Справа № 466/6355/25
Провадження № 2-з/466/69/25
У Х В А Л А

05 вересня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі головуючої судді Свірідової В.В.

при секретарі с/з Якубів І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву адвоката Стиранки Михайла Богдановича про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Обслуговуючого кооперативу ЖБК «Централ-парк», Житлово-будівельного кооперативу «Ряснянський», за участю третіх осіб: державного реєстратора Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області Левандовської Інни Чеславівни, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Василюк Володимира Михайловича про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації, визнання недійсним договору,-

встановив:

в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває вищезгадана цивільна справа.

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.07.2025 матеріали позовної заяви передано для розгляду судді Свірідовій В.В.(а.с.133).

10.07.2025 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. (а.с.144)

Разом з позовною заявою надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту квартиру загальною площею 96,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.134-139,143)

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 10.07.2025 відмовлено позивачу в забезпеченні позову у зв`язку з відсутністю належних доказів на підтвердження предмету позову. Ухвала суду не оскаржувалась та набрала законної сили.(ас.с.146-147).

04.08.2025р. від представника позивача - адвоката Стиранка М.Б. надійшла до суду заява про забезпечення позову, яка протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду передана судді Свірідовій В.В.,яка отримана суддею 04.09.2025р.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, ч. 2 ст. 247 ЦПК України сторони у судове засідання не викликалися, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Також у питаннях забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й відповідача, інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, для того, щоб було вжито заходи для забезпечення позову у справі, заявнику необхідно довести, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Без встановлення наявності таких обставин вжиття заходів для забезпечення позову є неможливим.

Крім того, згідно ч.3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає оцінку судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові №6-605 цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі №922/4587/13.

З матеріалів заяви вбачається, 16.01.2017р. між ОСОБА_4 та ЖБК "Форест-Львів" було укладено договір про сплату пайових внесків у ЖБК"Форест-Львів" №3.5/17.

13.05.2021р. сторони домовились про заміну сторони у Договорі про заміну сторін, а саме з ОК ЖБК "Ряснянський" на ОК ЖБК "Центр Парк".

30.10.2024 року між Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Централ-Парк»», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір про заміну сторін, відповідно до якого ОСОБА_4 уступила (передала) ОСОБА_1 всі права та зобов`язання за Договором №3.5/17.

27 липня 2023 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області Левандовською Інною Чеславівною було проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , власником якої було зазначено ОСОБА_3 .

Квартира АДРЕСА_2 перебуває у власності ОСОБА_2 , який набув таке право власності на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та ОСОБА_3 від 04 серпня 2023 року, що підтверджуються, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.07.2025 року (а.с.138-139).

За змістом ст. 152 ЦПК України заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Предметом спору є витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації, визнання недійсним договору.

Представник позивача просить накласти арешт на квартиру загальною площею 96,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка виступає предметом забезпеченням позову на належить іншому власнику, при цьому жодних інших доказів, окрім довідки про сплату ОСОБА_4 пайового внеску у розмірі 1 162 200грн., до заяви не долучено.

Остаточна довідка про повну сплату пайових внесків відсутня. Окрім того, довідка про сплату пайових внесків сама по собі не надає право власності на нерухомість, а є лише одним із документів, що підтверджує право на це майно в житлово-будівельному кооперативі. В матеріалах справи відсутні буль-які докази, які підтверджують, що позивач зверталась для оформлення права власності до державного реєстратора або нотаріуса для реєстрації своїх прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тому з врахуванням наведеного, проаналізувавши заяву представника позивача, суд вважає, що підстав для задоволення заяви немає.

Керуючись ст. ст. 153, 154, 247, 260, 261, 263 ЦПК України, суд,-

постановив :

відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Стиранка Михайла Богдановича про забезпечення позову, шляхом накладання арешту загальною площею 96,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду набирає законної сили негайно після підписання її суддею.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15 - денний строк з дня проголошення ухвали.

Апеляційна скарга подається через Шевченківський районний суд м. Львова або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя: В. В. Свірідова