Справа № 503/751/24
Провадження № 2/503/139/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Новіцькій Г.І.,

представника відповідача адвоката Хайнак В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СУПРАМАРІН» до ОСОБА_1 про стягнення збитків,

встановив:

Позивач подав до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що 23.06.2020 року між ТОВ «КФ «Меркурій» та ТОВ «СУПРАМАРІН» було укладено генеральний договір транспортного експедирування № 2306-69/20sm, згідно умов якого останнє зобов`язалося за плату і за рахунок клієнта надати або організувати надання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з організацією та забезпеченням перевезень експортно-імпортованих і транзитних вантажів клієнт, а також додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу повітряним, морським і автомобільним транспортом відповідно з узгодженими заявками клієнта. 30.03.2023 року, з метою виконання своїх зобов`язань за вище вказаним договором, між ТОВ «СУПРАМАРІН» та ОСОБА_1 було укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом 3003/23, згідно умов якого останній зобов`язався здійснити перевезення вантажів автомобілями своїми силами на підставі заявок замовника, при цьому замовник зобов`язується сплатити встановлену плату за автомобільне перевезення наданого ним вантажу, за умови належного виконання умов перевезення. 31.03.2023 року, на підставі згаданого договору та замовлення ТОВ «СУПРАМАРІН», ОСОБА_1 прийняв до перевезення вантаж, а саме моногідрат лимонної кислоти вагою 20080 кг (800 мішків), який знаходиться в контейнері MRKU 8713803 опломбованому 01.04.2023 року пломбою № ML- НОМЕР_1 , за маршрутом порт «Рені» (Україна) склад отримувача вантажу - ТОВ «КФ «Меркурій» розташований за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Балаклея, вул. Миру) транспортним засобом з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , та полупричепом (контейнеровоз) реєстраційний номер НОМЕР_3 . Однак, 05.04.2023 року контейнер MRKU 8713803 був доставлений ОСОБА_1 до пункту призначення в неопломбованому стані, а під час приймання вантажу ТОВ «КФ «Меркурій» було встановлено недостачу товару в обсязі 2000 кг (80 мішків), про що був складений відповідний акт, який підписаний, в тому числі, ОСОБА_1 19.04.2023 року ТОВ «СУПРАМАРІН» отримало претензію ТОВ «КФ «Меркурій» про відшкодування збитків у розмірі 206340,63 грн, а в подальшому рішенням господарського суду Одеської області від 31.10.2023 року у справі № 916/2979/23 було стягнуто з ТОВ «СУПРАМАРІН» на користь ТОВ «КФ «Меркурій» збитки, завдані втратою частини вантажу під час надання транспортно-експедиторських послуг, в сумі 206340,63 грн та судовий збір в сумі 3095,11 грн. 13.02.2024 року ТОВ «СУПРАМАРІН», на виконання рішення суду, сплатило ТОВ «КФ «Меркурій» загальну суму 209435,74 грн. Позивач, з метою досудового вирішення спору, звернувся до ОСОБА_1 з претензією від 16.02.2024 року за вих.№ 1602/24, яка була залишена останнім без задоволення. У зв`язку з чим позивач для захисту своїх майнових прав пред`явив до відповідача відповідний позов шляхом подачі до суду позовної заяви, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь збитки у розмірі 209435,74 грн та судові витрати.

22.04.2024 року ухвалою суду (а.с.73-74 том 1) було відкрите провадження у даній справі із проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам у відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України та отримано позивачем, у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до його електронного кабінету 24.04.2024 року, про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с.76), а відповідачу, у порядку встановленому пунктом 3 ч.6 ст. 272 ЦПК України, за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної інформації Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 10.04.2025 року № 03-17/1398 (а.с.70 том 1), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що свідчить повідомлення № 249 про вручення йому рекомендованого відправлення № 380 (а.с.82 том 1) в сукупності із роздруківкою відомостей з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» про результат надіслання рекомендованого поштового відправлення № 380 (а.с.83 том 1).

14.05.2024 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву (а.с.77 том 1) із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також подав відзив на позовну заяву (відзив) від 13.05.2024 року (а.с.79-80 том 1), в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на ті обставини, що у дійсності договір перевезення вантажів автомобільним транспортом 3003/23 від 30.03.2023 року був підписаний ним 20.04.2023 року, а тому той не має ніякого відношення до подій 4-5 квітня 2023 року; пояснення від 20.04.2023 року надавалось ним, як особою, яка не має юридичної освіти, тому ним не було в ньому зазначено, що договір з позивачем було підписано 20.04.2023 року; не був учасником справи № 916/2979/23, внаслідок чого наслідки ч.4 ст. 82 ЦПК України до нього не засовуються; а також із відзначенням того, що після розмитнення вантажу представник ТОВ «КФ «Меркурій» не опломбував контейнер.

22.05.2024 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву від 21.05.2024 року (а.с.99-101).

18.06.2024 року на адресу суду від позивача ТОВ «СУПРАМАРІН» поштою надійшла відповідь на позов від 27.05.2024 року (а.с.117-121 том 1), в якій позивач просив суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі посилаючись на те, що заперечення відповідача викладені ним у поданому відзиві не спростовують взяті ним на себе зобов`язання за договором, а також те, що ним виконувались свої обов`язки як водієм.

01.01.2025 року ухвалами суду (а.с.124-128 том 1) залишено без задоволення заяву відповідача із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, задоволено клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та повернуто відповідачу подану ним зустрічну позовну заяву.

17.01.2025 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву від 17.01.2024 року (а.с.137-139 том 1) до якої додав заяву про поновлення строку на подачу зустрічного позову (а.с.148-152 том 1).

23.01.2025 року ухвалою суду (а.с.156-158 том 1) відмовлено відповідачу у поновленні процесуального строку встановленого законом на подачу до суду зустрічного позову у даній справі, а саму зустрічну позовну заяву повернуто відповідачу.

03.02.2025 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду клопотання про виклик в судове засідання свідків для їх допиту.

03.04.2025 року ухвалою суду (а.с.221-222 том 1) клопотання відповідача про допит свідків задоволено та здійснено виклик останніх в призначене судове засідання.

04.04.2025 року ухвалою суду (а.с.224 том 1) судом виправлено описку допущену в ухвалі суду постановленій 03.04.2025 року.

07.05.2025 року, 19.06.2025 року та 07.07.2025 року ухвалами суду (а.с.11-12, 71-72, 100-101 том 2) судом було застосовано приводи свідків.

В судове засідання представник позивача ТОВ «СУПРАМАРІН» не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання позивач та його представник адвокат Кукуруза Д.С. були своєчасно повідомлені належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6, 8 п.2 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, шляхом доставлення судових повісток 07.07.2025 року до їх електронних кабінетів, що підтверджують довідки про доставку електронного документа (а.с.108-109 том 2). При цьому, 01.09.2025 року керівник позивача директор Буруля В.В. подав до суду через систему «Електронний суд» заяву за вих.№ 0109/25 про розгляд справи без участі представника позивача, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив при ухваленні рішення врахувати подані позивачем заяви по суті та надані докази, які на його думку є достатніми та такими, що підтверджують позовні вимоги позивача.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6, 8 п.1 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, під розписку безпосередньо в суді 07.07.2025 року (а.с.102 том 2), а також через свого представника адвоката Хайнак В.Д., якому судова повістка була доставлена 07.07.2025 року до його електронного кабінету, що підтверджує довідка про доставку електронного документа (а.с.110 том 2).

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Хайнак В.Д., який приймав участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, заперечував проти задоволення позову посилаючись на його необґрунтованість.

Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

Відповідач ОСОБА_1 з 09.12.2021 року є власником транспортного засобу марки IVECO реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджує копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 виданого ТСЦ 5152 (а.с.50-51).

25.01.2023 року з порту QINGDAO (Китай) відправлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Меркурій» в контейнері MRKU 8713803 (пломба № CN1805033) у порт вивантаження CONSTANTA (Румунія) вантаж вагою 20080 кг, 800 мішків, про що свідчить копія коносаменту № WMSS22101775 складеного Компанією Linbing International Trading Hebei Co (а.с.26).

14.03.2023 року контейнер MRKU 8713803 з пломбою № ML-CN1805033 прибув у порт CONSTANTA (Румунія), звідки його в подальшому було доправлено до порту RENI (Рені, Україна), про що свідчить копія коносаменту BECNDNII6/33 (а.с.27).

26.03.2023 року, по прибуттю до порту «Рені», було здійснено огляд контейнеру MRKU 8713803 з пломбою № ML-CN1805033, в ході проведення якого останню було зірвано та здійснено в присутності митниці відкриття цього контейнеру з вилученням з нього 125 мішків і завантаження їх назад, а після цього здійснено навішення пломби № ML-UA1124636 / D16940462, про що свідчить копія складеного відвантаження ТОВ «ВІКІНГ АЛЬЯНС», тельман Серов С.О., від митниці Тупіков А.М., експедитор Малюта (а.с.45).

При цьому, під час здійснення цього огляду, який в свою чергу здійснювався із застосуванням фотофіксації (а.с.30-41), зокрема фото на а.с.31 містить фіксацію наявності на контейнері пломби MAERSK № ML-CN1805033, а фото а.с.40 містить фіксацію наявності на контейнері пломби D16940462, складено акт перевірки № МНР 230326 та результат перевірки (а.с.28-29, 42-44), згідно яких огляд контейнеру MRKU 8713803 було розпочато 26.03.2023 року о 10:00 годині, коли контейнер відкрили та розвантажили, щоб перевірити, який вантаж всередині, весь вантаж був ідентифікований як лимонна кислота та моногідрат, сорбіту та ізомальту не виявлено, один мішок лимонної кислоти моногідрату було відкрито та відібрано пробу, зразки були направлені в лабораторію для аналізу, із відзначенням того, що сам підрахунок мішків не проводився, а після перевірки контейнер був опечатаний D16940462, огляд завершено 26.03.2023 року о 16:00 годині.

30.03.2023 року між ТОВ «СУПРАМАРІН» та ОСОБА_1 було укладено договір № 3003/23 перевезення вантажів автомобільним транспортом (а.с.16-18), згідно умов пункту 1.2 якого останній зобов`язався здійснити перевезення вантажів автомобілями своїми силами на підставі заявок замовника, при цьому замовник зобов`язується сплатити встановлену плату за автомобільне перевезення наданого ним вантажу, за умови належного виконання умов перевезення.

Згідно пункту 2.1.12 згаданого договору, перевізник ОСОБА_1 зобов`язується здійснити огляд контейнерного обладнання в момент прийому його до перевезення.

В свою чергу, у відповідності пункту 4.2 згаданого договору, перевізник ОСОБА_1 приймає на себе відповідальність за збереження вантажу з моменту його завантаження на автотранспортний засіб до фактичної здачі/вивантаження номінальному замовником одержувачеві і несе повну матеріальну відповідальність за втрату (недостачу, пошкодження або розкрадання) вантажу під час перевезення, що сталася з його вини у розмірі поточної ринкової вартості даного вантажу.

Водночас ТОВ «СУПРАМАРІН», на виконання умов пункту 1.2 цього договору, склало заявку на надання транспортних послуг (контейнерні перевезення) № 3003-1/23 (а.с.19), згідно змісту якого перевізник ОСОБА_1 , використовуючи транспортний засіб марки IVECO реєстраційний номер НОМЕР_2 та полупричепу (контейнеровозу) з реєстраційним номером НОМЕР_3 , мав здійснити перевезення вантажу MRKU 8713803, яким є опломбований контейнер вагою 20080 кг (800 мішків), з пункту відправлення Рені (Україна) власнику цього вантажу ТОВ «КФ «Меркурій» за адресою вивантаження: Черкаська область, Черкаський район, с. Балаклея, вул. Миру, 58-Б, через митний перехід «Сміла» розташований за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. Промислова, буд. 7.

При цьому, у вище вказаній заявці зазначено, що датою подачі в пункт відправлення є 31.03.2023 року, а дата подачі в пункт призначення не зазначена, але при цьому самі умови передбачають, що з моменту випуску машини з пункту відправлення, згідно з чинним законодавством України, перевезення вантажу здійснюється не більше 450 км на добу.

31.03.2023 року в порту «Рені» було складено міжнародну товарно-транспортну накладну (а.с.20) на контейнер MRKU 8713803 з 800 мішками вантажу вагою 20080 кг.

01.04.2023 року о 15:13 годині в порту «Рені», у присутності водія ОСОБА_1 транспортних засобів з реєстраційними номерами НОМЕР_2 і НОМЕР_3 , було здійснено черговий огляд контейнеру MRKU 8713803 з пломбою № ML-UA1124636 / D16940462, в ході проведення якого останню було зірвано, після чого було здійснено відкриття контейнеру при представнику митниці здійснено фотофіксацію, було вилучення мішків продукції, а після цього все було поміщено назад без залишку, а після цього здійснено навішення пломби № ML-UA1124602 / 0269, про що свідчить копія складеного відвантаження ТОВ «ВІКІНГ АЛЬЯНС», тельман Шестопалов, від митниці старший інспектор ВМО№1 митного пункту «Рені» Зєлєніков А.К. (а.с.46).

03.04.2023 року митним органом митний пункт «Сміла» отримано заяву на проведення фізичного огляду № 31/13-21 контейнеру MRKU 8713803, про що свідчать відповідні відомості зазначені у копії митної декларації (форми МД-6) № 23UA2700(а.с.49).

Також 03.04.2023 року вантаж з порту QINGDAO (Китай) для одержувача ТОВ «КФ «Меркурій» надійшов під митний контроль (ПМК), який здійснювала посадова особа митниці з № 44/902 з особистою номерною печаткою № 44/902, митний контроль якого був завершений 04.04.2023 року, про що свідчать відповідні записи у копії митної декларації (форми МД-2) № 23UA2700(а.с.48) та штамп митного підрозділу ДФС з датою «03.04.23» на міжнародній товарно-транспортній накладній (а.с.20).

При цьому, суд відзначає, що копії митної декларації (форми МД-2) № 23 НОМЕР_5 (а.с.48) у графі «Відмітки митного органу відправлення/призначення» не містить зазначення відомостей про накладення пломби, зокрема її номер.

Окремо суд відзначає ту обставину, що суду сторонами не надано копії самого акту перевірки та результату перевірки складених за наслідками огляду контейнеру MRKU 8713803 при його розмитненні на території митного посту «Сміла» Черкаської митниці 04.04.2023 року (аналогічних тим, які були складенні під час огляду цього контейнеру на митному посту «Рені» 26.03.2023 року), зокрема який би містив собі відомості про те чи був або не був даний контейнер опломбований після його огляду та якщо був, то якою саме пломбою. Натомість додано лише роздруківку фотознімків цього контейнеру та його вмісту (а.с.47), зокрема на одному з фотознімків можна розгледіти фіксацію наявності на ньому пломби № ML-UA1124602 / 0269 та які дозволяють суду констатувати ту обставину, що мішки з вантажем складенні у контейнеру в положенні відмінному від способу завантаження зафіксованому на фотознімках (а.с.32-36) зроблених 26.03.2023 року на митному пості «Рені». Однак, зазначене не виключає, що зміна способу завантаження є наслідком їх вивантаження і подальшого їх завантаження саме на митному посту «Рені» 26.03.2023 року, де сам підрахунок мішків не проводився.

Таким чином в суду відсутні відомості, які б дозволяли зробити висновок про те чи було після митного контролю на митному посту «Сміла» здійснено опломбування контейнеру MRKU 8713803 шляхом навішування нової пломби на заміну знятої пломби № ML-UA1124602 / 0269 навішаної на нього на митному пості «Рені» 01.04.2023 року.

05.04.2023 року в період з 08:20 години до 11:10 години на складі сировини ТОВ «КФ «Меркурій» розташованому за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Балаклея, вул. Миру, 58-Б було здійснено приймання продукції з контейнеру MRKU 8713803, який прибув на територію підприємства неопломбований, а після його розвантаження було встановлено, що фактично в ньому вантажу було в наявності 18000 кг (720 мішків), в той час як згідно міжнародної товарно-транспортної накладної від 31.03.2023 року мало бути 20000 кг (800 мішків), внаслідок чого обсяг нестачі становить 2000 кг (80 мішків), про що був зроблений відповідний запис у пункті 24 міжнародної товарно-транспортної накладної (а.с.20), а комісією у складі посадових осіб (головного інженера, головного технолога, завідувача складом і бухгалтера) ТОВ «КФ «Меркурій» та ОСОБА_1 (якого зазначено як представника від «ЕКСПЕДИТОРА») було складено акт про нестачу продукції від 05.04.2023 року (а.с.21).

В свою чергу у змісті письмового пояснення до ТОВ «СУПРАМАРІН» наданого ОСОБА_1 20.04.2023 року (а.с.22-25), 30.03.23 року Він на підставі укладеного договору з ТОВ «СУПРАМАРІН» прийняв до перевезення контейнер MRKU 8713803, при погрузці оглянув стан контейнера і пломби були цілі. 31.03.23 був здійснений огляд контейнера представниками митниці та представником лінії, які відкрили контейнер та перевірили його зміст та здійснили фотозйомку. Після чого зачинили контейнер та запломбували його. При перевезенні контейнера до митного посту сміла Черкаської області був здійснений повторний огляд вказаного контейнеру в присутності брокера представника «Меркурій», який в його присутності відрізав пломби (пломби були справні без дефектів). Відкривши контейнер і доглянули його, прийшов брокер здійснив фотозйомку, після чого він зачинив контейнер, пломбування не здійснювалося. Після огляду чекав на розмитнення добу. Після чого виїхав 04.04.23 на місце розвантаження с. Балаклея Черкаської області. Виїхав за адресою, яку дав декларант, вул. Миру, яка увів в навігаторі той його повів в м. Сміла. Після того як Він зупинився на заправці дізнався, що фабрика знаходиться за адресою м. Балаклея Черкаської області вул. Миру. Прибувши 04.04.23 на фабрику «Меркурій» поставивши автомобіль на вивантажування, яке здійснили з 8:30 до 11:10 (наступного дня, тобто 05.04.2023 року). Потім за його участі здійснили перелічування мішків і виявили недостачу товару, з їхніх слів його звинуватили в недостачі 80 мішків товару. Після чого його запросили до начальника СБ «Меркурій», де Він надав пояснення стосовно свого маршруту. 06.04 йому дали на підпис акт про недостачу продукції. Відзначив, що під час розвантаження фото, відеозйомка представниками «Меркурій» не здійснювалась. Представники «Меркурій» сказали, що будуть викликати поліцію, на що Він погодився, але по факту її ніхто не викликав. Після чого йому дали документи на виїзд. На виїзді охорона взяла в нього підписку, що Він до них не має претензій. Після виїзду з території його зупинили телефонним дзвінком, Він простояв 5 годин. Після чого йому зателефонували і сказали, що може їхати.

31.10.2023 року господарським судом Одеської області у справі № 916/2979/23 було ухвалено рішення (а.с.10-14) та повний текст якого знаходиться в публічному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, яке набрало законної сили 05.02.2024 року та яким стягнуто з ТОВ «СУПРАМАРІН» на користь ТОВ «КФ «Меркурій» збитки, завдані втратою частини вантажу під час надання транспортно-експедиторських послуг, в сумі 206340,63 грн та судовий збір в сумі 3095,11 грн.

13.02.2024 року ТОВ «СУПРАМАРІН», на виконання рішення господарського суду, сплатило ТОВ «КФ «Меркурій» загальну суму 209435,74 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції (безготівкового переказу в національній валюті) АТ «Райффайзен Банк» від 13.02.2024 року № 142 (а.с.15).

16.02.2024 року ТОВ «СУПРАМАРІН», з метою досудового вирішення спору, звернулось до ОСОБА_1 з претензією-вимогою за вих.№ 1602/24 (а.с.52-54), яка була надіслана йому поштою рекомендованим відправленням № 274 з описом вкладення (а.с.55) та була залишена останнім без задоволення, що не заперечувалось самим відповідачем ОСОБА_1 протягом судового розгляду.

Нормативно-правове застосування

За правилами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Під збитками відповідно до статті 22 ЦК України розуміють втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними; 3) причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду.

Наявність усіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. При цьому діє презумпція (припущення) вини порушника: якщо потерпілий довів наявність шкоди, то боржник має довести відсутність своєї вини. Для виникнення обов`язку відшкодування шкоди ступінь вини порушника значення не має.

Встановлені у статті 1166 ЦК України умови відшкодування шкоди поширюється на всі норми, що входять до глави 82 ЦК України, тією мірою, в якій їх не змінюють спеціальні правила, передбачені окремими статтями цієї глави. Названі умови разом із фактом заподіяння шкоди є підставами і для юридичної відповідальності, вони утворюють одночасно і склад правопорушення.

Тобто, частина перша статті 1166 ЦК України містить пряму вказівку на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов`язкову підставу деліктної відповідальності.

Висновки суду

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положенням ч.2 ст. 83 ЦПК України встановлено процесуальний обов`язок позивача подати докази разом з поданням позовної заяви.

- щодо обґрунтованості позову та заперечень проти нього

Покази свідків ОСОБА_2 допитаного судом в судовому засіданні 03.06.2025 року (а.с.41-44 том 2) та ОСОБА_3 допитаного судом в судовому засіданні 07.07.2025 року (а.с.96-99 том 2) на думку суду не мають доказового значення, оскільки вони не були очевидцями правовідносин, які є предметом розгляду у даній, і знали про них виключно зі слів відповідача ОСОБА_1 .

Суд не погоджується з твердженнями відповідача та його представника про те, що договір перевезення вантажів автомобільним транспортом 3003/23 від 30.03.2023 року не має ніякого відношення до подій 4-5 квітня 2023 року, оскільки був підписаний відповідачем лише 20.04.2023 року, та вважає дане заперечення виключно частиною правової позиції обраною стороною відповідача для відстоювання своїх інтересів при розгляді в суді даної справи.

У відповідності до пункту 9.2 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 року № 363 та в редакції, яка була чинною на час правовідносин у даній справі, які мали місце в період 30 березня по 05 квітня 2023 року (надалі за текстом Правила), пломбуватися можуть контейнери.

В свою чергу пункт 9.1 Правил передбачає, що пломбування вантажів проводиться Замовником з його ініціативи або на вимогу Перевізника.

При цьому, пункт 9.9 Правил передбачає, що водій, який виконує обов`язки експедитора, приймаючи вантаж в опломбованому контейнері, зобов`язаний переконатися в правильності навішування пломби, відсутності пошкоджень на ній та вільного пересування її вздовж пломбувального дроту, а також чіткості контрольних і літерних знаків на пломбі. Якщо виникають сумніви, пов`язані з неправильністю пломбування, невиразністю відтисків знаків на пломбі або навіть незначним пересуванням пломби на пломбувальному дроті, вантаж для перевезення не приймається.

Водночас абзац восьмий глави 1 Правил визначає експедитора транспортного як працівника, який забезпечує виконання комплексу операцій транспортно-експедиторського обслуговування під час перевезення вантажів.

В той час як у пункті 10.10 Правил передбачено, що за домовленістю сторін водій може виконувати обов`язки супровідника вантажів (експедитора).

Суд відзначає те, що договір № 3003/23 перевезення вантажів автомобільним транспортом, укладений 30.03.2023 року між ТОВ «СУПРАМАРІН» та ОСОБА_1 (а.с.16-18), не містив в собі умов досягнення домовленості про те, що останній будучи перевізником як водій також буде виконувати обов`язки супровідника вантажів (експедитора).

Натомість у змісті поданого відзиву (а.с.80) відповідач ОСОБА_1 відзначав про відсутність в нього повноважень експедитора.

Однак, сторонами не заперечувалась, а матеріалами справи підтверджується та обставина, що 01.04.2023 року о 15:13 годині в порту «Рені» ОСОБА_1 прийняв контейнер MRKU 8713803 з навішаною на нього пломбою № ML-UA1124602 / 0269 і в такому стані, зокрема з непошкодженою пломбою, доставив цей контейнер 03.04.2023 року на територію митного посту «Сміла» Черкаської митниці, де той перейшов під митний контроль (ПМК).

Окремо суд відзначає, що як вже зазначалось вище пункт 9.1 Правил покладає обов`язок щодо пломбування вантажів саме на Замовника, яким у відповідності до визначення наведеного у є вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір перевезення вантажів. Тобто у даному правовідношенні це був обов`язок ТОВ «СУПРАМАРІН», як замовника.

У змісті позовної заяви позовна вимога пред`явлена до відповідача обґрунтована, зокрема зазначенням про те, що відповідач прийнявши до перевезення контейнер опломбованим, в такому ж стані і повинен був доставити його отримувачу та не мав права здійснювати перевезення вантажу в неопломбованому контейнері.

Проте із змісту заявки на надання транспортних послуг (контейнерні перевезення) № 3003-1/23 (а.с.19) вбачається, що маршрут перевезення ОСОБА_1 контейнеру MRKU 8713803 з порту «Рені» до одержувача (власника вантажу) ТОВ «КФ «Меркурій» за адресою вивантаження: Черкаська область, Черкаський район, с. Балаклея, вул. Миру, 58-Б мав проходити через митний перехід митний пост «Сміла» розташований за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. Промислова, буд. 7, де вантаж мав пройти митне оформлення перебуваючи під митний контроль (ПМК).

Зазначене саме по собі передбачає те, що на митному органу опломбований контейнер MRKU 8713803 мав бути відчинений для здійснення митного огляду його вмісту під час перебування під митним контролем (ПМК), у відповідності до вимог пункту 2 ч.1 ст. 336 Митного кодексу України, а відтак навішана на нього раніше пломба № ML-UA1124602 / 0269 була б з нього знята.

У відповідності до положень ч.1 ст. 326 МК України (в редакції після змін внесених Законом № 3229-IX від 13.07.2023, які набрали чинності 29.07.2023 року, до товарів, що перебувають під митним контролем, митними органами застосовуються засоби забезпечення ідентифікації. При цьому, ч.2 ст. 326 МК України передбачала, що забезпечення ідентифікації здійснюється шляхом накладання митних забезпечень, серед іншого, пломб.

Однак, до того чинною була попередня редакція ч.1 ст. 326 МК України, норма якої передбачала, що до товарів, що перебувають під митним контролем, митними органами можуть застосовуватися засоби забезпечення ідентифікації. При цьому, ч.2 ст. 326 МК України мала на той час аналогічну редакцію, яка змінилась лише після внесення змін Законом № 3926-IX від 22.08.2024.

Таким чином на час правовідносин у даній справі, які мали місце в період 30 березня по 05 квітня 2023 року, законом передбачався не обов`язок митних органів застосовувати накладення пломб, а лише право такої можливості.

Суд не вважає за можливе надавати у даному рішенні оцінку діяльності митного органу під час здійснення митного контролю контейнеру MRKU 8713803, оскільки зазначене не є предметом розгляду у даній справі, а самі митні органи не є учасниками справи.

З огляду на зазначене та положення пункту 9.1 Правил пломбування контейнеру MRKU 8713803, після його митного контролю на митному пості «Сміла» та для подальшого доправлення одержувачеві (власнику вантажу) ТОВ «КФ «Меркурій» в с. Балаклея, мало провести саме ТОВ «СУПРАМАРІН», як замовник, за своєї ініціативи або на вимогу перевізника ОСОБА_1 .

Тобто можливість подальшого виконання перевізником ОСОБА_1 опломбованого перевезення вантажу залежало від попереднього виконання замовником ТОВ «СУПРАМАРІН» такого опломбування.

Наявні в матеріалах справи докази не підтверджують здійснення ТОВ «СУПРАМАРІН» опломбування контейнеру MRKU 8713803 на митному пості «Сміла», внаслідок чого після завершення його митного контролю звідти останній вже перевозився ОСОБА_1 неопломбованим.

Згідно умов пункту 4.2 договору № 3003/23 перевезення вантажів автомобільним транспортом від 30.03.2023 року, перевізник приймає на себе відповідальність за збереження вантажу з моменту його завантаження на автотранспортний засіб до фактичної здачі/вивантаження номінальному замовником одержувачеві і несе повну матеріальну відповідальність за втрату (недостачу, пошкодження або розкрадання) вантажу під час перевезення, що сталося з його вини у розмірі поточної ринкової вартості даного вантажу.

Однак, суд відзначає ту обставину, що матеріали справи не містять в собі жодних документів, які б підтверджували те, що при прибутті вантажу в контейнері MRKU 8713803 останній зважувався (загальна вага контейнеру у завантаженому стані за вирахуванням ваги самого контейнеру становив би вагу вантажу).

В свою чергу, як судом вже відзначалось вище, підрахунок мішків в контейнері MRKU 8713803 не проводився, про що зазначено у змісті результату перевірки до акту перевірки № МНР 230326 від 26.03.2023 року (а.с.29, 42-43). Хоча одразу після цього зазначено в таблиці вагу на тюк 20080 кг і кількість упаковок на тюк 800, що за умов нездійснення підрахунку мішків вказує на те, що вага і кількість зазначена як номінальна із змісту коносаменту № WMSS22101775 складеного Компанією Linbing International Trading Hebei Co (а.с.26).

Тому суд не має в наявності достатнього обсягу доказів для того, що б зробити висновок стосовно того, що на момент отримання у порту «Рені» перевізником ОСОБА_1 контейнеру MRKU 8713803 той у дійсності містив вантаж вагою саме 20080 кг, яка дорівнює 800 мішкам, як номінально зазначено у змісті копії коносаменту № WMSS22101775 складеного Компанією Linbing International Trading Hebei Co (а.с.26) та у змісті міжнародної товарно-транспортної накладної складеної в порту «Рені» 31.03.2023 року (а.с.20), а не 18000 кг, яка дорівнює 720 мішкам і які були доставлені одержувачеві (власнику вантажу) ТОВ «КФ «Меркурій».

Окремо суд відзначає розбіжність у змісті копії складеного відвантаження ТОВ «ВІКІНГ АЛЬЯНС» від 26.03.2023 року (а.с.45), згідно змісту якого із контейнеру було вилучено 125 мішків (15,6% від 800 мішків) і завантаження їх назад, але на фотознімку (а.с.36) містить фіксацію контейнеру, який щонайменше на третину порожній з вантажем у його кінці, в той час як на фотознімку (а.с.32) зафіксовано, що при відкритті мішки вантажу знаходились безпосередньо на вході до нього біля дверей.

Окремо суд відзначає те, що вивантаження та завантаження мішків у порту «Рені» здійснювалось 26.03.2023 року, тобто ще до укладення 30.03.2023 року між ТОВ «СУПРАМАРІН» і ОСОБА_1 договору № 3003/23 перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Відомості про здійснення після того перерахунку/зважування вантажу або вже самого транспортного засобу під керуванням перевізника ОСОБА_1 у стані завантаженому контейнером MRKU 8713803 в суду відсутні, а тому в суду відсутні підстави для висновків про те, що недостача вантажу виявлена 05.04.2023 року при розвантаженні контейнеру MRKU 8713803 на території одержувачу (власника вантажу) ТОВ «КФ «Меркурій» сталася саме під час перевезення.

Відтак суд не вбачає підстав для застосування правових наслідків пункту 4.2 договору № 3003/23 перевезення вантажів автомобільним транспортом від 30.03.2023 року щодо повної матеріальної відповідальності перевізника.

У зв`язку з чим суд вважає, що позов пред`явлений позивачем до відповідача задоволенню не підлягає, так як не доведено неправомірності дій відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

- щодо розподілу судових витрат

Приймаючи до уваги, що відповідачем ОСОБА_1 та/або його представником адвокатом Хайнак В.Д. суду не повідомлено про понесення яких-небудь судових витрат у даній справі, то судом за умов відмови в задоволенні позову не встановлено судових витрат, які б потребували розподілу при ухваленні даного рішення.

Керуючись ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити повністю в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СУПРАМАРІН»; місцезнаходження: м. Одеса, вул. Отрадна, буд. 15, прим. 4; ідентифікаційний код юридичної особи в , до ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 , про стягнення збитків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко