У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

«12» вересня 2025 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва Тесленко І. О., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві та ОСОБА_2 , про скасування акту державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

у липні 2025 року ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Кузь О. М. звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві та ОСОБА_2 , про скасування акту державного виконавця.

25 липня 2025 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача у справі. Відповідь на запит надійшла до суду 21 серпня 2025 року.

В період з 25 серпня 2025 року по 09 вересня 2025 року суддя перебувала у відпустці.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження у справі суд враховує наступне.

Позивач у позовній заяві просить визнати недійсними прилюдні торги з реалізації нежитлової будівлі «Кафетерій» площею 77,0 кв.м з надвірними будівлями (погріб «а», ганок «а1», добудова «А1», сарай «Б», вбиральня «У», огорожа 1-3, свердловина «с», замощення «т») за адресою: АДРЕСА_1 , проведені 05 листопада 2012 року за ціною 496 500 грн. (без ПДВ); Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця від 11 січня 2013 року про передачу майна ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в рахунок погашення боргу за виконавчим листом №2-868-1/10 від 07.12.2010, затверджену начальником відділу Л.І. Костенко; Визнати протиправним та скасувати акт державного виконавця Бурлаки Р.В. від 11 лютого 2013 року про передачу майна ОСОБА_2 , затверджений начальником відділу Л.І. Костенко.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) погодився з висновками судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки позивач, який є боржником у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про оскарження рішень виконавця, оскільки законом у цьому випадку прямо передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником вказаних рішень в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з прийнятими приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення постановою та актом про передачу його майна стягувачу, не може пред`являти позов про визнання незаконними та скасування таких постанови та акту та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки спірні правовідносини виникли у межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа №2-868-1/10, виданого 07.12.2010, та стосуються рішень і дій державного виконавця, прийнятих у цьому провадженні, розгляд даної справи у порядку цивільного судочинства (позовного провадження) не допускається.

Вказана правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду (Третя судова палата КЦС) від 26.01.2022 у справі № 534/1762/18.

Отже, враховуючи вищенаведене у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 186, 187, 255, 447, ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві та ОСОБА_2 , про скасування акту державного виконавця, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя І. О. Тесленко