Справа № 129/4069/24
Провадження № 22-ц/801/1733/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 рокуСправа № 129/4069/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

секретар судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Гайсинської міської ради Вінницької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 09 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Скаковської І. В. у селищі Томашпіль, дата складення повного судового рішення 17 червня 2025 року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Гайсинської міської ради Вінницької області, про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 серпня 2002 року між позивачем та відповідачкою був укладений шлюб, який розірваний рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 березня 2017 року. У шлюбі народилися двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем.

Відповідачка без поважних причин з 2017 року не піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дітей, не переймається здобуттям їх освіти, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в достатньому обсязі, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей.

Враховуючи зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 09 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, послався на те, що на те, що в ході розгляду справи судом не встановлено, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дітей, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб. У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Натомість суд звернув увагу, що відповідачка в судовому засіданні зазначила, що бажає спілкуватись з дітьми, тому позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей.

Не погодившись із прийнятим рішенням, 30 червня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушив норми матеріального та процесуального права, а саме судом не взято до уваги Висновок органу опіки і піклування Гайсинської міської ради про доцільність про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , пояснення позивача ОСОБА_1 та пояснення дітей ОСОБА_7 ОСОБА_8 . Крім того, під час розгляду справи відповідачка позовні вимоги визнавала повністю, до матеріалів справи додано нотаріально засвідчену заяву про те, що вона не заперечує проти задоволення позову про позбавлення її батьківських прав, свою позицію змінила під час судових дебатів та не пояснила причини такої зміни.

У встановлений апеляційним судом строк від відповідачки відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позивач в апеляційній скарзі виклав прохання провести розгляд у його відсутність.

20 серпня 2025 року (вх. № ЕГ 2730) від Служби у справах дітей Гайсинської міської ради надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, підтримує викладене у позові.

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про день та час судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вимогам закону.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 31 серпня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 березня 2017 року у справі № 129/342/17, рішення набрало законної сили 10 квітня 2017 року (а.с. 8);

- позивач та відповідачка є батьками дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 9, 11);

- згідно довідки, виданої закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 1 м. Гайсин Гайсинської міської ради від 31 жовтня 2024 року, здобувачі освіти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 навчаються в закладі загальної освіти І ІІІ ступенів № 1 м. Гайсин Гайсинської міської ради, вихованням доньки та сина займається їхній батько ОСОБА_1 , батько учнів бере активну участь у шкільному житті: відвідує батьківські збори, цікавиться в учителів-предметників успіхами своїх дітей, тісно співпрацює з класними керівниками, практичним психологом освітнього закладу, а також із адміністрацією. Мати ОСОБА_9 освітній заклад не відвідувала, успіхами дітей не цікавилася, участі в шкільному житті доньки та сина не брала (а.с.12);

- згідно довідки, виданої лікарем вбачається, діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задекларовані в лікаря ОСОБА_10 , медогляд відвідують по потребі за участю батька (а.с.13);

- згідно акту про встановлення факту фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , склад сім`ї складається з ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с.14);

-згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, заявник ОСОБА_1 має можливість надходження з додаткових джерел для існування, так як має грузовий РЕФ, особисте селянське господарство загальною площею 3,7 га, наявна можливість вигодовування домашньої птиці (а.с.15);

-згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 23 грудня 2024 року, ОСОБА_2 не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав в судовому порядку (а.с.18);

-згідно довідки про доходи ОСОБА_1 , він працює у ФГ «Дудника», загальна сума доходу за період з 01 травня 2024 року по 31 жовтня 2024 року становить 48 000 грн (а.с.16);

-згідно висновку органу опіки та піклування Гайсинської міської ради, є доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ( а.с. 31).

Між сторонами виник спір з приводу позбавлення батьківських прав.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках в разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Така позиція є сталою в правозастосуванні та неодноразово висловлювалася Верховним Судом. Суд першої інстанції вірно послався на постанови Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, від 08.04.2020 у справі № 645/731/18, від 24.06.2020 у справі № 344/6374/18, від 23.12.2020 у справі № 522/21914/14, від 22.11.2023 у справі № 1915/2789/12, від 25.01.2023 у справі № 462/4705/19, які є релевантними до обставин цієї справи.

Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладається на позивача.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в справі відсутні докази злісного та свідомого нехтуванням ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками.

Суд першої інстанції, даючи оцінку висновку органу опіки і піклування від 18 лютого 2025 року № 02.2-08/022-17-344, вірно зазначив, що він винесений без опитування матері дітей, з`ясування дійсних відносин між матір`ю та дітей. цей висновок ґрунтується лише на доводах позивача. У наданому суду висновку не зазначено причин невиконання відповідачкою батьківських обов`язків, не зазначено чи відповідає таке рішення інтересам дітей, чи вживав заходи та які саме орган опіки і піклування для налагодження зв`язку матері з дітьми та дітей з матір`ю.

Апеляційний суд зауважує, що висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку. Суд першої інстанції вірно оцінив висновок органу опіки та піклування, а доводи апеляційної скарги про його неврахування судом , - є надуманими та не знайшли свого підтвердження.

Доводи позивача у апеляційній скарзі про те, що відповідачка не виконує своїх батьківських обов`язків з виховання та піклування дітей, є лише його суб`єктивною думкою, яка не підтверджена належними доказами. Відповідачка в суді першої інстанції зазначила, що бажає спілкуватись з дітьми, що свідчить про її зацікавленість зберегти зв`язок із дітьми.. Та обставина, що вона спочатку написала заяву про згоду на позбавлення її батьківських прав, а потім в ході судового розгляду змінила свою думку, - свідчить лише про те, що вона усвідомила неналежне виконання нею батьківських обов`язків та бажає виправити ситуацію, що склалася.

Не може мати вирішального значення для суду і висловлена неповнолітніми думка, що матір слід позбавити батьківських прав, адже проживання з позивачем по справі, обмежене спілкування з матір`ю безумовно викликає в дітей образу на неї та впливає на формування їх позиції, а вони, в силу свого віку, не можуть до кінця усвідомлювати значення позбавлення батьківських прав матері щодо них та наслідки такого позбавлення.

Суд вірно зазначив, що в справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, що також свідчить про те, що не вичерпано усі можливості налагодити відносини матері з дітьми і навпаки.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в ході розгляду справи не здобуто достатньо належних та допустимих доказів, які б свідчили про необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дітей, які проживають разом з батьком, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачем не доведено.

Враховуючи те, що інтересам дітей найкраще відповідає збереження їх зав`язків із сім`єю, а також те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, а до відповідачки будь-які заходи з боку насамперед органів опіки та піклування не застосовувалися, натомість відповідачка висловлює бажання спілкуватися з дітьми і потребує допомоги з боку органів опіки та піклування, - апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, який ретельно проаналізував та дав оцінку наявним у справі доказам, що відсутні підстави для застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав як гострої соціальної необхідності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 09 червня 2025 року слід залишити без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання судових витрат відповідно статті 141 ЦПК України, з урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, понесені судові витрати слід залишити за ним, матеріали справи не містять доказів понесених в суді апеляційної інстанції судових витрат іншими учасниками справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 09 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2025 року.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало