ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1058/25 Номер провадження 22-ц/814/3655/25Головуючий у 1-й інстанції Фоміна Ю. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л., суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О., при секретарі судового засідання Буйновій О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Цокало Тетяни Михайлівни на рішення Подільського районного суду м. Полтави від 24 червня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовує тим, що 17.02.2020 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування, в Особовому кабінеті на офіційному сайті ТОВ «Мілоан», ОСОБА_1 подала Заявку на отримання кредиту №1579281, підтвердила умови прийняття Договору про споживчий кредит 31579281 від 17.02.2020 року та підписала електронним підписом шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов Кредитного договору, до укладання Договору отримала проект цього кредитного Договору разом з додатками, ознайомилася з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору.

Таким чином, відповідачка уклала письмовий Договір про споживчий кредит №1579281 від 17.02.2020 року з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення, відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 7000,00 грн. Відповідачка не виконала належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням законодавства, внаслідок чого, 01.04.2020 року згідно договору факторингу №01/04, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №1579281 від 17.02.2020 року на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», нова назва ТОВ «Він Фінанс». 13.12.2021 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено Договір факторингу №1/4, у відповідності до умов якого та згідно Додатку №1 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит №1579281 від 17.02.2020 року.

Згідно додатку №1 до Договору факторингу, сума боргу перед ТОВ «ФК «Пінг-Понг» становить 24150 грн., з яких: 7000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 15750,00 грн. заборгованість за відсотками; 1400,00 грн. заборгованість за комісією.

Позивачем на адресу відповідача направлено Повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору. Незважаючи на це, позичальник не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий кредит в строки, передбачені Кредитним договором №1579281 від 17.02.2020 року.

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Пінг-Понг» заборгованість за кредитним договором №1579281 від 17.02.2020 року у розмірі 24150,00 грн., судовий збір в сумі 2422.40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Полтави від 26 червня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ», заборгованість за кредитним договором №1579281 від 17.02.2020 року в загальному розмірі 24150,00 грн. (двадцять чотири тисячі сто п`ятдесят грн. 00 коп.) з яких: 7000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 15750,00 грн. заборгованість за відсотками, 1400,00 грн. заборгованість за комісією.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ», судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

З вказаним рішенням суду не погодився представник ОСОБА_1 адвокат Цокало Т.М. та подала апеляційну скаргу, в якій прохає рішення суду змінити шляхом зменшення процентів за користування кредитом, які підлягають до стягнення, з 15750,00 грн. до 5250,00 грн. та зменшити загальний розмір заборгованості з 24150,00 грн. до 13650,00 грн.

В доводах апеляційної скарги, зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано прийняв рішення, оскільки неправильно установив обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки, що призвело до неправильного визначення, відповідно до встановлених судом, обставин, правовідносин тощо.

Крім того, зазначає, що кредитний договір укладений 08 жовтня 2021 року строком на 30 днів, а отже нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам ст.1048 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія СОЛВЕНТІС» прохає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 07.02.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №1579281 в електронній формі, який підписаний шляхом використання позичальником ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора.(а.с.13-16,37).

Відповідно до п.1 Кредитного договору №1579281 від 17.02.2020 року, позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3 Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 7000 грн., а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю кредит, сплатити одноразово комісію за надання кредиту у розмірі 1400 грн. та проценти за користування кредитом у розмірі 5250,00 грн., у встановлений п.1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та на строк/термін, що визначений в Договорі. Кредит надається строком на 30 днів з 17.02.2020 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії та процентів за користування кредитом 18.03.2020 року.

При цьому, в п.1.5 Договору визначено, що сукупна вартість кредиту, складає 6650,00 грн. в грошовому виразі та 1,156.00 відсотків річних у процентному значенні, i включає в себе складові, визначені в п.1.5.1-1.5.2 Договору. Сукупна вартість кредиту розрахована виходячи з припущення, що Кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що Позикодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі.

Відповідно до Договору факторингу №01/04 від 01.04.2020 року, ТОВ «Мілоан» зобов`язалася відступити ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» Права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату на умовах, визначених Договором.

Згодом, 13.12.2021 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» уклало Договір факторингу №1/4 з ТОВ «ФК «Пінг-Понг», відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відступило право грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги, в тому числі права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1579281 від 17.02.2020 року (а.с. 21-22,34).

Відповідно до наданої довідки ТОВ «Він Фінанс» (нова назва ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») між сторонами Договору факторингу №1/4 від 13.12.2021 року відбувся повний розрахунок, передбачений п.3 Договору. (а.с.35 на звороті)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням встановлених судом обставин справи та з урахуванням доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку що позивачем належним чином доведені обставини виникнення між сторонами правовідносин та обґрунтованість позовних вимог, за таких обставин є підстави для задоволення позову ТОВ «ФК «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1579281, який був укладений відповідачкою з ТОВ «Мілоан». Відповідачка отримала кредитні кошти, про що надане платіжне доручення банку та довідка АТ КБ «Приватбанк», але належним чином не виконувала свої договірні зобов`язання з повернення кредиту, одноразової комісії та процентів відповідно до умов договору.

Будь-яких документів в підтвердження сплати коштів, які не увійшли у розрахунок заборгованості відповідачка не надала. Заперечення представника відповідачки спростовуються наданими позивачем документами.

Проте повністю з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку, визначений моментом пред`явлення вимоги, настав, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Згідно із частиною першою статті 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Відтак, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до кредитного договору №12579281від 17.02.2020 року вбачається, що кредитний договір укладено 17.02.2020 року, кредит надається строком на 30 днів, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 18.03.2020 року, однак в даному випадку заборгованість розрахована станом на 17.05.2020 року, тобто в даному випадку нараховано заборгованість за відсотками після спливу строку дії кредитного договору є неправомірною, що суперечить умовам кредитування.

Відповідно до правових висновків, які викладені в постанові ВП ВСУ № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) від 28 березня 2018 року, вбачається відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила, Умови та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про отримання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів взагалі, визначення розміру процентної ставки на рівні, визначному в розрахунку заборгованості та умов щодо можливості в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, та пролонгації умов договору.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що до даних правовідносин не можна застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, в даному випадку позивачем не доведено узгодження сторонами про укладення відповідного договору приєднання та чи діяли на момент укладення саме ці умови, а не інші.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за період з 19.03.2020 по 17.05.2020 року, оскільки строк кредитування бу встановлений до 18.03.2020 року.

Крім того матеріали справи не містять доказів, які свідчать про подальше належне узгодження сторонами істотних умов кредитування, матеріали справи не містять, крім того посилання на умови пункту 2.3.2 щодо автопролангації строку кредиту без згоди відповідача, у випадку наявності у позичальника на дату закінчення строку кредиту заборгованості, є безпідставними.

За наведених обставин підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку суми пені та штрафів відсутні, оскільки така відповідальність позичальника при укладенні договору не була обумовлена його умовами.

Отже, враховуючи викладене, умови договору і надані докази, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача суми заборгованості, в межах строку кредитування, за тілом кредиту в розмірі 7000 грн., комісія за надання кредиту 1400 грн та проценти за користування кредитом 5250 грн., а всього 13650 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції.

Щодо витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне.

Згідно з пунктами 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з тим, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовані частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі КГС від 03.10.2019 р у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 р у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 р у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 р у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 р у справі № 753/1203/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Із матеріалів справи вбачається, представник ОСОБА_1 адвокат Цокало Т.М. прохає стягнути з відповідача в сумі 3000 грн витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції. Крім того в матеріалах справи міститься посилання на докази понесених судових витрат на правничу допомогу.

Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та обсяг фактично витраченого часу за надані послуги, критерію реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи апеляційний суд дійшов до висновку, що заявлені витрати у розмірі 3000 грн. відповідають критерію розумності, є співрозмірними із складністю виконаної роботи.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цокало Тетяни Михайлівни - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Полтави від 24 червня 2025 року змінити, шляхом зменшення процентів за користування кредитом, які підлягають до стягнення, з 15750,00 грн. до 5250,00 грн. та зменшити загальний розмір заборгованості з 24150,00 грн. до 13650,00 грн.

В іншій частині зазначене рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 08 серпня 2025 року

Головуючий суддя : _____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ О.І. Обідіна _________________ О.О. Панченко