ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року

м. Харків

справа № 613/1072/20

провадження № 22-ц/818/1997/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Тичкової О.Ю., Курила О.М.

за участю секретаря Львової С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Богодухівської міської ради Харківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування реєстраційного запису та визнання права на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2024 року, ухвалене суддею Шалімовим Д.В.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Богодухівської міської ради Харківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування реєстраційного запису та визнання права на земельну ділянку, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що 21 жовтня 2005 року вона за договором купівлі-продажу придбала у відповідача ОСОБА_3 у власність житловий будинок із службовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (після перейменування Харківська), на території Сухининської сільської ради Богодухівського району Харківської області. За будинком закріплена присадибна земельна ділянка загальною площею 0,67 га: 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,42 га для особистого підсобного господарства.

Вказала, що з моменту набуття у власність будинку до неї згідно указаного договору перейшло право власності й на присадибну ділянку, яка обслуговує цей будинок, вона увесь час проживала в будинку та користувалася цією ділянкою, відомості про що внесені сільською радою в книги погосподарського обліку.

Згідно з даними книги погосподарського обліку за даним житловим будинком в графі «Землі в приватній власності та користуванні» ця земельна ділянка обліковуються за: ОСОБА_5 (1995-1999 роки), ОСОБА_3 (1999-2005 роки), ОСОБА_1 (2005-2019 роки). Відомості записів книги погосподарського обліку указують на те, що договорами купівлі-продажу будинку продавці та покупці обумовили умови цих договорів про те, що разом з будинком покупець набуває право власності та право користування на належну до нього присадибну земельну ділянку загальною площею 0,67 га: 0,25 га для обслуговування будинку та 0,42 га для особистого підсобного господарства. З моменту набуття у власність будинку ОСОБА_1 є добросовісним користувачем цієї землі.

11 червня 2020 року рішенням Сухининської сільської ради № 631-УІІ «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 » за рахунок вказаної земельної ділянки позивача відповідачу ОСОБА_2 була передана земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, сформованою площею у розмірі 0,85 га, кадастровий номер: :00:001:0069; 17 червня 2020 року право власності на цю земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

17 лютого 2021 року ОСОБА_2 здійснила відчуження присадибної ділянки позивача у складі земельної ділянки площею 0,85 га, кадастровий номер: :00:001:0069, відповідачу ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 1868, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Череватенко О.М., згідно з рішенням про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер - 56670688 від 17.02.2021, внесено запис про право власності на цю земельну ділянку за ОСОБА_4 , номер запису - 40601498.

Вважає, що за наведених обставин на підставі рішення Сухининської сільської ради № 631-УІІ від 11 червня 2020 року та в подальшому за договором купівлі-продажу № 1868 від 17 лютого 2021 року за рахунок її присадибної земельної ділянки була незаконно сформована земельна ділянка площею 0,85 га, з кадастровим номером: :00:001:0069, яка у такий спосіб була протиправно вилучена з її власності та володіння проти її волі і в подальшому відчужена у власність відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Просила витребувати у ОСОБА_4 у власність та володіння ОСОБА_1 присадибну земельну ділянку житлового будинку АДРЕСА_1 у розмірі 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,42 га для особистого підсобного господарства, загальною площею 0,67 га, у складі земельної ділянки площею 0,85 га, для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером: :00:001:0069; скасувати рішення державного реєстратора № 56670688 від 17 лютого 2021 року про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,85 га, для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером: :00:001:0069, номер запису 40601498; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,85 га, для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером: :00:001:0069, судові витрати стягнути на її користь з відповідачів.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано рішення державного реєстратора №56670688 від 17 лютого 2021 року про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,85 га, для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером: 9:00:001:0069; скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,85 га., для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером: 9:00:001:0069; стягнуто з Богодухівської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 735,78 грн та вартість експертизи у сумі 4257,63 грн; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 735,78 грн та вартість експертизи у сумі 4257,63 грн; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 735,78 грн та вартість експертизи у сумі 4257,63 грн; в задоволенні позовних вимог в частині витребування у ОСОБА_4 у власність та володіння ОСОБА_1 присадибної земельної ділянки житлового будинку АДРЕСА_1 у розмірі 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,42 га для особистого підсобного господарства, загальною площею 0,67 га у складі земельної ділянки площею 0,85 га, для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером: 9:00:001:0069 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що земельна ділянка розміром 0,85 га, яка належить їй на праві приватної власності сформована, куплена, зареєстрована у передбачений законом спосіб. Зазначила, що на сьогоднішній день у позивача відсутнє право власності на земельні ділянки загальною площею 0,67 га, з яких 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель, 0,42 га для ведення особистого підсобного господарства, жодного документу у підтвердження свого права на зазначені земельні ділянки у неї немає та до суду не надавалися. Посилалася на те, що при проведенні експертизи експерт використовував технічну документацію, яка не може достеменно виділити земельні ділянки на місцевості, а тому дані висновки не є належними доказами у справі. Вказала, що власник земельної ділянки (держава, територіальна громада), який надав дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою з метою формування земельної ділянки, за загальним правилом не зобовязаний надалі у всіх випадках затвердити цей проєкт і одночасно з цим виділити таку ділянку у власність або користування тій особі, яка отримала вказаний дозвіл.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 необхідно задовольнити частково, рішення суду в частині задоволених позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора №56670688 від 17 лютого 2021 року про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером: 9:00:001:0069 скасувати, в частині відмови у витребуванні земельної ділянки змінити, мотивувальну частину рішення в цій частині викласти в редакції цієї постанови.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 жовтня 2005 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу серії ВСЕ № 145269, посвідченим приватним нотаріусом Богодухівського нотаріального округу Харківської області (реєстраційний номер 889), придбала у ОСОБА_3 у приватну власність житловий будинок із службовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7 том 1).

