КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/7693/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Лобанець Ірини Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 березня 2025 року у складі судді Зінченка О.М.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтовано тим, що позивачка уклала шлюб з відповідачем 03 червня 2017 року, від якого мають двоє дітей: доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Діти проживають разом з позивачкою. Відповідач безвідповідально ставиться до позивачки, через постійні сварки, вони стали чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю не має. Подружні відносини між сторонами припинилися. Спільне господарство не ведеться, спору про спільне майно на даний час не має.

За таких обставин позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Просила не надавати строку на примирення. Діти після розлучення будуть проживати з позивачкою. Кожен зі сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, не має почуття взаємної поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. За переконанням позивачки подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття поваги та любові один до одного. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. У зв`язку з погрозами позивачка не одноразово викликала та оформляла заяву у відділення поліції. Шлюб сторони розривають вперше.

В зв`язку з цим позивачка просить суд розірвати шлюб та стягнути судовий збір сплачений позивачем з відповідача на свою користь.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31 березня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 03 червня 2017 року Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 182, розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище ОСОБА_5 . Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Лобанець І.М. в інтересах ОСОБА_1 , просить змінити рішення суду першої інстанції, виклавши мотивувальну частину в редакції постанови апеляційного суду щодо: фактичних обставин справи; прийняти до уваги посилання позивачки, що підставами позову є безвідповідальне ставлення відповідача до позивачки, погрози з боку відповідача, неодноразові виклики та оформлення позивачкою заяв до відділу поліції не є можливим, оскільки зазначені обставини не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами; оцінки судом апеляційної інстанції аргументів та доводів відповідача щодо підстав для розірвання шлюбу, в тому числі за наданими до суду апеляційної інстанції новими доказами. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді половини сплаченого судового збору у розмірі 605 грн 60 коп. Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету 50 відсотків судового збору у сумі 605 грн 60 коп, сплаченого при поданні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Вказує, що всупереч вимогам ст. 264 ЦПК України при вирішенні справи не було вирішено питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Звертає увагу суду, що в порушення ст. 112 Сімейного кодексу України неповно з`ясовано фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя.

Крім того, в рішенні суду зазначено, що подружні зради позивачки не знайшли підтвердження в судовому засіданні та наданими суду письмовими доказами. Позивачкою не приховувалась подружня зрада, навпаки, відкрито про це заявлялось відповідачу, навіть, в період спільного проживання до лютого 2025 року.

Вказано, що порушення процесуальної процедури встановлення обставин справи, ігнорування відсутності заперечень позивачки щодо фактів подружньої зради призвели до ухвалення судового рішення, що толерує поведінці позивача, яка суперечить сімейним цінностям, зокрема принципам подружньої вірності та довіри. Ухвалене рішення не є справедливим розв`язанням справи між сторонами, має негативний вплив на відносини між сторонами.

Зазначає, що позивачкою 12 вересня 2024 року без відома відповідача переоформлено спільний автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, на свою матір незадовго до подачі позову. У рішенні суду вказані пояснення і доводи не враховані без пояснення мотивів їх відхилення.

Посилається на те, що в рішенні суду відсутнє розмежування описової та мотивувальної частини, таке рішення створює хибне уявлення про характер відносин між сторонами, порушує права, принижує честь та гідність відповідача.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Матеріалами справи встановлено, що 03 червня 2017 року сторони уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

У шлюбі у них народились дві доньки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10-11).

Відповідач до відзиву на позовну заяву надав судовий наказ від 18 листопада 2024 року про стягнення з нього аліментів на тримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 111-112).

Також долучено копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 від 25 листопада 2024 року за вищевказаним судовим наказом (а.с. 113-114).

Відповідно до постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі №362/7998/24 провадження №3/362/102/25 від 13 січня 2025 року закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с. 118-119).

Крім того з роздруківок сайту Судова влада вбачається, що між сторонами є спори з приводу поділу майна та визначення місця проживання дітей з батьком, які знаходяться на розгляді у Васильківському міськрайонному суді Київської області (а.с. 126-129).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що сторони по справі фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, на примирення не погоджуються, наполягають на розірванні шлюбу, збереження шлюбу вважають, таким, що суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції із врахуванням наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

За змістом ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3 статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Згідно з положеннями ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 Кодексу).

За приписами ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Зі справи вбачається, що позивачка просила розірвати шлюб про що відповідач не заперечував, водночас вказував, що підставою припинення шлюбу стала негідна поведінка та подружня зрада позивачки.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 виклав свій опис обставин справи та підстави для розірвання шлюбу, тобто за змістом не погоджувався з підставами заявлених ОСОБА_2 вимог, однак зустрічного позову не подав.

Відповідач оскаржуючи рішення вказує, що суд не встановив обставин справи, проігнорував відсутність заперечень позивачки щодо фактів подружньої зради.

Водночас колегія суддів зауважує, що суд не може цікавитися обставинами приватного життя сторін, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.

Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 569/458/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто не надання заперечень ОСОБА_2 на доводи викладені у відзиві на позовну заяву, щодо подружньої зради є правом особи, а не її обов`язком, а не врахування вказаних доводів судом є обґрунтованим, враховуючи відсутність доказів на підтвердження вказаних обставин.

До того ж установлення дійсних причин розірвання шлюбу і фактичних взаємин подружжя має бути здійснено до того ступеню, наскільки це необхідно для установлення можливості подальшого збереження сім`ї.

Районний суд установивши, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, при цьому збереження шлюбу вважають, таким, що суперечить їхнім інтересам, обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Щодо незгоди відповідача з розподілом судових витрат, колегія вважає зазначити наступне.

У ч. 1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом частини другої цієї статті слідує, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач не згоден з підставами такого розірвання, наводить свої обставини та незгоду з доводами позивачки, що виключає повне визнання позову, скільки інших вимог ОСОБА_2 не було заявлено.

Зазначене виключає правові підстави скасування рішення районного суду в частині вирішення судових витрат.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, враховуючи що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Лобанець Ірини Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: