було проведено переговори стосовно оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0643, яка належить позивачу.

На підставі проведених переговорів, сторони дійшли домовленості щодо укладення договору оренди вищевказаної земельної ділянки, яким погодили всі істотні умови.

10 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та СФГ «Надія» було укладено договір оренди землі. Згідно з умовами вказаного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Заячицівської сільської ради Локачинського району Волинської області, площею 2,4536 га, з кадастровим номером :03:000:0643. Термін дії договору - 7 років. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3986,86 грн, з розрахунку 3% грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. 24.11.2016 року державним реєстратором Хом`як Т.В. проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки.

В період дії договору оренди, а саме: з 2017 року по 2023 рік позивач ОСОБА_2 отримував орендну плату та ставив підпис про її отримання.

11 жовтня 2023 року між ОСОБА_2 та СФГ «Надія» було укладено договір оренди землі. Згідно з умовами вказаного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Локачинської ОТГ Володимирського району Волинської області, загальною площею 2,4536 га, з кадастровим номером :03:000:0643. Термін дії договору - 7 (сім) років. Орендна плата вноситься орендарем у готівковій формі в розмірі не менше 3% грошової оцінки земельної ділянки 2757,11 грн. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Додатком до договору оренди землі є акт приймання передачі земельної ділянки від 11 жовтня 2023 року.

18.01.2024 року державним реєстратором Майфат Ю.О. проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, індексний номер: 71238674 від 23.01.2024 року.

Відповідно до відомостей про нарахування орендної плати с. Заячиці СФГ «Надія» за 2024 рік позивач отримав орендну плату у розмірі 2200 грн та поставив підпис про її отримання.

У вищевказаних договорах зазначено паспортні дані ОСОБА_2 , у позивача наявні оригінали договорів та витяги із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Окрім того, зазначає, що відповідно до п.8 договору оренди землі, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. В даному випадку про намір укладення договору оренди землі на новий строк усно було повідомлено позивача та членів його сім`ї. Натомість, позивач не надсилав орендарю заперечення на поновлення договорів оренди землі на новий строк.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він не підписував договір оренди від 11 жовтня 2023 року, не спростовує факту його обізнаності про даний договір, оскільки підтверджується те, що відповідач користується земельними ділянками, а позивач отримує за це орендну плату.

Також стороною відповідача з цих підстав заперечувалось щодо призначення почеркознавчої експертизи.

Крім того, відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України сторона відповідача зазначає про понесені нею витрати на правничу допомогу, орієнтовний розмір яких становить 15000 грн, та вказує, що докази понесення таких витрат будуть подані до суду в порядку та строки, визначені чинним законодавством.

Ухвалою суду від 22.01.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у Селянського фермерського господарства "Надія" оригінал договору оренди землі, укладений 11.10.2023 року між ОСОБА_2 та СФГ «Надія», щодо земельної ділянки, площею 2,4536 га, кадастровий номер :03:000:0643.

Ухвалою суду від 24.02.2025 року задоволено клопотання представника позивача та призначено в даній цивільній справі судову почеркознавчу експертизу. Провадження у справі було зупинено.

30 червня 2025 року, після отримання висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, судом постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі.

Ухвалою суду від 21.07.2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

14.08.2025 року представником позивача подано заяву про стягнення понесених судових витрат у справі, просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2422, 40 грн та 21 204 грн. витрат на проведення експертизи.

15.08.2025 року представником відповідача подано письмове заперечення на вказану заяву, просить у задоволенні зазначених позивачем судових витрат відмовити. При цьому мотивує наступним.

Перед зверненням до суду позивач не звернувся до відповідача із пропозицією розірвати договір оренди. Не висловлюючи заперечень щодо використання відповідачем спірної земельної, отримуючи орендну плату, позивач визнав, що договір оренди земельної ділянки є укладеним. Якби позивач, з метою досудового врегулювання спору, письмово звернувся до відповідача із відповідною пропозицією щодо розірвання договору оренди спірної земельної ділянки, можливо вдалося б уникнути понесення вказаних судових витрат.

Позивач у судовому засіданні 14.08.2025 року позовні вимоги підтримав повністю, не заперечує той факт, що його земельною ділянкою користується СФГ «Надія», а він отримував за це орендну плату, в тому числі і у 2024 році. Проте договорів з відповідачем ні у 2016 році, ні у 2023 році не підписував. Письмово до СФГ "Надія" про повернення земельної ділянки не звертався, зазначав про це усно.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, а також на висновок судової почеркознавчої експертизи, яким встановлено, що позивач не підписував спірного договору оренди належної йому земельної ділянки. Таким чином, доказами у справі підтверджено відсутність волевиявлення позивача на укладення договору оренди земельної ділянки, тому вказаний договір є неукладеним, земельну ділянку слід повернути позивачу, і скасувати державну реєстрацію права оренди, здійснену відповідно до даного договору.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову. Зазначила, що спірний договір оренди укладений між сторонами відповідно до норм законодавства, виконувався сторонами, оскільки відповідач нараховував і виплачував орендну плату, а позивач її отримував.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 7152, виданого 08.09.2004 року Локачинською РДА, земельна ділянка площею 2,4536 га, яка передана для ведення особистого селянського господарства та розташована за адресою: Волинська область, Локачинський район, Заячицівська сільська рада, кадастровий номер :03:000:0643, належить ОСОБА_2 (а.с. 8).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 396202130 від 24.09.2024 року встановлено, що власником земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0643, площею 2,4536 га, є ОСОБА_2 , а також те, що у Державному реєстрі речових прав наявний запис про державну реєстрацію права оренди вищевказаної земельної ділянки № 53398538, внесений 18.01.2024 року державним реєстратором Зимнівської сільської ради Волинської області Майфат Ю.О., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 71238674 від 23.01.2024 року, для прийняття якого було подано договір оренди землі б/н від 11.10.2023 року, орендар СФГ «Надія», орендодавець - ОСОБА_2 (а.с. 78).

З копії договору оренди земельної ділянки № б/н від 11.10.2023 року вбачається, що між ОСОБА_2 та СФГ «Надія» було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0643, площею 2,4536 га, строком на 7 років. Про передачу вказаної ділянки, на виконання цього договору, було складено акт приймання-передачі земельної ділянки від 11.10.2023 року. Вказана копія відповідає оригіналу вищевказаного договору та акту приймання-передачі, що були надані представником відповідача на виконання ухвали про витребування доказів та направлені для проведення судової почеркознавчої експертизи (а.с. 50-55).

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 10.06.2025 року № 1340:

- підпис - рукописний запис "Мазурок" в графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 11.10.2023 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою;

- підпис - рукописний запис "Мазурок" на додатку №1 до договору оренди землі від 11.10.2023 року, а саме: акті приймання-передачі земельної длянки від 11.10.2023 року в графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 11.10.2023 року в графі "Передав" виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою (а.с.108-117).

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як висновок, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. За даних обставин (не підписання договору оренди землі однією із сторін) такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Належним способом захисту є усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що спірний договір оренди земельної ділянки б/н від 11.10.2023 року позивачем ОСОБА_2 не підписувався, що підтверджено висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 10.06.2025 року № 1340.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, особисті підписи сторін договору є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми такого договору, наявність таких підписів зазвичай має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотнимиумовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України, та іншими законами України.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 6.21-6.24, 6.35-6.39 постанови від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц зазначила про таке. У випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Законодавець за загальним правилом, викладеним у статті 218 ЦК України, не передбачає наслідків у виді недійсності правочину у разі недотримання вимог щодо письмової форми правочину, встановлюючи водночас коло доказів, якими одна із сторін може заперечувати факт вчинення правочину або окремих його частин (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису, інші докази, крім свідчень свідків).

За змістом статей 76,102 ЦПК України висновок експерта є доказом обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявниху експерта спеціальних знань, тож на його підставі особа може заперечувати факт вчинення правочину.

Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його суттєвих умов, передбачених законодавством.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обомайого сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату.

У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (пункт 6 статті 3 ЦК України).

У схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 застосовано доктрину venire contra factum proprium («заборона суперечливої поведінки»), згідно із якою ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовомпро скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та усунення перешкод у її користуванні, позивач обґрунтовував заявлені позовні вимоги тим, що він не підписував договір оренди землі від 11.10.2023 року з відповідачем, тому він є неукладеним, що також доводиться висновком експерта.

Разом з тим, позивачем не заперечувалося, що відповідач з 2016 року (перший договір оренди) та з 11.10.2023 року (спірний договір оренди) користувався земельною ділянкою позивача, а останній отримував орендну плату.

В обгрунтування заперечень позовних вимог представником відповідача на підтвердження доводів про те, що спірний договір оренди землі виконувався сторонами і позивач отримував орендну плату від СФГ «Надія», суду надано відомості про нарахування орендної плати (с.Заячиці) за період 2017-2024 роки з підписами ОСОБА_2 про отримання орендної плати (а.с. 43-49, 58).

Дана обставина також не заперечувалась позивачем у судовому засдінанні. Клопотань зі сторони позивача щодо призначення почеркознавчої експертизи з приводу не підписання ним вказаних вище відомостей або їх підписання з інших обставин, до суду не надходило.

Очевидно, що дії позивача, який отримував орендну плату від відповідача, та не заперечує, що саме відповідач користувався його земельною ділянкою, а згодом вказує, що договір оренди є неукладеним, суперечать його попередній поведінці (отриманню плати за користування земельною ділянкою) і є недобросовісними.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Отже, позивач не спростував презумпцію чинності договору оренди від 11.10.2023 року, а тому слід відмовити у задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та усунення перешкод у її користуванні.

Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні позовних вимог, не підлягають до стягнення з відповідача понесені ним витрати на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на проведення експертизи в розмірі 21204 грн, а тому у задоволенні заяви представника позивача від 14.08.2025 року про стягнення таких витрат необхідно відмовити.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

СФГ «Надія» у відзиві на позовну заяву (а.с.28-36) зазначило про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, а саме: витрат на правничу допомогу адвоката - 15 000,00 грн. Однак відповідач не надав суду до закінчення судових дебатів доказів на підтвердження розміру таких витрат, а також не заявляв, що такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення, що є порушенням частини восьмої статті 141 ЦПК України, а тому суд не вирішує питання про стягнення таких витрат.

Керуючись ст.ст. 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Селянського фермерського господарства "Надія" про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30 - денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено та проголошено 10.09.2025 року.

Суддя Локачинського районного суду Т. О. Кідиба