Справа № 473/4553/25
УХВАЛА

іменем України

"05" вересня 2025 р. суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Ротар М.М., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи по справі ОСОБА_2 , Служба у справах дітей бузької сільської ради, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту що має юридичне значення,

встановив:

до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла заява ОСОБА_1 , в якій заявник просить суд встановити факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 доньки дружини від першого шлюбу, батько якої не виконує свої батьківські обов`язки, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Встановлення даного факту необхідно йому для звільнення з військової служби, адже наразі він є діючим військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 2,7 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

З аналізу вказаних норм вбачається, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такий правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 року у справі №560/17953/21, від 10.04.2019 року у справі №320/948/18, від 08.11.2019 року у справі №161/853/19, від 27.03.2019 року у справі №569/7589/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Тобто, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідно його встановлення.

Так, заявник у своїй заяві зазначив, що метою встановлення факту утримання трьох неповнолітніх дітей, в тому числі і дитини його дружини від її попереднього шлюбу та батько якої вихованням та утриманням дочки не займається є те, що встановлення даного факту пов`язане з реалізацією ним права на звільнення з військової служби відповідно до до частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки відповідно до абз. 4 п.3 частини 12 ст.26 «Про військовий обов`язок і військову службу» звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин: перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Таким чином, із доводів заяви убачається, що встановлення даного факту заявником пов`язується у можливому порушенні військової частиною НОМЕР_1 його права на звільнення з військової служби. Про що також свідчить відповідь командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 .

Таким чином, встановлення факту утримання неповнолітніх дітей заявнику необхідно для подальшого вирішення правового спору з приводу наявності чи відсутності підстав для звільнення з військової служби, у зв`язку з чим у заявника фактично виникає спір з органом, в якому заявник проходить військову службу, що виключає можливість розгляду поданої заяви в порядку окремого провадження.

Окрім того, суд зазначає, що правовідносини, які складаються між заявником, дитиною ОСОБА_7 , її матір`ю та її рідним батьком врегульовані нормами Сімейного кодексу України та спеціальними законодавчими актами та можуть бути вирішені рішенням суду у цивільній справі при вирішенні у порядку позовного провадження спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Так, з огляду на те, що заявник є вітчимом для ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , то вимога про встановлення факту того, що заявник утримує таку дитину не може розглядатися безвідносно до дій (бездіяльності) рідного батька, що, в свою чергу, виключає можливість такого розгляду в окремому провадженні.

Факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт одноосібного утримання дитини одним із батьків або факт утримання пасинка вітчимом може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання дитини. Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право».

Частиною 4 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне відмовити у відкритті провадження за поданою заявою, оскільки вимоги заяви слід розглядати в межах позовного, а не окремого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 315 ЦПК України, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи по справі ОСОБА_2 , Служба у справах дітей бузької сільської ради, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту що має юридичне значення,

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.М. Ротар