КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9298/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджи системс» (попереднє найменування ? Товариство з обмеженою відповідальністю «Кантрі Девелопмент») на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Аббасової Н.В., дата складення повного судового рішення не зазначена,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кантрі Девелопмент» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У червні 2023 року ТОВ "Кантрі Девелопмент" звернулось до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначає, що 17 вересня 2007 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 07Ф-178, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відкличну кредитну лінію з кредитної заборгованості у розмірі 1 250 000 доларів СІІІА на строк з 17 вересня 2007 року по 17 вересня 2008 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,00% річних для споживчих цілей.

18 вересня 2007 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір другої черги, відповідно до умов якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання основного зобов`язання, що випливає з кредитного договору № 07Ф-178, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки - 4-х кімнатну квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 153 кв.м.

05 лютого 2014 року за договором факторингу ПАТ «Брокбізнесбанк», як первісний кредитор, відступив на користь ПАТ «Банк національний кредит» права вимоги до позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором № 07Ф-178 від 17 вересня 2007 року. Крім того, укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, у тому числі за іпотечним договором, що був укладений на забезпечення вищевказаного кредитного договору із ОСОБА_2

07 лютого 2014 року між ПАТ «Банк національний кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Гарант Інвест» укладений договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «Банк національний кредит» відступив на користь ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Гарант Інвест» права вимоги за кредитами, зокрема, за зобов`язанням, яке виникло на підставі договору про надання ОСОБА_2 кредиту за кредитним договором №07Ф-178 від 17 вересня 2007 року.

Позивач з 05 вересня 2016 року на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 29 серпня 2016 року є власником 4-х кімнатної квартири у АДРЕСА_1 , загальною площею 153 кв.м.

З метою усунення порушення прав та інтересів позивачем направлено вимогу від 29 вересня 2016 року відповідачці (доньці колишньої власниці квартири) про виселення протягом одного місяця з дня отримання вимоги з квартири.

06 квітня 2023 року власник та директор в одній особі ТОВ "Кантрі Девелопмент" ОСОБА_3 мав намір потрапити до квартири, що належить йому на праві власності, проте не зміг потрапити до приміщення у зв`язку із тим, що там перебував невідомий чоловік.

У зв`язку з цим директор ТОВ "Кантрі Девелопмент" був вимушений звернутись із відповідною заявою до органів Національної поліції України за фактом самовільного зайняття невідомою особою належного йому нерухомого майна та перешкод. Після чого співробітниками поліції установлено особу та відібрано в нього пояснення.

Невідомою особою виявився чоловік матері відповідачки, який повідомив, що перебуває у шлюбі з колишньою власницею квартири, тому уважає, що правомірно перебуває у квартирі та має право там проживати, хоча зареєстрований за іншою адресою.

За результатами ознайомлення із матеріалами досудового розслідування №0000743 від 06 квітня 2023 року позивачу стало відомо, що відповідачка з 12 березня 2022 року не була на території України. На теперішній час у вказаному приміщенні залишився проживати теперішній чоловік матері відповідачки, який самоправно в неї заселився (без дозволу іпотекодержателів чи власників майна) та зареєстрований за іншою адресою, відповідачка в цій квартирі не мешкає тривалий час, виїхала з цієї квартири на інше місце проживання.

Вказує, що факт тривалого не проживання відповідачки у вказаному житлі підтверджують надані позивачем документи, а саме лист ГЦОСІ ДПС України від 11 квітня 2023 року №12143/125/56-2023.

У зв`язку із відсутністю відповідачки у вказаній квартирі понад встановлені законом терміни без поважних причин, позивач просить усунути для нього перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою з боку відповідачки.

Мотивуючи наведеним, просить суд усунути перешкоди у здійсненні ТОВ "Кантрі Девелопмент" права користування та розпорядженням своїм майном за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 набула право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , у законний спосіб, інтересу до квартири не втратила, вказана квартира є її єдиними місцем проживання на території України (доказів зворотнього суду не надано).

В свою чергу позивач не довів у належний процесуальний спосіб факт відсутності ОСОБА_1 без поважних причин з 2022 року в квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ТОВ «Енерджи системс» (попереднє найменування ? ТОВ «Кантрі Девелопмент») подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, неповноту встановлення обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції не містить аналізу правової позиції відповідача, викладеної у відзиві, щодо поважності причин її відсутності у спірній квартирі понад строки, передбачені статтею 71 ЖК України. Відповідачка зазначала, що залишила територію України через активні бойові дії, однак суд не навів жодної оцінки цим доводам, не навів і позиції позивача у відповіді на відзив щодо їх спростування.

Водночас, відповідно до Наказу Мінреінтеграції №309 від 22.12.2022, зареєстрованого в Мін`юсті 23.12.2022 за №1668/39004, м. Київ та Київська область були віднесені до територій можливих бойових дій лише у період з 24.02.2022 по 30.04.2022. Таким чином, наявність активних бойових дій, як обґрунтування тривалої відсутності відповідачки, не підтверджується цим нормативним актом.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, послався на загальну дію воєнного стану, однак відповідачка не посилалась на нього, як на підставу для своєї відсутності, а також не надала жодних доказів щодо набуття статусу біженця або отримання прихистку за кордоном. Сам по собі факт запровадження воєнного стану не може автоматично уважатися поважною причиною непроживання у квартирі понад строки, передбачені статтею 71 ЖК України. Поважність причин має встановлюватися судом у кожному конкретному випадку, за умови надання належних і допустимих доказів, що підтверджують наявність непереборних обставин, пов`язаних із воєнним станом.

Суд, не маючи доказів від відповідачки, самостійно сформулював обставини, які могли б виправдати її відсутність, чим порушив принципи змагальності, диспозитивності та незалежності суду.

З посиланням на статтю 71 ЖК України вказує, що право користування житлом зберігається за особою протягом шести місяців тимчасової відсутності. Цей строк може бути продовжено за заявою відсутнього наймачеві або, в разі спору, - судом. У цій справі відповідачка не зверталася із заявою ані до власника квартири, ані до суду.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12 січня 2021 року у справі №344/7064/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16.

Мотивуючи наведеним, просить рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду не надходило.

5. Позиція учасників справи.

В судовому засіданні представник ТОВ "Енерджи системс" апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомляла, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, від отримання поштового відправлення із судовою повісткою адресат відмовився.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідачки, оскільки її неявка не перешкоджає розгляду справи.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ТОВ "Кантрі Девелопмент", розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

Згідно даних інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №322994672 від 15 лютого 2023 року убачається, що квартира АДРЕСА_1 належить ТОВ "Кантрі Девелопмент" на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна (а.с. 4).

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується даними свідоцтва про народження НОМЕР_1 (а.с. 37).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року у справі №761/22020/17 позовні вимоги ТОВ «Кантрі Девелопмент» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про припинення права користування житловою квартирою; примусове виселення без надання іншого житлового приміщення задоволено, припинено право користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 , виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із вказаної спірної квартири без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто з відповідачів на користь ТОВ «Кантрі Девелопмент» судовий збір по 3 200 грн з кожного.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кантрі Девелопмент» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Державної міграційної служби в місті Києві, про припинення користування квартирою, виселення без надання іншого житлового приміщення відмовлено (а.с. 43-52).

Згідно даних листа Головного центру обробки спеціальної інформації №91-16446/18/23 від 11 квітня 2023 року ОСОБА_1 12 березня 2022 року покинула територію України на транспортному засобі д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 11-12).

Згідно даних інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи №98598178 від 04 вересня 2023 року убачається, що з 08 серпня 2006 року по 07 лютого 2023 року зареєстрованим місцем проживанням ОСОБА_1 значиться АДРЕСА_1 (а.с. 19).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Статтею 15 Цивільного кодексу України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Відповідно до частин 1, 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави- учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Додатково, в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Водночас ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

У справі, що переглядається, колегією суддів, установлено, що позивач у червні 2023 року звернувся до суду із позовом про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилається, зокрема, на вимоги статей 71 ЖК України, 405 ЦК України.

Відповідно до частин 1-2 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Тобто, стаття 71 ЖК України регулює питання користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду, що здійснюється відповідно до договору найму.

У цій справі установлено, що квартира АДРЕСА_1 передана у приватну власність, відтак, положення статті 71 ЖК України не є застосовними до правовідносин сторін у цій справі.

Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Разом з цим, із даних інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи №98598178 від 04 вересня 2023 року убачається, що з 07 лютого 2023 року ОСОБА_1 не значиться зареєстрованою за адресою АДРЕСА_1 .

Окрім того, установлено та не оспорюється учасниками справи, що з 2022 року відповідачка в квартирі не проживає.

Отже, на момент звернення до суду із позовом відповідачка вже не перебувала на реєстраційному обліку за адресою квартири, з 2022 року в квартирі не проживає, за твердженням позивача в квартирі залишився проживати чоловік матері відповідачки.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд констатує, що позивачем не доведено, що відповідачка порушує права чи законні інтереси позивача як власника квартири, а обраний ним спосіб захисту призведе до припинення порушення його прав або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не звернув увагу, що на момент звернення до суду із позовом права та інтереси позивача відповідачкою не порушувались, отже, суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позову саме з цих мотивів.

Отже, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову, проте помилився із мотивами, відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджи системс» (попереднє найменування ? Товариство з обмеженою відповідальністю «Кантрі Девелопмент») задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 18 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова