Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді Мороз Т.М.,

з участю:

секретаря судового засідання Крейс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кобеляки в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

25.04.2025 до суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 29.05.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем укладено кредитний договір № 141921 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, на підставі якого ОСОБА_1 було надано кредитні кошти. Всупереч умов укладеного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 16613,88 грн., яка складається з наступного: 11118,23грн. заборгованість по кредиту; 4895,65 грн. заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 600,00грн. комісія за кредитним договором. 10.10.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та Позивач уклали Договір факторингу №10102024 згідно умов якого, Позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 141921 від 29.05.2024. На підставі викладеного, представник позивача прохав суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 16613,88 гривень та судові витрати.

Ухвалою суду від 06.05.2025 по справі відкрито провадження та призначено судове засідання.

28.05.2025 до суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якої позивачем не надано жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по кредитному договору, що унеможливлює перевірку наявності заборгованості та її розміру. Жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів позивач не надав. Щодо стягнення заборгованості за комісією представник відповідача вказала, що позивач не зазначив в кредитному договорі перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які фінансовою установою (банком) встановлена комісія. Таким чином положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію (без зазначення переліку дій банка, які входять до її складу) є нікчемними відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором, то договір факторингу не містить інформації про кредитні договори, за якими передається право вимоги, не містить даних про особу боржника, відомостей щодо суми заборгованості та інші необхідні відомості для такого виду договорів. Договір факторингу є рамковим, в якого тексті не визначено, які саме права вимоги передаються/відступаються на користь нового кредитора. Крім цього, витяг з договору факторингу, наданий суду, не є витягом з реєстру боржників, а лише довідкою/листом, на якому позивач надрукував певну інформацію, що на його думку, відповідає інформації, наявній в реєстрі боржників. Таким чином, представник відповідача прохала відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а. с. 73-79).

23.06.2025 до суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача Тараненка А. І., з яких вбачається, що на підтвердження факту перерахування коштів відповідачу стороною позивача надано довідку №3 від 29.01.2025, яка підписана товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс». Вищезазначені платіжні документи містять всі необхідні реквізити електронного розрахункового документа: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суми цифрами; призначення платежу, що відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, порядок видачі коштів в безготівковій формі первинним кредитором не порушено. Також на підтвердження факту відступлення права вимоги суду надано копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги. Факт підписання Акту прийому-передачі є доказом підписання та передачі права вимоги, а також сплати новим кредитором грошових коштів за кредитним договором № 10102024 від 10.10.2024. Таким чином представник позивача прохав суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а. с. 124-129).

25.06.2025 до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача Шелудько О. О., згідно яких стороною не надано належних доказів перерахування коштів за кредитним договором. Також не спростовано заперечення відповідача щодо неправомірності стягнення заборгованості за комісією. Щодо відступлення права вимоги представник відповідача вказала, що первісному кредитору не було передано фактору належні докази, що підтверджують факт перерахування грошових коштів товариством та їх зарахування на картковий рахунок боржника. Позивачем також не наведено доказів відступлення йому прав вимоги відносно відповідача (а. с. 156-161).

25.08.2025 до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача Полякова О. В., згідно яких факт перерахування кредитних коштів підтверджується відповіддю АТ «Перший Український Міжнародний Банк», відповідно до якої була виявлена операція про надходження грошових коштів у розмірі 11 000,24 гривень на рахунок відповідача. Факт передачі права вимоги за кредитним договором підтверджується договором факторингу та актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу. Таким чином представник позивача прохав задовольнити позовні вимоги (а. с. 187-188).

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, у позовній заяві прохав у разі неявки представника позивача в судове засідання проводити розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача, адвокат Шелудько О. О. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача за наявними в матеріалах справи документами.

Суд, розглянувши матеріали справи, дійшов наступного.

Судом встановлено, що 29.05.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) №141921. Згідно умов договору сума кредиту становить 14 474 гривень, яка надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 11000.24 грн. на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті; у розмірі 3473.76 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Комісія за надання кредиту складає 3 473,76 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 24,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Загальний строк кредитування за цим Договором складає 126 днів з 29.05.2024 р. (дата надання кредиту) по 02.10.2024 р. Денна процентна ставка складає : 13029.58 грн. (тринадцять тисяч двадцять дев`ять грн. п`ятдесят вісім коп.) / 14474.00 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста сімдесят чотири грн. 00 коп.) / 126 днів * 100 % = 0,7144%/день (а. с. 33-36).

Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Суду також надано графік платежів за кредитним договором та паспорт споживчого кредиту, що підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 36, 43-44).

Щодо наданих суду договору про споживчий кредит (публічна частина), редакція від 01.04.2024, Правил надання коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс»(а. с. 37-42, 45-55), суд не бере вказані докази до уваги, оскільки вони не містять підпису відповідача, а тому не можливо встановити факт його ознайомлення з умовами, передбаченими вказаними документами.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Нормами ч. ч. 3, 6, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону).

Таким чином, спірний договір про надання фінансового кредиту укладено відповідно до положень ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року в справі №524/5556/19.

На підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 11 000,24 гривень суду надано довідку №3 за вих. 153/29-01 від 29.01.2025 року та відповідь АТ «ПУМБ» №КНО-07.8.5/9362БТ від 16.07.2025, з яких вбачається, що банківська картка № НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 та що 29.05.2025 на вказану картку здійснено переказ коштів у розмірі 11 000,24. Опис транзакції переказ коштів кредитова частина (а. с. 56, 185).

В постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №759/11453/20 зроблено правовий висновок про те, що виписка за картковим рахунком, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Стороною відповідача на спростовування факту отримання кредитних коштів доказів не надано.

За таких обставин суд вважає доведеним факт отримання відповідачем кредитних коштів.

Згідно розрахунку заборгованості до кредитного договору №141921 заборгованість відповідача становить 6 613,88 гривень, з яких тіло кредиту -11 118,23 гривень, відсотки 4895,65 гривень, комісія 600 гривень (а. с. 61-62).

Представником відповідача контррозрахунку не наведено, однак вказано про незаконність нарахування комісійної винагороди за видачу кредиту. Так, позивач не вказав та не зазначив доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які фінансовою установою (банком) встановлена комісія.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (далі - Закон) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Згідно умов спірного кредитного договору передбачено комісію за надання кредиту (одноразова винагорода, що сплачується Позичальником за підготовку, організацію та надання Кредитодавцем фінансової послуги (кредиту), та встановлена в п. 2.5. цього Договору) та комісію за управління та обслуговування кредиту (комісія, яку Позичальник сплачує на користь Кредитодавця, що нараховується за кожний період користування кредитом між датами здійснення чергового платежу згідно графіку платежів (розрахунковий період) за зниженим тарифом. Якщо Позичальник порушив (прострочив) строки сплати чергового платежу згідно Графіку платежів, комісія у наступному розрахунковому періоді нараховується за стандартним (базовим) тарифом).

Суд зазначає, що комісія, передбачена п. 2.5 Договору встановлюється за підготовку, організацію та надання Кредитодавцем фінансової послуги, а тому суд не бере до уваги твердження сторони відповідача про те, що вказана комісія нарахована безпідставно.

Водночас п. 2.4 Договору передбачено стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту, що складає 100,00 гривень.

Стороною позивача не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування кредитної заборгованості (списання, зарахування кредитної заборгованості, розрахунково-касові операції, надання консультативних та інформаційних послуг) за які банком встановлена комісія. За таких обставин у відповідача відсутній обов`язок сплачувати комісію за управління та обслуговування кредиту.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладеного у постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21.

Щодо переходу прав вимоги суд зазначає наступне.

Згідно копії договору факторингу №10102024 від 10.10.2024, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а. с. 11-13).

Відповідно до п.п. 2.2 Договору у випадку укладення Сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимог, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним Додатком, та не замінює попередній.

Згідно витягу з реєстру прав вимог №3 від 09.12.2024 року до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №141921 у розмірі 16 613,88 гривень (а. с. 16).

Витяг з реєстру прав вимог підписано Клієнтом та Фактором електронними підписами.

Також суду надано платіжну інструкцію від 12.12.2024 №5179 про оплату за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу №10102024 від 10.10.2024 (а. с. 18).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що стороною позивача надано належні докази на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором №141921.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 013,88 гривень, з них 11118,23грн. заборгованість по кредиту; 4895,65 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Стороною позивача на підтвердження витрат на правову допомогу у розмірі 7000 гривень надано: копію договору про надання правової допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025, копію додаткової угоди №28 до договору про надання правничої допомоги, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2025 (а. с. 19-22).

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 6 747,30 гривень (7000 гривень *96,39%).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 2334,95 гривень (2422,40 гривень * 96,39%).

Керуючись статтями 12, 259, 263 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №141921 від 29.05.2024 у розмірі 16 013,88 (шістнадцять тисяч тринадцять грн 88 коп.) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судовий збір у розмірі 2334,95 (дві тисячі триста тридцять чотири грн 95 коп.) гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 747,30 (шість тисяч сімсот сорок сім грн 30 коп.) гривень, а всього 9082,25 (дев`ять тисяч вісімсот дві грн 25 коп.) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», , місце знаходження: 02090, м.Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 09.09.2025.

Суддя