Провадження №: 2-н/755/346/25
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

"09" вересня 2025 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Катющенко В.П., перевіривши виконання вимог ст.ст. 160-164 ЦПК України за заявою Комунального підприємства «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «МІЙ ДІМ - БОРИСПІЛЬ» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання послуг ЖКГ з ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду мста Києва 18.08.2025 надійшла заява Комунального підприємства «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «МІЙ ДІМ - БОРИСПІЛЬ» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання послуг ЖКГ з ОСОБА_1 , яка 08.09.2025 була передана у провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Вивчивши заяву та додані до неї документи, доходжу наступного.

Статтею 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 163 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У відповідності до ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

За правилом ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно вимог стягувач просить суд видати судовий наказ про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «МІЙ ДІМ БОРИСПІЛЬ» заборгованість за отримані послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 21 734,72 грн та 302,820 грн судового збору.

У постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 Велика Палата ВС визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Позиція Великої Палати ВС ґрунтується, зокрема, на висновку про те, що, враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 20.03.2024 у справі №523/14831/21, у якій зокрема звернуто увагу, що з аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю випливає її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Тому на спори, предметом яких є стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

За приписами п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано з порушенням правил підсудності.

Відповідно до ч. 2 ст. 165 ЦПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За таких обставин, враховуючи правила виключної підсудності, суд доходить висновку що заява про видачу судового наказу подана щодо стягнення заборгованості за надання послуг ЖКГ за адресою: АДРЕСА_1 , не відноситься до територіальної юрисдикції Дніпровського районного суду міста Києва, у зв`язку з чим у видачі судового наказу слід відмовити.

У відповідності до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 27, 160, 162, 163, 165, 166, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Комунального підприємства «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «МІЙ ДІМ - БОРИСПІЛЬ» про стягнення заборгованості за надання послуг ЖКГ з ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених ст. 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: