Провадження № 2/161/3843/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючої судді Плахтій І.Б.

з участю секретаря судових засідань Маєвської Х.Ю.

відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

28 травня 2025 року ОСОБА_2 через свого представника звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що 17 травня 2024 року між ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений усний договір позики, що підтверджується наданою позичальником письмовою розпискою. Відповідно до розписки 17 травня 2024 року відповідачка отримала у позику від позивача 20000 грн., яку зобов`язана була повернути протягом 4-ох місяців з моменту отримання, але в будь-якому випадку до 17 вересня 2024 року. Відповідачка, у свою чергу, написавши власноручно розписку, підтвердила факт отримання позичених грошей в повному обсязі. Станом на 27 травня 2025 року відповідачка позичені кошти в сумі 20000 грн. позивачу у строк визначений у розписці не повернула. Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму боргу в розмірі 20000 грн., а також судові витрати по справі.

До початку судового засідання представник позивача подав до суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позов підтримує.

Відповідачка у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала. Суду пояснила, що дійсно брала у борг грошові кошти на купівлю дивана в розмірі 20000 грн., однак повернула їх. З позивачем вона перебувала у трудових відносинах та із заробітної плати кожного місяця віддавала по 5000 грн. Кошти позичала у позивача, але фактично через бухгалтера. Розписку написала під диктовку. Про повернення коштів були відмітки у самій розписці в нижній частині, однак вона обрізана. Собі розписок про повернення нею боргу вона не брала. Доказів, які можуть підтвердити даний факт у неї немає.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 17 травня 2024 року між ОСОБА_2 , як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 в борг грошові кошти в сумі 20000 грн., які зобов`язалась повернути щомісячно протягом 4-ох місяців.

Факт укладення договору позики між сторонами та факт отримання відповідачем коштів на виконання умов цього договору підтверджується особистою розпискою ОСОБА_1 від 17 травня 2024 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Як встановлено судом, відповідачка ОСОБА_1 а ні в обумовлені Договором позики від 17 травня 2024 року строк, а ні на день звернення позивача до суду з даним позовом, а ні на день постановлення даного судового рішення, кошти не повернула.

Доказів іншого суду надано не було.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а статтею 599 цього Кодексу встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Із матеріалів справи слідує, що станом на дату подання позову сума заборгованості відповідача за Договором позики від 17 травня 2024 року становить 20000 грн.

За наведених обставин, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 20000 грн.

Враховуючи наведене, суд вважає обгрунтованими заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Крім того, на підставі ч. 1ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме по сплаті судового збору в розмірі 968, 96 грн.

На підставі ст.ст. 15, 16, 526, 625, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 27, 77-81, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 17 травня 2024 року в сумі 20000 (двадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 15 вересня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області І.Б. Плахтій