Справа № 545/2528/25
Провадження № 2/545/1667/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2025 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрюк Л.І.,

з участю секретаря Гаврися В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №371951 від 20.10.2018, за яким товариство надало позичальнику кредит у розмірі 4000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору утворилася заборгованість в розмірі 17620 грн з яких, 4000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 2160 грн сума заборгованості за відсотками, 10560 грн сума боргу за пенею і штрафам.

Внаслідок укладення договору факторингу від 12.04.2018 від ТОВ «Аветнус Україна» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», правонаступником якого є ТОВ «Він Фінанс» перейшло право вимоги за кредитними зобов`язаннями, зокрема і до ОСОБА_1 за кредитним договором № №371951 в розмірі 17620 грн.

Враховуючи вищенаведене просили стягнути, заборгованість в розмірі 17620 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 3852,87 грн та суми 3% річних 1587,25 грн та судові витрати.

Відповідач відзив на позов не подав.

У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що свої вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно з п. 2 ч.7, ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином.

За таких обставин, за згодою представника позивача, проводиться заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав.

Встановлено, що 20.10.2018 між ТОВ «Аветнус Україна» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №371951, за яким позивач надав позичальнику кредит у розмірі 4000 грн строком на 30 днів.

Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом 0.01% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (3,65% річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору.

Сукупна вартість кредиту складає 100/30% від суми у процентному виразі або 4012 у грошовому виразі та включає в себе проценти (відсотки) за користування кредитом 0,30% від суми кредиту у процентному виразі або 12 грн у грошовому виразі.

Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно з договором №371951 сторони дійшли згоди, що у відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Таким чином, вищезазначені договори, укладені за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, у відповідності до ч. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронними договорами, та вважаються таким, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного в письмовій формі.

На підставі договору факторингу №1, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та Гарантія», до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №371951 та набув право вимоги до відповідача за заборгованістю в розмірі 17620 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно , які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, а згідно з п. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати по справі відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

За правилами, встановленими статтями 524, 533 535, 625 ЦК, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц.

Частиною 2 статті 625 ЦК визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 № 686/21962/15-ц, вказала, що стаття 625ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5ЦК України),так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що товариством пред`явлено до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат в розмірі 3852,87 грн та суми 3% річних 1587,25 грн.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК.

Відтак, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог товариства про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми боргу.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Щодо витрат на правову допомогу суд приходить до таких висновків.

На підтвердження зазначених витрат до суду надано: додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги № 33 від 22.03.2024, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» щодо стягнення кредитної заборгованості.

Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що включає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.

На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13.03.2025 по справі №275/150/22.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідач не надав заперечення, клопотання про зменшення правничої допомоги чи про застосування співмірності, тому суд не вправі самостійно зменшувати заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу.

Відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за сплату судового збору у розмірі 2442,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 263, 265, 279, 280-282 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (, юридична адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктура Ігоря Сікорського, 8) заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 17620 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 3852,87 грн та суми 3% річних 1587,25 грн, а також витрати за сплату судового збору у розмірі 2442,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, що разом становить 30502,52 грн.

.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: Л. І. Стрюк