Справа № 452/2785/25
Провадження № 2/452/1279/2025
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"26" серпня 2025 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Казана І.С.,
при секретарі Кафтан О.Ю.,
із участю: представника позивача Бараняка Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Надибська Льононасінева станція, третя особа Головне управління ДПС у Львівській області, - про визнання договору дійсним, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом та посилається на те, що28.11.2007 року ДПІ у Старосамбірському районі Львівської області в особі начальника Малецького І.В., що діяв на підставі Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (продавець), від імені та в інтересах якого на підставі Договору-Доручення Д-14/11 від 14.11.07р. діяла Уповноважена брокерська контора №33 - ПП «Сіті-Інвест» в особі брокера Палія А.М. з однієї сторони та ОСОБА_1 , від імені якої та на підставі Договору - Доручення №ФО-61/1Ю7 від 28.11.2007р. діяла (Брокерська контора №14) ФОП- ОСОБА_2 , відповідно до Правил біржових торгів на Західно - Українській регіональній агропромисловій біржі (ЗУБАР) укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна №69/11-07. Відповідно до цього договору ДПІ у Самбірському районі Львівської області продала, а позивач купила нежитлову будівлю: адмінприміщення №5 та частину приміщення №2, що становить 70/100 частини нежитлової будівлі загальною площею 182,0кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір підписано сторонами у присутності представників ЗУБАР, скріплено печаткою. Придбане згідно договору майно по сьогодні перебуває у вільному, відкритому володінні, користуванні, розпорядженні ОСОБА_1 . Покупцем оплачено, а продавцем передано куплене майно покупцю. Звернувшись до державного реєстратора позивач отримала відмову у реєстрації речових прав у зв`язку з тим, що договір купівлі - продажу нерухомого майна №69/11-07 не є нотаріально посвідченим. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна №69/11-07 від 28.11.2007р.щодо нежитлової будівлі: адмінприміщення №5 та частини приміщення №2, що становить 70/100 частини нежитлової будівлі загальною площею 182,0кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Представником третьої особи Головного управління ДПС у Львівській області подано до суду пояснення щодо позову, в якому зокрема зазначено, що на час укладання оспорюваного договору купівлі-продажу діяв Закон України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року №2181-111 (в редакції від 01.01.2007). Відповідно до п 8.6.1. п. 8.6 ст. 8 Закон України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі-Закон) платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, здійснює вільне розпорядження ними, за винятком операцій, що підлягають письмовому узгодженню з податковим органом. Порядок продажу активів, що перебувають у податковій заставі регулювався ст. 10 Закону, де визначено, що у разі коли інші, передбачені цим Законом, заходи з погашення податкового боргу не дали позитивного результату, податковий орган здійснює за платника податків та на користь держави заходи щодо залучення додаткових джерел погашення суми податкового боргу шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а за їх недостатності - шляхом продажу інших активів такого платника податків. Продаж інших активів здійснюється на підставі рішення податкового органу, підписаного його керівником та скріпленого гербовою печаткою податкового органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним податковим органом.
Відповідно до п. 10.1.3. ст. 10 Закону платник податків (для державних і комунальних підприємств - за узгодженням з органом, уповноваженим управляти його майном) самостійно визначає склад і черговість продажу своїх активів виходячи з принципів збереження цілісності майнового комплексу, що забезпечує ведення його основної виробничої діяльності, та повного погашення суми податкового боргу.
За наполяганням платника податків незалежна оцінка вартості активу, що підлягає продажу, для визначення його початкової вартості проводиться в порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. Платник податків має право самостійно визначити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі коли платник податків самостійно не визначає такого суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання протягом установлених центральним податковим органом строків, таке визначення здійснюється податковим органом, який укладає договір про проведення оцінки активу. Оцінка не проводиться щодо активів, які можуть бути згрупованими або стандартизованими чи мають курсову (поточну) біржову вартість та/або перебувають у лістінгу товарних бірж. Порядок встановлення курсової біржової вартості або лістінгу біржового товару визначається біржовою спілкою, яка має статус самоврядної організації відповідно до законодавства.
Відповідно до п. 10.2.4. п. 10. 2 ст. 10 Закону при продажу активів на товарних біржах податковий орган укладає відповідний договір з брокером (брокерською конторою), яка вчиняє дії з продажу такого активу за дорученням податкового органу на умовах найкращої цінової пропозиції.
При продажу активів на позабіржовому аукціоні безпосереднім продавцем, а в разі продажу через організації роздрібної торгівлі - комітентом виступає податковий орган, при цьому участь будь-яких посередників або агентів для організації такого продажу не дозволяється. Договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню. Стосовно нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, що перебуває у податковій заставі зазначено, що примусовий продаж активів платника податків, у тому числі об`єктів нерухомого майна, що перебувають у податковій заставі, у рахунок погашення його податкового боргу здійснюється відповідно до вимог Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".
Підпунктом 10.2.1 пункту 10.2 статті 10 зазначеного Закону встановлено, що такий продаж здійснюється за кошти виключно на цільових аукціонах, які організовуються за поданням відповідного податкового органу на зазначених біржах. У тому разі, коли на території району або міста, де знаходяться активи платника податків, що продаються, відсутня товарна біржа, визначена центральним податковим органом, податковий орган організовує окремий позабіржовий аукціон.
Відповідно до підпункту 10.5.2 пункту 10.5 статті 10 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" такі операції не підлягають нотаріальному посвідченню.
При цьому слід звернути увагу на те, що такі угоди і не можуть бути посвідчені в нотаріальному порядку у зв`язку з відсутністю добровільної згоди власника такого майна, який у свою чергу, повинен виступати стороною за цим договором.
Згідно із статтею 55 Закону України "Про нотаріат" від 2 вересня 1993 року №3425-ХІІ нотаріуси посвідчують договори про відчуження майна, яке підлягає реєстрації, лише за умови подання власником майна документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується.
Позивач у судове засідання не з`явилась, її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та посилався на викладені обставини у зверненні до суду, просив задовольнити позов.
Представник відповідача Державного підприємства Надибська Льононасіннєва станція будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи до суду не з`явився; із відзивом на позов не звертався, про причини неявки не повідомив. Тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні, проти чого не заперечили позивач та її представник.
Представник третьої особи Головного управління ДПС у Львівській області у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав:
Судом установлено, що 28.11.2007р. між ДПІ у Старосамбірському районі Львівської області в особі начальника Малецького І.В., що діяв на підставі Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (продавець), від імені та в інтересах якого на підставі Договору-Доручення Д-14/11 від 14.11.07р. діяла Уповноважена брокерська контора №33 - ПП «Сіті-Інвест» в особі брокера Палія А.М. з однієї сторони та ОСОБА_1 (покупець), від імені та в інтересах якої на підставі Договору - Доручення №ФО-61/1Ю7 від 28.11.2007р. діяла (Брокерська контора №14) ФОП- ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію №427222 від 02.08.2005р., відповідно до Правил біржових торгів на Західноукраїнській регіональній агропромисловій біржі (ЗУБАР) укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна №69/11-07. Відповідно до даного договору ДПІ у Стасосамбірському районі Львівської області продала, а позивач ОСОБА_1 купила нежитлову будівлю: адмінприміщення №5 та частину приміщення №2, що становить 70/100 частини нежитлової будівлі загальною площею 182,0кв.м. і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений договір підписано сторонами в присутності представників ЗУБАР, якою на договорі здійснено відповідний напис та скріплено печаткою.
Придбана згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна №69/11-07 нежитлова будівля перебуває у вільному, відкритому володінні, користуванні, розпорядженні позивача. Згідно з умовами договору сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Покупцем оплачено, а продавцем передано куплене майно покупцю.
За даними технічного паспорту на громадський будинок, тобто нежитлову будівлю (адмінприміщення) за наведеною адресою відомо про характеристику будівлі, наведено експлікацію приміщень.
Із рішення від 31.01.2025 року №76935107 відомо про відмову державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій за заявою позивача щодо вказаного приміщення у зв`язку з тим, що договір купівлі - продажу нерухомого майна №69/11-07 не є нотаріально посвідченим.
У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) подавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
У ч. ч. 2, 4 ст. 639 ЦК України зазначено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Правові наслідки недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору визначені вст. 220 Цивільного кодексу України, згідно вимог якої такий договір є нікчемним. Згідно ч. 2 вказаної статті Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 09.09.2021 року, справа №904/6233/21, «відповідно до частини другої статті 15 Закону про товарні біржі угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно з частиною четвертою статті 656 Цивільного кодексу України (в редакції, станом на момент укладення договору купівлі-продажу від 05.04.2018) до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Водночас відповідно до частини першої статті 209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Статтею 657 Цивільного кодексу України встановлено вимоги щодо форми окремих видів договорів купівлі-продажу, згідно з якою договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Таким чином положення статті 657 Цивільного кодексу України встановлюють форму договору купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до частини другої статті 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 03.10.1997 №4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України в Рішенні від 13.03.2012№ 5-рп/2012 зазначив, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Цивільного кодексу України не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Цивільний кодекс України є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Цивільного кодексу України. Отже, зазначення у Цивільному кодексі України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма Цивільного кодексу України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням Цивільного кодексу України. Разом з тим при існуванні складної змістової колізії застосуванню підлягають норми того нормативно-правового акта, який повно та точно врегульовує конкретні правовідносини, містить чіткі та зрозумілі положення, які забезпечують передбачуваність законодавства та відповідають законним очікуванням суб`єктів правовідносин. Аналіз нормативно-правових актів дає підстави стверджувати, що саме норми Цивільного кодексу України (чинні на момент виникнення спірних правовідносин) найбільш повно та точно врегульовували цивільні правовідносини щодо форми договору купівлі-продажу нерухомого майна. Подібний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №334/3161/17 (провадження №14-188цс20). Ураховуючи викладене, укладений на товарній біржі договір купівлі-продажу від 05.04.2018, предметом якого було нерухоме майно, мав бути нотаріально посвідчений в силу положень статті 657 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним».
Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України (в редакції на момент укладення договору) догов ір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
За ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчинений з моменту його державної реєстрації (ст. 210 ЦК України).
Статтею ст. 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, судовий захист цивільного права та інтересу.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У відповідності до вимог ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Отже судом установлено, що факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна щодо нежитлової будівлі - адмінприміщення №5 та частини приміщення №2, за адресою: АДРЕСА_1 мав місце. Зазначене підтверджується долученим до справи письмовим примірником наведеного договору. Оплату вартості майна проведено. Зазначений договір підписано сторонами в присутності представників ЗУБАР, якою на договорі здійснено відповідний напис та скріплено печаткою.
У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено судам, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Ураховуючи вищенаведене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок в їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд уважає, що існують всі законні підстави для задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст. ст. 207, 220, 392, 638, 639, 655 -657 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна №69/11-07 від 28.11.2007р., укладений між ДПІ у Старосамбірському районі Львівської області в особі начальника Маленького І.В., що діяв на підставі Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (продавець), від імені та в інтересах якого на підставі Договору-Доручення Д-14/11 від 14.11.07р. діяла Уповноважена брокерська контора №33 - ПП «Сіті-Інвест» в особі брокера Палія Андрія Мирославовича з однієї сторони та ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Самбірським МВ УМВС України у Львівській області 16.10.1997р., РНОКПП НОМЕР_2 (покупець), від імені якої та на підставі Договору - Доручення №ФО-61/1107 від 28.11.2007р. діяла (Брокерська контора №14) ФОП- ОСОБА_2 , що діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію №427222 від 02.08.2005р., відповідно до Правил біржових торгів на Західно - Українській регіональній агропромисловій біржі (ЗУБАР), щодо нежитлової будівлі: адмінприміщення №5 та частину приміщення №2, що становить 70/100 частини нежитлової будівлі (під літ.А-1, а саме наступні приміщення: «5» пл. 6,6м.кв., «6» пл.13,0м.кв., «7» пл. 14,5м.кв., «8» пл. 14,4м.кв., «9» пл. 20,0м.кв, «10» пл.15,6м.кв., «11» пл. 18,7м.кв., «12» пл. 18,4м.кв., «13» пл. 18,1м.кв., «14» пл. 1,8м.кв., «15» пл. 5,0м.кв. та частини приміщення №2 пл. 32,9м.кв. загальною площею 182,0кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення 29 серпня 2025 року повного судового рішення. Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача у порядок і строк, передбачений ст. 284 ЦПК України.

Суддя