ПОСТАНОВА

Іменем України

03 вересня 2025 року м. Кропивницький

справа № 398/6467/24

провадження № 22-ц/4809/1227/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л. М., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи,цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 травня 2025 року у складі судді Подоляк Я. М. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В грудні 2024 року Акціонерне товариство «Ацент-Банк» (далі АТ «А-Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.10.2013 у розмірі 46 568 грн 38 коп та судові витрати у розмірі сплаченого судового збору в розмірі 3 028 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 18.10.2013 відповідач приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки.

На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві.

АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору.

Однак, ОСОБА_1 взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 08.11.2024 утворилась заборгованість в розмірі 46 568 грн 38 коп, яка складається з наступного: 39 999 грн 06 коп заборгованості за кредитом, 6 569 грн 32 коп заборгованості по відсоткам.

Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача, останній звернувся до суду з позовом за захистом порушених прав.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 травня 2025 року позов АТ «А-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.10.2013 станом на 08.11.2024 у в розмірі 19 279 грн 22 коп, яка складається з заборгованості за тілом кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 253 грн 59 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що вимоги позову про стягнення заборгованості за відсотками не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплати позивачу у Анкеті-заяві від 18.10.2013, оскільки витяг з Умов та Правил, який викладений на банківському сайті не може вважатися складовою частиною кредитного договору.

Оскільки, на час отримання кредитних коштів і нарахування АТ «А-Банк» заборгованості по відсотках, були відсутні погоджені з відповідачем такі умови кредитування, суд першої інстанції вважав, що банк не довів, що саме надані ним Умови та Правила ОСОБА_1 мала на увазі, підписуючи Анкету-заяву позичальника, та відповідно брала на себе зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції також вважав, що безпідставно списані з рахунку відповідача відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 20 719,84 грн повинні бути враховані, як погашення тіла кредиту, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 19 279,22 грн (39 999,06 (нараховано позивачем) - 20 719,84 (списані позивачем відсотки)).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «А-Банк» просить скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 травня 2025 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та здійснити розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням матеріальних норм права, а тому підлягає скасуванню.

Відповідач в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалась в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку.

Згідно наданого позивачем розрахунку ОСОБА_1 користувалась кредитом, що свідчить про її згоду з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку.

Суд першої інстанції у будь-якому випадку повинен був стягнути відсотки у розмірі облікової ставки НБУ.

Сумніви суду першої інстанції щодо наданого АТ «А-Банк» розрахунку заборгованості є необґрунтованими, адже на підтвердження правильності розрахунку позивачем було надано банківську виписку.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК Україниапеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки, ціна позову становить 46 568 грн 38 коп, тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2025 становить 90 840 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 18.10.2013 ОСОБА_2 звернулася до АТ «А-Банк» у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».

На підтвердження факту підписання Анкети-заяви банк також надав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів, які розміщені на офіційному сайті: https://a-bank.com.ua/terms.

Згідно копії довідки за картами, на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні карки: № НОМЕР_2 , строком дії до лютого 2021 року та № НОМЕР_3 , строком дії до жовтня 2027 року.

Відповідно до копії довідки за лімітами за період з 18.10.2013 по 08.11.2024 клієнт ОСОБА_1 вбачається, що 24.11.2016 встановлено кредитний ліміт в сумі 5 000 грн, ініціатором є банк; 28.11.2016 кредитний ліміт збільшено до 6 000 грн, ініціатором є банк; 13.12.2016 кредитний ліміт збільшено до 9 000 грн, ініціатором є банк; 19.02.2019 кредитний ліміт зменшено до 5 000 грн, ініціатором є банк; 15.09.2021 кредитний ліміт зменшено до 4 000 грн, ініціатором є банк; 15.03.2024 кредитний ліміт збільшено до 40 000 грн, ініціатором є банк.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, загальна сума заборгованості відповідача станом на 06.11.2024 становить 46 568,38 грн, та складається з: заборгованості за кредитом в сумі 39 999,06 грн та заборгованості за відсотками в сумі 6 569,32 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ «А-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК Україниможна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з позовом, АТ «А-Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 18.10.2013 у розмірі 46 568 грн 38 коп станом на 08.11.2024, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 39 999 грн 06 коп та заборгованості по відсоткам у розмірі 6 569 грн 32 коп (а. с. 1-3).

На підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, позивачем було надано до суду першої інстанції письмові докази, зокрема:

1.Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 18.10.2013, укладеного між АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 , станом на 08.11.2024 (а. с. 4-10);

2.Копію Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку від 18.10.2013 (а. с. 11);

3.Виписку по картці ОСОБА_1 за період з 18.10.2013 по 08.11.2024 (а. с. 12-26);

4.Копію Довідки за картами, в яких мітститься інформація про видані відповідачу картки та строк їх дії (а. с. 28);

5.Копію довідки за лімітами по рахунку ОСОБА_1 (а. с. 27);

6.Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» (а. с. 30-36);

7.Копію Витягу з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна Gold» (а. с. 36-37).

Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованості за відсотками, позивач посилався на Анкету-заяву, витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна Gold», а також Умови та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».

Разом з тим, в Анкеті-заяві № б/н від 18.10.2013 відсутня процентна ставка за користування кредитом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, копії додатків, а саме витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти та Умови та Правила надання банківських послуг, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Тарифами і Умовами та правилами надання банківських послуг.

Тобто, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та витяг з Умов та правил налання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, а також те, що вказані документи станом на 18 жовтня 2013 року містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Таким, чином суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення відсотків з відповідача.

Разом з тим, з наданих позивачем доказів вбачається, що ОСОБА_1 висловила однозначне бажання скористатися запропонованими позивачем банківськими послугами, що слідує з підписаної нею Анкети-заяви від 18.10.2013.

Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надана позивачем виписка по рахунку відповідає вимогам вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом.

З виписки по рахунку, наданої позивачем, вбачається, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору.

З аналізу наданої позивачем виписки по рахунку відповідача за період з 18.10.2013 по 08.11.2024 вбачається, що відповідач дійсно отримувала кредитні кошти в АТ «А-Банк», користувалася ними та здійснювала їх погашення.

Зокрема, за вказаний період витрачено кошти в сумі 116 160 грн 16 коп, а повернуто кошти в розмірі 92 185 грн 43 коп, що з урахуванням того, що сторонами не було погоджено відсоткову ставку та комісію, які безпідставно стягувалась за вказаний період в сукупному розмірі 25 415 грн 35 коп, свідчить про наявність заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «А-Банк» за кредитним договором № б/н від 18.10.2013 у вигляді тіла кредиту в розмірі 19 279 грн 22 коп.

Таким чином, встановивши, що відповідач користувалася кредитними коштами, однак, використані кошти в повному обсязі не повернула, у зв`язку з чим заборгованість за тілом кредиту становить в сумі 19 279 грн 22 коп, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відповідач в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалась в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку, оскільки матеріали справи не містять підтверджень на які саме конкретно умови кредитного договору погодилась ОСОБА_1 , підписуючи Анкету-заяву.

Суд також не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції у будь-якому випадку повинен був стягнути відсотки у розмірі облікової ставки НБУ, оскільки АТ «А-Банк» не заявляло вимог про стягнення відсотків на підставі ст. 1048 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на обґрунтованість наданого позивачем розрахунку також є безпідставними, оскільки наданий АТ «А-Банк» розрахунок ґрунтується на умовах кредитного договору, які не були узгоджені між сторонами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенц/ії зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що/ вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення по суті спору, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 травня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді Л. М. Дьомич

О. І. Чельник