Справа № 161/9410/25 Головуючий у 1 інстанції: Мазур Д. Г.
Провадження № 22-ц/802/1052/25 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Власюк О. С.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 , поданою від його імені представником ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

15 травня 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , який було розірвано. На підставі судового рішення з відповідача стягувалися аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_5 .

Дочка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла повноліття і на даний час є студенткою факультету міжнародних відносин Волинського національного університету імені Лесі Українки, денної форми навчання, за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб першого (бакалаврацького) рівня, стипендії не отримує. Термін навчання по 30.06.2026.

Навчання дочки вимагає додаткових витрат на освітні послуги, приладдя, посібники для навчання, проїзд, харчування, одяг. Дочка потребує матеріального утримання з боку батьків, оскільки через навчання не може працювати та самостійно себе утримувати.

Відповідач має постійне місце роботи, але кошти на утримання дочки не надає. Крім того, має заборгованість по аліментах за попередні роки.

Ураховуючи наведене, просила стягувати з ОСОБА_4 на її користь аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 4 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення дочкою навчання, але не довше ніж до досягнення нею віку 23 років.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн щомісячно, починаючи з 15 травня 2025 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення дочкою 23 років.

Рішення в частині стягнення місячного розміру аліментів допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 363,36 грн судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені відповідача ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 від імені позивача ОСОБА_3 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала із наведених у ній підстав і просить її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечила і просить залишити її без задоволення.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач є здоровим, працездатним, має на утриманні дитину від іншого шлюбу та його заробіток дає йому можливість сплачувати аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання і потребує утримання.

Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі статтею 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Статтями 182, 200 цього Кодексу передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками тепер уже повнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 9).

Згідно з довідкою Волинського національного університету імені Лесі Українки № 04/1682 від 28 квітня 2025 року ОСОБА_5 є студенткою факультету міжнародних відносин денної форми навчання за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб першого (бакалаврського) рівня Волинського національного університету імені Лесі Українки (ІV рівень акредитації), термін навчання з 30.09.2022 по 30.06.2026 (а. с. 14).

За умовами договору навчання є платним (а. с. 15).

Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано.

Відповідач перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі та має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_7 , 2017 року народження, на яку судовим наказом від 30.08.2024 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, який з вересня 2024 року перебуває на примусовому виконанні (а. с. 69).

З серпня 2023 року по серпень 2026 року відповідачу ОСОБА_4 встановлено третю групу інвалідності, протипоказано фізичні навантаження (а. с.73, 74).

Відповідач працює і його заробітна плата з січня 2025 року становить 21 000 грн на місяць (а.с.76).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Колегія суддів доходить висновку, що у цій справі наявна підтвердженою сукупність лише трьох таких юридичних фактів: досягнення дочкою сторін віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження нею навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі.

Разом із тим, наявності у відповідача, як батька дочки ОСОБА_6 , можливості надавати таку допомогу як на дату звернення із цим позовом, так і на дату розгляду справи судом не доведено.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Судом встановлено, що як на дату звернення ОСОБА_3 із цим позовом, так і на дату розгляду справи судом, у відповідача ОСОБА_4 уже існували грошові зобов`язання:

- відкрите виконавче провадження з приводу виконання судового рішення про стягнення аліментів на ще неповнолітню дочку ОСОБА_6 , фактичне виконання якого розпочалося у 2024 році, про що ствердила в суді представник позивача. По цьому виконавчому провадженню у адресованій за місцем роботи відповідача вимозі від 02.04.2025 головний державний виконавець Луцького ВДВС у Луцькому районі визначив заборгованість відповідача у розмірі 303 589,95 грн (а. с. 90);

- відкрите виконавче провадження з приводу виконання судового наказу від 30.08.2024 про стягнення аліментів на неповнолітню дочку ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частки доходу (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а. с. 69);

- заборгованість за кредитним договором від 05.03.2020, яку стягнуто судовим рішенням від 03.06.2025 у розмірі 28 920,38 грн (а. с. 85 89).

У травні 2025 року відповідач подав роботодавцеві заяву про відрахування із його заробітної плати 70 % в межах виконавчих проваджень про стягнення аліментів (а. с.77).

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що таку заяву відповідач подав з метою уникнути сплати аліментів на повнолітню дочку.

Колегія суддів розцінює таку заяву як бажання чим швидше погасити заборгованість по аліментах, що дозволяє збільшити розмір отриманих коштів тепер уже повнолітньою дочкою ОСОБА_6 , оскільки аліменти це є власність дитини.

Посилання представника позивача на те, що заборгованість по кредиту не має братися до уваги відхиляються апеляційним судом, оскільки це грошове зобов`язання за кредитом виникло у відповідача не тепер, а ще з березня 2020 року і має виконуватися нарівні із іншими зобов`язаннями.

Ураховуючи усі вище наведені обставини, колегія суддів доходить висновку, що позивачкою не доведено визначеною законом умову, що відповідач, як на дату звернення із цим позовом, так і на дату розгляду справи судом може надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання, а тому у позові необхідно відмовити.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням тієї обставини, що позивачка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то відповідачу необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений ним за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 545,04 грн.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 , подану від його імені представником ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання відмовити.

Компенсувати ОСОБА_4 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 545 (п`ятсот сорок п`ять) грн 04 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді