Справа №760/9591/25 2-о/760/402/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року місто Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Верещінської І.В., за участі секретаря судового засідання Негари А., представника заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи Єгорової Н.М., розглянувши заяву про закриття провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулась до суду із заявою, про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просила: встановити факт, що договір про відступлення права вимоги, між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», який 14 травня 2021 року посвідчений Шевченко Інною Леонтіївною, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 1831, є неукладеним.

Ухвалою суду від 22 квітня 2025 року відкрито провадження у вищезазначеній справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання.

04.06.2025 року від представника заінтересованої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - Міньковської А.В. надійшов відзив в обґрунтування якого зазначено, що ТОВ «Діджи Фінанс» об`єктивно вважає, що заява про встановлення факту неукладення договору не підлягає задоволенню з огляду на наступне: У вищевказаній заяві ОСОБА_2 стверджує, що повністю виконала свої договірні зобов`язання за кредитним договором № МL 009/494/2006 від 04.07.2006 року, право вимоги за яким було відступлено АТ «ОТП БАНК» до ТОВ «Діджи Фінанс» та посилається на правові висновки Верховного суду с приводу того, що відступлення вимоги, яка припинила своє існування у зв`язку з належним виконанням боржником свого зобов`язання, суперечить ст. 514 та 519 ЦК України. Дане твердження не відповідає дійсності, оскільки заборгованість за кредитним договором є не погашена, даний факт встановлено в ході розгляду справи №760/11927/16-ц.

Так, постановою Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі №760/11927/16-ц касаційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року у частині позовних вимог ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс» , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

05.11.2024 року постановою Київського апеляційного суду у справі №760/11927/16-ц позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено, Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року у справі №760/11927/16-ц скасовано в частині вирішення первісних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ) заборгованість за кредитним договором №ML009/494/2006 від 04 липня 2006 року в розмірі 169499,15 доларів США.

Таким чином, наявність заборгованості за кредитним договором № МL 009/494/2006 від 04.07.2006 року та дійсність договору про відступлення права вимоги від 14.05.2021 року вже встановлена Верховним судом та Київським апеляційним судом у справі №760/11927/16-ц.

04.07.2006 року між АК «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № МL-009/494/2006.

Відповідно до кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 300000,00 дол. США зі сплатою фіксованої процентної ставки, а позичальник зобов`язалась прийняти, належним чином використати та повернути банку зазначені кошти на умовах та у строки, передбачені договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами та виконати всі інші зобов`язання договору.

Також, 04.07.2006 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки №PCL-009/494/2006 (другої черги), відповідно до якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_2 , разом з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку кадастровий номер :69:237:0013 площею 0,0784 га за адресою: АДРЕСА_2 .

14 травня 2021 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., реєстровий №1831.

За умовами означеного договору до ТОВ «Діджи фінанс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №ML-009/494/2006 від 04 липня 2006 року та право Іпотекодержателя за договорами іпотеки №PCL-009/494/2006 від 04 липня 2006 року та №PCL 009/494/2006-1 від 28 липня 2006 року.

Відповідно до вищевказаного договору до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором № ML-009/494/2006 від 04.07.2006 року та договорами іпотеки № PCL-009/494/2006 від 04.07.2006 року та № PCL-009/494/2006/1 від 28.07.2006 року, боржником та іпотекодавцем за якими є ОСОБА_2 .

В іпотечному договорі № PCL-009/494/2006/1 від 28.07.2006 року відсутні положення які б вказували на необхідність отримання попередньої згоди боржника перед відступленням права вимоги. Відсутність же пункту щодо можливості відступлення права вимоги без згоди боржника, тобто фактично дублюючого ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» ніяким чином не обмежує право кредитора на відступлення права вимоги за іпотечним договором у силу Закону України «Про іпотеку»

Отже, виходячи з предмету спору та суб`єктного складу сторін, позивач не є стороною оспорюваних нею правочинів, у зв`язку з чим єдиною підставою для визнання їх недійсними в судовому порядку є доведення факту порушення прав і законних інтересів позивача оспорюваними договорами.

Вказує, що укладений оскаржуваний договір передбачає лише заміну кредитора у зобов`язанні, не припиняють самого зобов`язання, а тільки приводить до вибуття однієї з його сторін, на місце якої приходить інша особа (новий кредитор).

Судом у судовому засіданні на обговорення поставлено питання щодо залишення без розгляду справи за наявності спору на право.

Представник заявника у судовому засіданні вказала, що не вбачає спору про право.

Представник заінтересованої особи вказав, що наявний між сторонами спір про право.

Вислухавши сторін, перевіривши матеріали справи, суддя вважає, що заяву слід залишити без розгляду, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до положення статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження /загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

Так, згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Окрім того, як зазначає Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Аналізуючи дані положення, Верховний Суд зазначив, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, а також вказав, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертається увага судів на наступне: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що "у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів".

Судом встановлено, що метою звернення ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, як зазначає сама заявниця, цитуючи «необхідно для того, щоб ТОВ «Діджи Фінанс» припинило стягувати з неї неіснуючі борги, оскільки вона повністю виконала свої договірні зобов`язання за кредитним договором ML-009/494/2006 від 04 липня 2006 року.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_2 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Враховуючи викладене, спір про право в цій справі є очевидним, а тому заява має бути залишеною без розгляду з роз`ясненням заявниці права звернутися до суду з вимогою про встановлення факту того, що договір про відступлення права вимоги, між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», який 14 травня 2021 року посвідчений Шевченко Інною Леонтіївною, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 1831, є неукладеним в порядку цивільного позовного провадження.

Керуючись ст.ст.260, 294, 315, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику право на звернення до суду з вимогою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в порядку цивільного позовного провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Особи, які не були присутніми в судовому засіданні при оголошенні ухвали, мають право на її оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя І.В. Верещінська