Справа № 346/3220/23
Провадження № 2/346/85/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Сольського В.В.

з участю секретаря судового засідання Біди Ю.Б.,

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки Атаманюка В.М.

представника відповідача Рокетської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломиї цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Атаманюк Володимир Михайлович до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів шляхом стягнення безпідставно списаних коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивачки звернувся до суду із вказаним позовом в якому зазначив, що 21 березня 2023 року в період з 18 год 05 хв по 18 год 49 хв, невідома особа користуючись номерами телефонів НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , діючи умисно, керуючись корисливими мотивами, у період дії воєнного стану, таємно викрала грошові кошти в сумі 24 970 грн з банківської карти АТ КБ «ПриватБанк», що належить позивачці, чим спричинив їй майнову шкоду.

З даного приводу позивачка звернулася до поліції і за вказаним фактом 23 березня 2023 року порушено кримінальне провадження № 0000291.

Крім того, 03 квітня 2023 року позивачка звернулася з заявою до АТ КБ «ПриватБанк», в якій вона повідомила, про те, що невідома особа незаконно заволоділа грошовими коштами з її банківської карти. Зазначила при цьому, що жодних персональних даних стороннім особам вона не надавала.

У відповідь на вказану заяву відповідач надіслав листа, про те, що не може повернути вказані грошові кошти, обгрунтовуючи це тим, що кошти знято з картки позивачки шляхом введення вірного ПІН-коду картки.

Вважає таку бездіяльність відповідача незаконною виходячи з того, що свій платіжний засіб (банківську картку в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_6 ) та його реквізити, в тому числі ПІН-код, не передавала третім особам, картку не втрачала, зокрема не давала будь-яких розпоряджень щодо видачі коштів з банкомату без її картки (не отримувала смс-повідомлення з кодом та не вводила його). Отже не вчинила жодних дій, які могли б привести до списання грошових коштів. Натомість банк не виконав покладені на нього обов`язки щодо збереження її коштів.

Тому представник позивачки просить стягнути з відповідача суму безпідставно списаних коштів в розмірі 24 970 грн, та зобов`язати списати всю заборгованість, яка виникла у зв`язку із списанням зазначених коштів, а також стягнути понесені судові витрати.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача щодо позову заперечив та зазначив, що ПриватБанком проведено службову перевірку згідно якої встановлено, що карта НОМЕР_7 (договір SAMIDNWFC9) на ОСОБА_1 перевипущена 21 березня 2023 року через Приват24, згенеровано ПІН-код, з якої того ж дня кошти зняті без картки (з ручним введенням карти) в банкоматі CADN0606 (м. Дніпро проспект П. Калнишевського, буд. 11А, АТБ). При перегляді архіву матеріалів фото фіксації кошти знімає невстановлена особа.

Згідно вибірки ZMNPIN PIN-код по карті НОМЕР_7 ОСОБА_1 генерувався під час випуску карти: 2023-03-21 17:52:48.

Аналізом логів входів за 23.03.2023 р. в «Приват24» під акантом НОМЕР_8 клієнта ОСОБА_1 , відбувся вхід з не типового для клієнта девайса.

Наявні повідомлення з «Архіву4 повідомлень» про авторизацію в Приват24 з нетипового пристрою з «фінансового» номера клієнта : 21.03.2023 р. о 17:48:26 та 21.03.2023 р. о 17:48:44.

Логін та пароль не змінювався, тобто зловмисник володів статичним паролем на вхід в «Приват24» і дана інформація суперечить показам позивачки щодо нерозголошення конфіденційної інформації, модифікація акаунта проведена вже після зняття коштів.

За інформацією вибірки «FINNUM» встановлено, що фінансовий номер НОМЕР_8 ОСОБА_1 під час зняття коштів 21.03.2023 р. не мінявся, змінено 22.03.2023 р. на НОМЕР_10. Зафіксовано звернення клієнта ОСОБА_1 від 03 квітня 2023 р.

Таким чином представник відповідача вказав що перевіркою встановлено, що зняття коштів з карти позивачки відбулося внаслідок перевипуску «фінансового» телефону з вини самої клієнтки, оскільки вона з власної волі підтвердила перевипуск «фінансового» телефону та надала іншу конфіденційну інформацію, в результаті чого шахраї змогли зайти в її Приват24, перевипустили карту та здійснили зняття коштів без карти на загальну суму 24 000 грн (+комісія) з введенням Пін-коду в банкоматі м. Дніпро.

Представник вказує, що відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг банк не несе відповідальності у разі, якщо інформація про рахунки Клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта , ідентифікатор користувача, паролі системи «Приват24» та іншу інформацію. Клієн несе відповідальність за усі операції, що проводяться у підрозділах банку, через облаштування самообслуговування, Приват 24 та ін.

Вказує що у ПриватБанку існує доволі серйозна система захисту для того, щоб зняти/переказати коштів із картки клієнта недостатньо мати лише номер телефону, завжди є додаткове підтвердження операції як то введення ПІН-коду картки, 4-х останніх цифр картки клієнта, смс-повідомлення, яке надходить на фінансовий номер клієнта тому без розголошення клієнтом своїх персональних даних інша особа не зможе зняти кошти.

Тому в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги з вказаних підстав підтримали та зазначили, щоцивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся, оскільки поліцією не встановлена винна особа. Позивачка ніяких дій на передачу третім особам конфіденційної інформації не вчиняла. Зловмисники заволоділи доступом до її банківського рахунку через низький ступінь захисту, який надається банком.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо прозову заперечила з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та пояснила, що вини банку у викраденні з рахунку позивачки грошових коштів немаєю, а виною є дії позивачки, яка неналежно поводилась з конфіденційною інформацією.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь - які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що позивачка є користувачем послуг АТ КБ «ПриватБанк», де у неї відкритий банківський рахунок, до якого випущена карта № НОМЕР_6 .

21 березня 2023 року в період з 18 год 05 хв по 18 год 49 хв, невідома особа користуючись номерами телефонів НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , діючи умисно, керуючись корисливими мотивами, у період дії воєнного стану, таємно викрала грошові кошти в сумі 24 970 грн з банківської карти АТ КБ «ПриватБанк», що належить позивачці, чим спричинив їй майнову шкоду.

За вказаним фактом на підстав поданої позивачкою заяви 23 березня 2023 року відкрито кримінальне провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України (а.с.7, 8).

Крім того, 03 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до керуючого відділення АТ КБ «ПриватБанк» із заявою, в якій виклала обставини незаконного зняття коштів з наданої їй банківської карти, з вимогою провести перевірку (а.с. 9).

Згідно відповіді супервайзера з обробки звернень клієнтів й державних органів від 23 квітня 2023 року, в ході проведеної перевірки кошти з карти позивачки були списані шляхом введення правильного ПІН-коду картки (а.с. 10).

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивачка є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку(стаття 509 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно пункту 1.56, 1.64 статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки; платіжниймоніторинг - обов`язкова діяльність надавачів фінансових платіжних послуг з контролю платіжних операцій з метою виявлення та запобігання неналежним платіжним операціям;

Відповідно до частини 6 статті 64 Закону України «Про платіжні послуги» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Так, за правилами пункту 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги», користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Частиною 1 ст.51 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що надавачі платіжних послуг зобов`язані здійснювати моніторинг платіжних операцій користувачів відповідно до внутрішнього порядку управління операційними ризиками та ризиками інформаційної безпеки з метою ідентифікації неакцептованих, помилкових та неналежних платіжних операцій, суб`єктів таких операцій та забезпечувати вжиття заходів для запобігання або припинення таких операцій.

У відповідності до ч.8 ст.86 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг несуть відповідальність перед користувачами за помилкові платіжні операції, у тому числі за виконання: помилкової платіжної операції на рахунок неналежного отримувача; помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника; платіжної операції з рахунку платника без законних підстав або внаслідок інших помилок надавача платіжних послуг.

Відповідно до пункту 143 «Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», яке затвердження постановою Правління Національного банку України № 164 від 29.07.2022 року, надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Відповідно до пункту 146 «Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», яке затвердження постановою Правління Національного банку України №164від 29.07.2022 року власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Посилання АТ КБ "ПриватБанк" на ту обставину, що позивачка порушила Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження.

Відповідач не довів того, що позивачка втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Судом встановлено факт звернення позивачки до банку стосовно спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у позивачки була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладені обставини, оскільки позивачка як користувач банківської картки своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не вчиняла жодних дій з передавання банківської інформації по її карткам третім особам, не надавала розпорядження банку на списання коштів, а отже, не повинна нести відповідальності за такі операції та повертати викрадені третіми особами кредитні грошові кошти, а також, враховуючи те, що відповідач жодних доказів своєї невинуватості у спричиненні позивачеві збитків не надав, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Так, з наданої позивачкою виписки судом встановлено, що з її карткового рахунку списано належні їй 1 800 грн - зарахування зі скарбнички (а.с. 11). З огляду на встановлені судом обставини, зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Стосовно грошових коштів, списаних з карткового рахунку в сумі 23 170 грн суд зазначає, що вказані кошти не належать позивачу, оскільки зазначений картковий рахунок є кредитним, а тому списані кошти не підлягають стягненню на користь позивача.

Проте слід зобов`язати відповідача відновити залишок кредитних коштів на особистому кредитному картковому рахунку до стану, у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій та здійснити перерахунок заборгованості, що утворилася внаслідок проведення спірних операцій (транзакцій).

Також, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп на користь держави.

На підставі ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 274-279, 352, 354, 355 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані кошти у сумі 1 800 грн.

Зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» відновити залишок кредитних коштів на особистому кредитному картковому рахунку до стану, у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій та здійснити перерахунок заборгованості, що утворилася внаслідок проведення спірних операцій (транзакцій).

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_9 , жителька АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , адреса: м. Дніпро, вул. Перемоги, 50, інд. 49094.

Суддя: Сольський В. В.