Провадження № 2/344/562/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Польської М.В.

секретаря Соляник Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в приміщенні Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на будинковолодіння,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в червні 2024р. в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на будинковолодіння житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що станом на 01.04.1991р. домогосподарство АДРЕСА_1 мало статус колгоспного двору, в якому були зареєстровані 6 осіб: ОСОБА_6 (голова домогосподарства, бабуся позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_7 (мама позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_8 (позивач), ОСОБА_5 (син позивача, відповідач4), ОСОБА_2 (брат позивача, відповідач1), ОСОБА_9 (брат позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Після смерті голови домогосподарства ОСОБА_6 та згідно виданого Свідоцтва про право власності на домоволодіння від 25.11.1996 року таке право власності було зареєстровано на 5-ть осіб, отже у рівних частках по 1/5 кожному, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 . На даний час двоє з співвласників померли у 2016 році (після смерті ОСОБА_9 спадкоємцями є відповідач2 ОСОБА_3 та відповідач3 ОСОБА_4 ) та 2019 році (після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкоємцями стали всі її діти, проте відповідач1 ОСОБА_2 не вступив у володіння спадщиною подавши заяву про відмову 23.08.2023р., у домоволодінні не зареєстрований, а спадкоємці померлого ОСОБА_9 не приймали спадщину та не претендують на неї). Після смерті матері, будучи зареєстрованою у спірному домоволодінні та прийнявши спадкове майно, позивач єдина звернулася у лютому 2020р. до нотаріуса про оформлення спадщини на її частку, однак їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що частки у домоволодінні не були визначені, спільна сумісна чи спільна часткова власність у Свідоцтві про право власності на житловий будинок від 24.10.1996 року не зазначено. Просила вимоги задовольнити.

20.08.2024р. подано заяву про затвердження мирової угоди і ухвалою від 16.12.2024р. відмовлено у затвердженні такої, оскільки дане питання регулюється законодавством щодо спадкових прав, відповідачі які не вступили у право спадщини не можуть розпоряджатися певною часткою майна, а відчуження частки майна відбувається в порядку визначеному законом.

Ухвалою суду від 06.03.2025р. та повторно 03.04.2025р. витребувано копії спадкової справи після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , докази надано суду 24.03.2025р. та 27.05.2025р.

Ухвалою суду від 25.06.2025р. закрито підготовче провадження.

Позивач вимоги поданої позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач1 та представник відповідачів1,2,3,4 в судових засіданнях вимоги позову визнали.

Дослідивши докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що станом на 01.04.1991р. за даними по господарської книги №4 Хриплинської сільської ради домогосподарство АДРЕСА_1 мало статус колгоспного двору, в якому були зареєстровані 6 осіб: ОСОБА_6 (голова домогосподарства, бабуся позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_7 (мама позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_8 (позивач), ОСОБА_5 (син позивача, відповідач4), ОСОБА_2 (брат позивача, відповідач1) (а.с.23).

Після смерті голови домогосподарства ОСОБА_6 та згідно виданого Свідоцтва про право власності на домоволодіння від 25.11.1996 року таке право власності було зареєстровано на 5-ть осіб, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 (а.с.20). У даному Свідоцтві вид права власності не вказано, тобто спільна сумісна чи часткова, частки не визначено.

Водночас, враховуючи відсутність спору в частині часток, слід прийти до висновку про рівність часток співвласників.

Станом на час звернення позивача до суду двоє з співвласників померли.

Так, у 2016 році після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 спадкоємцями за законом І-ї черги були відповідач2 ОСОБА_3 (його дружина), відповідач3 ОСОБА_4 (його син), мама ОСОБА_7 , а також заповіту померлий не складав, спадкова справа не заводилась, про що свідчить інформація станом на 19.03.2025р., подана на виконання ухвали суду (а.с.120). отже, частка (без визначення розміру) у нерухомому майні належна ОСОБА_9 не була успадкована відповідачем 2,3, як дружиною та сином померлого, а також і його матірю яка померла у 2019 році. Підписи на мировій угоді про відмову від частки, хоча така не прийнята на затвердження судом, свідчать про те, що відповідач 2,3 визнали позов щодо визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, що є предметом даної справи.

Так, у 2019 році після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкоємцями стали двоє її дітей: позивач та відповідач1 ОСОБА_2 .

Проте, як слідує з отриманої судом на виконання ухвали суду спадкової справи, відповідач1 ОСОБА_2 не вступив у володіння спадщиною, подавши заяву про відмову до нотаріуса 23.08.2023р., у домоволодінні не був зареєстрований, а спадкоємці померлого ОСОБА_9 як вже зазначено вище не приймали спадщину та не претендують на неї.

Після смерті матері, будучи зареєстрованою станом на 10.12.2019р. у спірному домоволодінні, про що свідчить видана довідка №11, та прийнявши спадкове майно, позивач звернулася 18.02.2020р. до нотаріуса про оформлення спадщини на її частку, однак їй було відмовлено 29.08.2023р. у видачі Свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що частки у домоволодінні не були визначені, спільна сумісна чи спільна часткова власність у Свідоцтві про право власності на житловий будинок від 24.10.1996 року не зазначено (а.с.162), рекомендовано звернутится до суду.

Відповідно до ст.ст.1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

За життя спадкодавець ОСОБА_7 заповіту не залишала.

За статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

А стаття 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статті 81 ЦПК України, обов`язок доказування і подання доказів покладається на кожну сторону. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на наведені положення закону, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову частково, оскільки позивач просила визнання за нею права на все домоволодіння, слід додатково зазначити в резолютивній частині рішення щодо визнання права власності за позивачем на частку майна, а саме 3/5 частки (належних їй до вирішення справи судом 1/5 частки за Свідоцтвом в якому не вказані частки та 2/5 частки після смерті двох співвласників, що разом складатиме 3/5 частки) будинковолодіння: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , з врахуванням рівних за законом та належних вже часток даного домоволодіння по 1/5 частки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25.11.1996 року. Передача ж власних часток за зареєстрованим та набутим вже правом власності на частку нерухомого майна особи, оформляється виключно в нотаріальному порядку, шляхом укладення відповідних угод.

На підставі наведеного відповідно до ст..ст. 1216-1218, 1220, 1222, 1264 ЦК України та керуючись ст..ст. 4,5,16,76,81, 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , право власності на 3/5 частки будинковолодіння житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 08.09.2025 року.

Суддя Мирослава ПОЛЬСЬКА