17 жовтня 2005 року право власності позивача на будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів та Витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно (а.с.8,9 том 1).

Згідно розпорядження Сухининського сільського голови № 1-ОД від 06 січня 2016 року вулицю Першотравневу в с. Кияни Богодухівського району Харківської області перейменовано на АДРЕСА_1 (а.с.56 том 2).

З матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що первісним приватним власником цього будинку був ОСОБА_6 на підставі договору купівлі продажу від 09 квітня 1988 року, продавцем у якому виступив колгосп ім. Жданова (а.с.12 том 2).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 16 липня 1997 року державним нотаріусом Богодухівською державною нотаріальною конторою, право власності на будинок в рівних частках перейшло до спадкоємців ОСОБА_5 ОСОБА_7 та ОСОБА_7 (а.с.14 том 2).

24 квітня 1999 року ОСОБА_7 та ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори (реєстраційний номер 1593), продали будинок за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_8 (а.с.18 том 2).

02 листопада 1999 року ОСОБА_8 продала будинок ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори (реєстраційну номер 4086), остання в свою чергу продала будинок за адресою: АДРЕСА_1 , позивачу за вказаним вище договором (а.с.240-241 том 1).

Відповідно до записів із книги погосподарського обліку за цим житловим будинком, в графі «Землі в приватній власності та користуванні» присадибна земельна ділянка обліковуються за: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (1995-1999 роки); ОСОБА_3 (1999-2005 роки); ОСОБА_1 (2005-2019 роки), а саме: площею 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель; площею 0,42 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.16-20 том 1).

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Сухининської сільської ради народних депутатів ІХ сесії ХХІІ скликання від 12 лютого 1997 року ОСОБА_5 була передана у приватну власність земельна ділянка загальною площею 0,67 га: 0,25 га для обслуговування будинку; 0,42 га для особистого підсобного господарства, які складають присадибну ділянку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Дане підтверджується архівним витягом із рішення № 01-39/20 від 19 серпня 2020 року, виданим архівним відділом Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області (а.с.11 том 1).

У земельній шнуровій книзі Сухининської сільської ради внесено запис за порядком номером - 102 про виділення присадибної ділянки площею 0,67 га, згідно якого її правонабувачами вказані ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і ОСОБА_7 , що підтверджено сільською радою, яка надала цей документ за запитом представника позивача (а.с.24 том 1).

У 2021 році ОСОБА_1 замовила виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) стосовно цієї присадибної земельної ділянки, розробником якого є ТОВ «Антей консалтинг груп». За матеріалами цієї технічної документації, які приєднані до справи, встановлено накладання меж земельної ділянки позивача із земельною ділянкою площею 0,85 га, з кадастровим номером: :00:001:0069, для ведення особистого селянського господарства. У зв`язку із накладенням меж цих земельних ділянок реєстрація земельної ділянки позивача в Державному земельному кадастрі та реєстрація на неї права власності в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно здійснена не була, на що позивач вказує в обґрунтування своїх вимог до суду. Позивач стверджує, що саме за рахунок земель її присадибної ділянки була сформована земельна ділянка площею 0,85 га, з кадастровим номером: :00:001:0069, для ведення особистого селянського господарства (а.с.49-107 том 2).

25 лютого 2020 року рішенням Сухининської сільської ради № 546-УІІ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» відповідачу ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності із земель запасу сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 0,85 га ріллі для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 (а.с.14 том 1).

На підставі цього рішення сільської ради ОСОБА_2 виготовила вказану технічну документацію на земельну ділянку площею 0,85 га, за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства; земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: :00:001:0069 та здійснено її державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі .

11 червня 2020 року рішенням Сухининської сільської ради № 631-УІІ «Про передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_2 », було затверджено « Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту за адресою: с. Кияни Сухининської сільської ради, Богодухівського району Харківської області». Передано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,8500 га. (кадастровий номер :00:001:0069) для ведення особистого селянського господарства (за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення) розташовану за адресою: с. Кияни Сухининської сільської ради, Богодухівського району Харківської області (а.с.15 том 1).

17 червня 2020 року право власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер запису 3696664, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.87 зворот том 1) .

17 лютого 2021 року ОСОБА_2 здійснила відчуження земельної ділянки площею 0,85 га, з кадастровим номером: :00:001:0069, для ведення особистого селянського господарства, ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 1868, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Череватенко О.М. (а.с.86 том 1).

Згідно із рішенням про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер - 56670688 від 17 лютого 2021 року, внесено запис про право власності на цю земельну ділянку за ОСОБА_4 , номер запису - 40601498, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.58, 65, 88-89 том 1).

Згідно з висновком експерта судової земельно-технічної експертизи Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 25936 від 19 березня 2024 року, земельна ділянка з кадастровим номером: :00:001:0069, площею 0,85 га, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності накладається на межі земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, 0,42 га для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,67 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до даних Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства та установленого раніше порядку користування. Загальна площа накладання становить 0,3698 га. Площа перетину між земельної ділянки з кадастровим номером: :00:001:0069 відповідно до меж земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку становить 0,0742 га. Площа накладання земельної ділянки з кадастровим номером: :00:001:0069 відповідно до меж земельної ділянки площею 0,42 га для ведення особистого селянського господарства становить 0,2956 га. (а.с.120-125 том 3).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Такі правові висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), на яку заявники посилаються в касаційних скаргах.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках(частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник із дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Такі правові висновки наведені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 06 лютого року у справі № 522/12901/17-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55); постанова Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-32цс14).

Отже, вимоги про скасування рішення державного реєстратора № 56670688 від 17 лютого 2021 року про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,85 га, для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером: :00:001:0069, номер запису 40601498 та про скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,85 га, для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером: :00:001:0069 не є належними й ефективними способами захисту.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині скасування рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації земельної ділянки підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Щодо позовних вимог про витребування земельної ділянки площею, колегія суддів виходить з наступного.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що вона просить витребувати у ОСОБА_4 присадибну земельну ділянку житлового будинку АДРЕСА_1 у розмірі 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,42 га для особистого підсобного господарства, загальною площею 0,67 га, у складі земельної ділянки площею 0,85 га, для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером: :00:001:0069.

ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,67 га, а площа перетину земельної ділянки з кадастровим номером: :00:001:0069 відповідно до меж земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку становить 0,0742 га, площа накладання земельної ділянки з кадастровим номером: :00:001:0069 відповідно до меж земельної ділянки площею 0,42 га для ведення особистого селянського господарства становить 0,2956 га.

Між тим, ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку загальною площею .0,85 га

Тобто площа земельної ділянки ОСОБА_4 , яка накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 , менша загальної площі земельної ділянки, наданої у власність ОСОБА_1 .

Колегія суддів наголошує, що витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею 0,85 га, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається.

ОСОБА_1 має довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо (див. близькі за змістом висновки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 у справі № 441/123/16).

Отже, для вирішення подібних спорів земельна ділянка має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (статті 102-113 ЦПК України).

Отже, з огляду на встановлені судами обставини, належним способом захисту порушеного права є віндикаційний позов, а саме позов про витребування частини земельної ділянки, що накладається.

Між тим, матеріали справи не містять відповідних координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі.

Клопотань про призначення відповідної експертизи позивачка не заявляла.

Виходячи з наведеного рішення суду в частині відмови у витребуванні земельної ділянки слід змінити, мотивувальну частину рішення в цій частині викласти в редакції цієї постанови.

За таких обставин рішення суду в частині задоволених позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації земельної ділянки необхідно скасувати, а в частині відмови у витребуванні земельної ділянки змінити, виклавши мотивувальну та резолютивну частини щодо зазначеної вимоги у редакції цієї постанови.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2522,40 підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2024 року в частині задоволених позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора №56670688 від 17 лютого 2021 року про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером: 9:00:001:0069 скасувати, у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2024 року в частині відмови у витребуванні земельної ділянки змінити, мотивувальну частину рішення в цій частині викласти в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 2522, 40 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.М. Курило

О.Ю. Тичкова