Номер провадження: 22-ц/813/864/25
Справа № 496/3557/23
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання: Узун Н.Д.,

переглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 листопада 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРС-Капітал» про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРС-Капітал» про визнання договору позики недійсним.

Від відповідача ТОВ «АРС-Капітал» до суду першої інстанції надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позикодавець виконав умови договору та надав кошти позичальнику. Вказані обставини позивач не оспорює та підтверджує факт отримання коштів від ТОВ «ФК «АРС-Капітал». Крім того, 26 березня 2019 року Біляївським районним судом Одеської області винесено рішення по справі №496/741/18 за позовом ТОВ «ФК «АРС-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, яким позовні вимоги задоволено. ОСОБА_1 отримував позовну заяву про стягнення з нього коштів, готував та подавав відзив на неї, ще 15 травня 2018 року, що вказує на його обізнаність з приводу стягнення з нього коштів. Оскільки рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 26.03.2019 встановлено факт видачі коштів та вже досліджувалася додаткова угода про начебто повернення коштів, яка була відхилена та не прийнята судом до уваги, посилання ОСОБА_1 на ті ж самі докази не можуть бути досліджені та не підлягають доказуванню в даному провадженні. Щодо посилання позивача на кримінальне провадження, про яке він начебто довідався від свого знайомого ОСОБА_2 12.04.2023, то це не відповідає дійсності з огляду на те, що 18 червня 2018 року представником ТОВ «ФК «АРС-Капітал» в рамках цивільної справи №496/741/18 було подано відповідь на відзив, в якому представник ТОВ «ФК «АРС-Капітал» зазначив, що проти ОСОБА_3 порушено кримінальну справу за фактом шахрайських дій. Враховуючи, що з дня закінчення кредитного договору та отримання інформації про наявність відкритого кримінального провадження і до дня звернення позивача до суду з даним позовом (18 травня 2023 року) пройшло більше трьох років, тобто, на час звернення до суду сплинули строки позовної давності, у зв`язку з чим, представник відповідача вважав, що суд повинен відмовити позивачу у задоволенні позову, у зв`язку зі спливом позовної давності. Оскільки позивач не надав до суду усіх належних доказів, які б підтверджували та обґрунтовували його вимоги про визнання договору позики недійсним, немає достатніх правових підстав для задоволення позовної заяви. Крім того, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову з підстав пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом.

Також до суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якій він заперечував факт подання та підписання відзиву від 15.05.2018 та зазначив, що бачить його вперше. Хто саме складав відзив та поставив за нього підпис, йому невідомо. Крім того, позивач зазначав, що відповідь на відзив від 18.06.2018 він не отримував, тому йому невідомі зазначені в ній факти. На думку позивача, строк позивної давності слід рахувати з 12.04.2023, коли йому стало відомо про особу, яка порушила його право, так як саме в цей період позивачу стало відомо, що відносно посадових осіб ТОВ «ФК «АРС-Капітал» наявна підозра, обвинувальний акт скеровано до суду, а також, що за фактом правовідносин між позивачем та ТОВ «ФК «АРС-Капітал» наявний цивільний позов до посадових осіб Товариства. Позивач вважає, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, жодним чином не спростовує факт навмисного введення однією із сторін правочину (посадова особа ТОВ «ФК «АРС-Капітал») другу сторону ( ОСОБА_1 ) в оману щодо обставин, які мали істотне значення. Відповідач не може спростовувати вказаний факт, оскільки даний факт являється однією з ключових моментів обвинувачення посадових осіб ТОВ «ФК «АРС-Капітал» в кримінальному провадженні, яке розглядається в суді. Тобто відповідач не спростовує, а підтверджує факт введення в оману позивача під час укладення договору позики. Також відповідач вважає, що саме діями посадових осіб, а не позивачем спричинена шкода ТОВ «ФК «АРС-Капітал», підтвердженням чого є факт обвинувачення та позов у кримінальному провадження до ОСОБА_4 та інших.

Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вона зазначає, що з вимогами позивача не погоджується та вважає їх необґрунтованими, а отже такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що позивач ані в позовній заяві, ані у відповіді на відзив не спростовує факт отримання коштів від відповідача та підписання договору позики. Крім того, вказана обставина встановлена і рішенням Біляївського районного суду Одеської області та доказуванню не підлягає. Позивач посилається на те, що він не підписував та не подавав відзив на позов в рамках розгляду цивільної справи №496/741/18, однак він не оскаржував рішення суду у зв`язку з вказаною обставиною. Щодо посилання позивача на те, що начебто він дізнався про кримінальне провадження від знайомого 12.04.2023, матеріали справи підтверджень не містять. Під час підписання договору позики позивач був обізнаний про те, що договір забезпечений заставою. У зв`язку з чим, на думку відповідача, посилання позивача на те, що відповідач замовчав вказану обставину та якщо б позивач знав, то це б вплинуло на його рішення укладати правочин, не може бути враховано судом, оскільки позивач знав про всі істотні умови договору, погодився з ними, наслідком чого стало підписання договору позики. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

14 листопада 2023 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області в задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРС-Капітал» про визнання договору позики недійсним відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 листопада 2023 року в якій просить суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судове засідання, призначене на 04 вересня 2025 року об 14:10 год сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою та рекомендованими повідомленнями, наявними в матеріалах справи.

Позивачу ОСОБА_1 судова повістка направлялась на повідомлену ним адресу його проживання, проте рекомендоване повідомлення повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Таким чином, оскільки судова повістка направлялась на відому суду адресу місця проживання скаржника та враховуючи, що отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а саме суду, апеляційний суд в достатній мірі виконав обов`язок щодо повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Згідно положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення вказаним вимогам відповідає, а подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що поз є безпідставним, а тому позовна давність, про застосування якої заявлено представником відповідача, судом не застосовується.

Звертаючись із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 наголошує на тому, що суд передчасно прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог адже під час розгляду справи необхідно звернути увагу на докази, які були надані позивачем з яких стало відомо, що ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 створили злочинну групу з метою заволодіння грошовими коштами ТОВ «АРС-Капітал» з метою чого для здійснення обману ОСОБА_1 надали підробне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та присвоїли собі грошові кошти, які були отримані ОСОБА_1 за договором позики. Апелянт також просить звернути увагу на те, що ОСОБА_5 із застосуванням обману було внесено неправдиві відомості щодо предмета застави транспортного засобу Lexus RS 350, 2013 року випуску.

Дослідивши матеріали та обставини справи, апеляційний суд вважає, що викладені доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження наявними в справі доказами, а висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог є вірними з огляду на наступне.

05 липня 2017 року між ТОВ «ФК «АРС-Капітал» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №2017/07/05-2, відповідно до якого останньому були передані грошові кошти у розмірі 468 312,57 грн, що еквівалентно 18 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення договору, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами 3% місячних (36% річних).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 26.03.2019 у справі №496/741/18, позовні вимоги ТОВ «ФК «АРС-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «АРС-Капітал» заборгованість в сумі 687 161,09 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на ТОВ «ФК «АРС-Капітал» судовий збір у розмірі 10 307, 42 грн. Зазначене рішення сторонами оскаржене не було.

Згідно положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судове рішення у справі №496/741/18 є обов`язковим до виконання сторонами, а встановленні факти не підлягають доказуванню, що вірно встановлено під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Апеляційний суд також вважає, що судовим рішенням у справі №496/741/18, встановлено обставини, зокрема, факт укладання, дійсність договору позики, укладеного між позивачем та відповідачем. Крім того, судом в рамках розгляду цієї справи вже досліджувалася угода про розірвання Договору позики №2017/07/20 від 20.10.2017.

Рішення суду набрало законної сили і є чинним.

Позивач вважає, що ТОВ «ФК «АРС-Капітал» при вчиненні правочину недодержані вимоги закону. 12 квітня 2023 року позивач зустрів свого знайомого ОСОБА_2 , який також перебував в договірних відносинах з ТОВ «ФК «АРС-Капітал». Від останнього позивачу стало відомо, що відносно голови кредитного комітету ОСОБА_3 та громадянина ОСОБА_6 до Печерського районного суду м. Києва направлено обвинувальний акт за вчинення кримінальних правопорушень, а також подано позовну заяву, предметом якої являються грошові кошти, якими незаконно заволодів ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .. До вказаного вище моменту позивач не міг довідатися про факт притягнення зазначених громадян до кримінальної відповідальності за заволодіння грошовими коштами, які зазначені як надані йому в якості кредиту. Також ОСОБА_1 не знав та не мав можливості знати про відсутність заставного майна, яке зазначено в договорі кредиту. Саме ТОВ «ФК «АРС-Капітал», на думку позивача, повинна була повідомити ОСОБА_1 відомості про наявність дійсних дій своїх співробітників, які вчинили кримінальне правопорушення, що надало б позивачу можливість звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Відповідно строк позивної давності слід рахувати з 12.04.2023 коли позивачу стало відомо про особу, яка порушила його право. ОСОБА_3 , з метою особистого незаконного збагачення, визначивши вчинення злочинів, як одне з джерел для здобуття коштів та матеріальних благ, з метою заволодіння коштами ТОВ «ФК «АРС-Капітал» під виглядом отримання позик, організував групу, до якої увійшли громадянин ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Відповідно до п. 8.1 договору, зобов`язання ОСОБА_1 щодо своєчасного повернення позики та сплати процентів за користування позикою, забезпечувалися заставою транспортного засобу Lexus RS 350, р.н. НОМЕР_1 , 2013 року випуску. Свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу ОСОБА_1 , в якому він значився як власник, було надано позивачу та нотаріусу для оформлення договору застави. За вказаних обставин ОСОБА_1 був впевнений, що транспортний засіб належить йому на праві власності, за інших обставин нотаріусом не проводилася б реєстрація договору застави. Як стало відомо позивачу з позовної заяви, яку надав йому ОСОБА_7 , зазначений вище транспортний засіб Lexus RS 350, р.н. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, ніколи не належав йому на праві власності, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу було підробленим. Зазначені обставини стали відомі позивачу тільки після ознайомлення з вказаними вище документами. Відповідно до п. 3 Угоди, «Гроші повертаються готівкою, що підтверджується письмовою розпискою Позикодавця». Слід зазначити, що номер Договору позики не відповідає Договору, який був підписаний ОСОБА_1 (Договір позики №2017/07/05-2 від 05.07.2017). Номер Договору позики 2017/07/20 від 20.07.2017 та дата підписання Договору в Угоді про розірвання договору вказані помилково, а під час підписання ОСОБА_1 не звернув уваги на вказані обставини, оскільки ним укладався тільки один Договір позики з ТОВ «ФК «АРС-Капітал». Інших договорів позики між Товариством та ОСОБА_1 не укладалося. Відповідно в розписці про отримання грошових коштів теж помилково вказаний номер та дата Договору позики. Факт надання-отримання розписки підтверджує факт виконання умов Угоди та надання грошових коштів у сумі 470 275, 85 грн посадовій особі ТОВ «ФК «АРС-Капітал» в особі Кононова С.В., який на підставі посадової інструкції та наданої йому довіреності виконував функції ТОВ «ФК «АРС-Капітал». У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

В свою чергу, до позову долучено лише копію цивільного позову ТОВ «ФК «АРС-Капітал» про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину та не надано вироку суду, постановленого у кримінальному провадженні, на яке посилається позивач, як на доказ вини посадових осіб ТОВ «ФК «АРС-Капітал».

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі №177/1942/16-ц.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У ч. 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Апеляційний суд погоджується із тим, що звернувшись до суду з вказаним позовом, позивач фактично намагається переглянути рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 березня 2019 року у справі №496/741/18, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, а тому відсутні правові підстави для з`ясування зазначених обставин в межах даної справи.

Крім того, ОСОБА_1 мав захищати свої права при розгляді справи №496/741/18 за позовом ТОВ «ФК «АРС-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, заперечуючи проти позову та подати зустрічний позов про визнання договору позики недійсним.

За вказаних обставин відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про визнання договору позики недійсним через недоведеність вказаних вимог та відсутності належних доказів обставин, викладених в позовній заяві.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суду на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 листопада 2023 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 17 вересня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда