КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/5533/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Притули Н.Г.,-

встановив:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названою скаргою.

ОСОБА_1 просив: визнати протиправною бездіяльність начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нідченко Д., що полягає у не знятті арешту з майна ОСОБА_1 , зареєстрованого 16 листопада 2004 року за реєстраційним номером 1473016 Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови АА № 057997 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої 10 листопада 2003 року Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Києва Бомбушкарь О.В.; зобов`язати начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нідченко Д. зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 .

Скарга обґрунтована тим, що під час здійснення нотаріальних дій встановлено наявність обтяження у формі арешту за реєстраційним номером 1473016, зареєстрованого 16 листопада 2004 року на частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

25 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про скасування арешту.

Листом від 21 січня 2025 року за № 9 начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомлено ОСОБА_1 про те, що підстави для зняття виконавцем арешту майна боржника визначені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 вважає, що накладений арешт на майно мав бути знятий в день винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року у задоволенні скаргивідмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із недоведеності порушення порядку накладення арешту на майно станом на 10 листопада 2003 року та відсутності доказів існування обставин, передбачених ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», щодо можливості скасування арешту з майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 в рівних частках кожному.

Постановою державного виконавця Шевченківського районного управління юстиції від 10 листопада 2003 року під час примусового виконання постанови б/н від 31 січня 2003 року Шевченківського районного суду м. Києва, накладено арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 та заборонено її відчуження.

Згідноінформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 16 листопада 2004 року зареєстроване обтяження 1/4 частини квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

25 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві із заявою про скасування арешту. Обгрунтовуючи заяву, представник ОСОБА_1 зазначив, що арешт мав бути знятий в день завершення виконавчого провадження, протягом 20 років арешт накладено безпідставно.

21 січня 2025 року начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві відмовлено у скасуванні арешту та роз`яснено право заявника на підставі ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» звернутися до суду для вирішення питання скасування арешту.

Представника ОСОБА_1 повідомлено про те, що згідно з інформацією автоматизованої системи виконавчого провадження відомості про боржника ОСОБА_1 не обліковуються. Враховуючи час накладання арешту (10 листопада 2003 року) та період початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, встановлюється об`єктивна причина відсутності інформації про виконавче провадження в системі та зазначено про неможливість встановлення інформації про виконавче провадження (відновлення матеріалів виконавчого провадження).

Обгрунтовуючи подану скаргу, ОСОБА_1 зазначив, що згідно з інформацією Автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного реєстру боржників відсутні відкриті та закінчені виконавчі провадження щодо скаржника.

ОСОБА_1 вважає, що наявність накладеного арешту на майно в рамках закінченого (відсутнього) виконавчого провадження не забезпечує реальне виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2003 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За ч. 4та ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що під час примусовоговиконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2003 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави суми боргу у розмірі 53грн 57 коп. постановою державного виконавця Шевченківського районного управління юстиції від 10листопада 2003 року, накладено арешт на 1/4частину квартири АДРЕСА_1 та заборонено її відчуження.

Так, матеріали справи не містять доказів виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2003 року, сплати виконавчого збору, витрат виконавчого провадження.

Відтак, заходи примусового виконання постанови у вигляді арешту на майно боржника відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» мають діяти до повного виконання боржником свого зобов`язання.

Звертаючись до суду першої інстанції, ОСОБА_1 не надано інформації щодо стану виконання постанови суду, дати та підстави закінчення виконавчого провадження.

За ч.3 ст. 59 Закону України у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Обґрунтовуючи подану скаргу, ОСОБА_1 не надав жодних належних доказів на підтвердженняпорушення порядку накладення арешту 10 листопада 2003 року. Відтак, відсутні підстави для зняття арешту на майно ОСОБА_1 начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві.

Враховуючи вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості відмови начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві від 21 січня 2025 року у скасуванні арешту на майно та відсутності підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на 1/4 квартири ОСОБА_1 є невиправданим втручанням у право скаржника на мирне володіння своїм майном, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказане не є підставою для зняття накладеного арешту за відсутності належних доказів виконання постанови Шевченківськогорайонного судум. Києва від 31січня 2003 року, сплати виконавчого збору, витрат виконавчого провадження.

Апелянтом не надано підтверджень, які б свідчили про необґрунтованість судового рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 01 квітня 2025 року постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 15 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко