КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/16457/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10687/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року та на додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2025 року, ухвалені під головуванням судді Левицької Я.К., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28.03.2014 року по справі № 758/854/14-ц, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 частини заробітку (доходу) на 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 1-7).

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28.03.2014 року по справі № 758/854/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на утримання дітей (аліменти) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.01.2014 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття - 18 років.

07.07.2014 року відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві прийнято до виконання виконавчий лист, виданий 13.06.2014 року Подільським районним судом м. Києва, та відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 щодо примусового виконання зазначеного судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Відтак, з жовтня 2022 року на утримання молодшої доньки сторін по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуються аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Зазначала, що з моменту прийняття рішення Подільського районного суду м. Києва від 28.03.2014 року по справі № 758/854/14-ц минуло понад десять років, а з моменту здійснення державним виконавцем перерахунку аліментів на утримання молодшої доньки сторін по справі - понад два роки. За цей час суттєво змінилась економічна ситуація, молодша донька сторін по справі подорослішала, змінились її потреби та інтереси, що має наслідком збільшення розміру щомісячних витрат позивача на її утримання.

Також посилалась на те, що матеріальне становище відповідача останнім часом значно покращилось у порівняні з жовтнем 2022 року, його доходи зросли вп`ятеро, він має у власності рухоме та нерухоме майно. Крім того, з липня 2024 року відповідач займається підприємницькою діяльністю як ФОП. У 2024 році відповідач придбав у власність частки на шість земельних ділянок (т. 1 а.с. 1-7).

06.02.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяві від представника ОСОБА_2 - адвоката Іщенка Д.Ю., у якому останній просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (т. 1 а.с. 63-67).

Посилався на те, що відповідач вдруге одружився із ОСОБА_5 і у них народились ще двоє дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . При цьому, обидві дитини відповідача від другого шлюбу мають захворювання слуху: нейросенсорну втрату слуху двосторонню ІІ ст. Такий стан здоров`я дітей потребує значних витрат на лікування.

Вказував, що середньомісячний дохід відповідача складає 124 812,35 грн. на місяць. Однак, незважаючи на таку суму, фактично на потреби двох наймолодших дітей через порушення слуху йде значна сума коштів.

Зауважував, що частки у праві власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, про які зазначає позивач у позовній заяві, набуті відповідачем безоплатно на підставі відповідних рішень органу місцевого самоврядування в результаті поділу паїв померлих родичів, а не купувались. Вартість таких земельних ділянок є не суттєвою і особливої цінності не мають.

Звертав увагу, що після постановлення рішення суду щодо стягнення аліментів у 2014 році позивачка вдруге вийшла заміж і її матеріальне становище покращилось. Зокрема, позивачка у 208 році набула у приватну власність 3-кінатну квартиру, площею 85,5 кв.м., що розташована в м. Києві. Також, в силу ст.. 60 СК України, позивачка є співвласником майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя: гараж АДРЕСА_3, земельної ділянки площею 0,0038 га у Драбівському районі Чернівецької області, квартири АДРЕСА_1 , машиномісць у підземному паркінгу за адресою АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 63-67).

20.02.2025 року до суду надійшли письмові пояснення щодо відзиву ОСОБА_2 на позову заяву від представника ОСОБА_1 - адвоката Журавльової Є.Г., в яких остання зазначала, що згідно з усталеною судовою практикою сама по собі зміна сімейного стану, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Позивач звернулась із вимогою про збільшення аліментів на утримання ОСОБА_3 у розмірі, що в силу положень ч. 5 ст. 183 СК України є фактично мінімальним розміром аліментів на одну дитину, якщо способом їх стягнення обрано частку від доходу батька.

При цьому, зауважувала, що аліментні зобов`язання відповідача по утриманню дітей з першого шлюбу зменшились з осені 2022 року.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом сторона позивача посилалась на зміни матеріального становища відповідача у 2024 році порівняно з 2022 роком, коли відповідач вже мав двох молодших дітей від другого шлюбу.

Сума нарахованого відповідачеві доходу у 2022 році становила 772 463,82 грн., а за 9 місяців 2024 року склала 1 288 240, 31 грн. Набуті відповідачем у 2024 році земельні ділянки залишаються нерухомим майном, яке може приносити відповідачу дохід.

Вважала, що у доданих до відзиву документах не можливо встановити ані фінансової участі відповідача у витратах на лікування молодших дітей, ані розмір такої фінансової участі.

Щодо матеріального становища позивача, то майно, про яке вказано у відзиві належить другому чоловікові позивача ОСОБА_8 одноосібно. В останнього відсутній обов`язок з утримання старших дочок своєї дружини, на відміну від їх рідного батька - відповідача, який цим обов`язком відверто і систематично нехтує (т. 1 а.с. 129-133).

27.02.2025 року від представника відповідача - адвоката Іщенка Д.Ю. надійшли до суду заперечення на письмові пояснення щодо відзиву, в який посилався на те, що з моменту винесення рішення суду про стягнення аліментів 28.03.2014 року у позивача матеріальне становище покращилось, а не погіршилось. Що ж стосується відповідача, то з 2014 року його матеріальне становище ускладнилось, оскільки на утриманні залишилось не двоє дітей, а четверо. І лише з 2022 року коли старша донька стала повнолітньою, то на його утриманні стало троє дітей. Крім того, двоє дітей від другого шлюбу, як було зазначено у відзиві, мають проблеми зі здоров`ям і це вимагає значно більших витрат на їх виховання та догляд (т. 1 а.с. 173-178).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів залишено без задоволення (т. 1 а.с. 241-248).

Додатковим рішеннямПодільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2025 року заяву представника відповідача адвоката Іщенка Д.Ю. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 758/16457/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі № 758/16457/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів щодо вирішення питання про судові витрати. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 46 565 грн. 80 коп. У задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено (т. 2 а.с. 29-33).

Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням районного суду, 18 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Журавльова Є.Г. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані рішення та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати (т. 2 а.с. 36-48).

На обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що оскаржувані рішення винесено без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, суд визнав встановленими обставини, які не були доведені, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення ухвалені з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судом першої інстанції не враховано, що позовні вимоги стосуються стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача фактично у мінімальному розмірі, передбаченому чинним сімейним законодавством - на рівні частити. Натомість, суд послався на суму аліментів, нарахованих відповідачу у грудні 2024 року у розмірі 14 934,92 грн., хоча при виборі способом стягнення аліментів від заробітку (доходу) відповідача, щомісячний розмір аліментів змінюватиметься в залежності від рівня доходів відповідача і неможливо передбачити на майбутнє в бік збільшення чи в бік зменшення.

В рішенні суд посилається на те, що позивачем не представлено доказів збільшення витрат, понесених на утримання спільної доньки сторін - ОСОБА_3 , та неможливості забезпечення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини при такому розмірі аліментів, які сплачує відповідач. Проте, звернення позивача до суду із позовом про зміну розміру аліментів ґрунтувалось в першу чергу на значному покращенні матеріального становища відповідача. Зауважували, що на момент звернення позивача до суду відповідачем аліменти взагалі не сплачувались та існувала заборгованість з їх сплати понад більше трьох років, яка була повністю погашена лише 07 березня 2025 року. Також, позивачем зазначався факт вимушеного проживання з трьома доньками за кордоном з 2022 року, і вочевидь, витрати на утримання в Іспанії, за умови відсутності власного житла, перевищують рівень витрат, який є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, при проживанні у власному житлі на території України. Хоч старша донька сторін по справі й досягла повноліття, але проживання за кордоном без матеріальної допомоги з боку матері не виявляється можливим на належному рівні, що також визначається на матеріальному становищі позивача. Крім того, позивачка має на утриманні ще одну малолітню доньку від другого шлюбу - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Вказувала, що при врахуванні наявності у відповідача двох молодших дітей від другого шлюбу, та стану їх здоров`я, судом першої інстанції залишено поза увагою і той факт, що відповідач перебуває у шлюбі, дружина відповідача здійснює підприємницьку діяльність в галузі вантажного автомобільного транспорту як ФОП, тобто також має дохід, і в силу положень ст.ст. 141, 150 СК України утримання молодших дітей відповідача не здійснюється ним виключно самостійно. Проте, суд першої інстанції дані обставини при винесенні рішення не повною мірою дослідив та не взяв до уваги.

Так, судом першої інстанції зроблено категоричний висновок про те, що «в силу положень ч. 2 ст. 60 СК України позивач є співвласником майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя позивача та її нинішнього чоловіка ОСОБА_8 , а саме: гараж площею 62,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 , та земельна ділянка площею 0,0038 га у Драбівському районі Чернівецької області, набуті у власність ОСОБА_8 у 2021 році; квартира площею 78,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та квартира площею 77,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 , набуті ОСОБА_8 у 2016 році; машино-місце площею 33,1 кв.м у підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_2 ; машино-місце площею 26,2 кв.м у підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_2 , набуті ОСОБА_8 у 2014 році».

Категоричність висновку суду про застосування до визначення майна, належного ОСОБА_8 , як спільної сумісної власності з позивачем, ч. 2 ст. 60 СК України, не ґрунтується на повних та належних доказах. Так, стороною відповідача до відзиву було додано Інформаційну довідку з ДРРП № 410995118 від 01 лютого 2025 року, за змістом якої можна лише констатувати факт реєстрації за ОСОБА_8 права власності на перераховане в оскаржуваному рішенні майно та визначити реквізити документів, які стали підставами для проведення державної реєстрації. Однак, з інформації неможливо встановити відсутність підстав, передбачених ст. 57 СК України для визначення майна особистою приватною власністю подружжя, що виключає можливість позивача претендувати на частку в такому майні.

Крім того, як вбачається із змісту зазначеної вище довідки, право власності на майно зареєстроване за ОСОБА_8 у 2014, 2016 та 2021 роках, а позовні вимоги обґрунтовуються змінами матеріального стану відповідача у 2024 році порівняно з 2022 роком. Відповідачем саме у 2024 році набуто у власність частки на шість земельних ділянок. Сторона позивача під час судових засідань та у документах по справі звертала увагу суду на те, що набуття другим чоловіком позивача майна в зазначені періоди не є належними доказами покращення матеріального становища позивача на момент розгляду справи судом першої інстанції, порівняно з 2022 роком.

Позивач з 2022 року проживає з трьома доньками за межами України, окремо від другого чоловіка, його майном не користується, і питання про поділ цього майна не порушувала, про що зазначалось стороною позивача у письмових поясненнях від 17 лютого 2025 року. Другий чоловік позивача непрацевлаштований з 2017 року. Більш того, на момент подання даної апеляційної скарги позивач перебуває у процесі розірвання шлюбу зі своїм другим чоловіком.

Крім того, судом І інстанції встановлено зростання доходів

відповідача, набуття ним нерухомого майна у 2024 році, але не враховано дані обставини при прийнятті оскаржуваного рішення. Зокрема, суд І інстанції посилається на наявність у відповідача двох молодших дітей від другого шлюбу, їх стан здоров`я, що, на думку суду, свідчить про появу у відповідача у 2024 році постійних витрат на лікування та догляд двох молодших дітей від іншого шлюбу. Такий висновок суду суперечить з`ясованим обставинам справи та усталеній судовій практиці.

Молодші діти відповідача народились у другому шлюбі 05.09.2018 та 10.09.2021 відповідно, а позов про збільшення розміру аліментів на утримання спільної доньки сторін по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 частини заробітку (доходу) на 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, базується на зміні матеріального становища відповідача у 2024 році порівняно з 2022 роком, коли відповідач вже мав двох молодших дітей від другого шлюбу.

Аліменти на утримання спільної доньки сторін по справі на рівні 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача нараховувались останньому з жовтня 2022 року, у зв`язку із досягненням старшою донькою сторін по справі - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття. Таким чином, обставини змін сімейного стану відповідача у зв`язку із появою у нього двох молодших дітей вже існували на час визначення розміру аліментів на утримання спільної доньки сторін по справі ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача.

Відповідачем дійсно подано документи, що підтверджують наявність потреб у лікуванні молодших дітей відповідача, але, виходячи з пояснень самого відповідача, наданих у удовому засіданні 13 березня 2025 року, слухові апарати, документи щодо придбання яких були надані відповідачем в якості підтвердження стану здоров`я та витрат на молодших дітей, потребують заміни раз на три роки, комплектуючі до них - частіше. Тобто, витрати відповідача не є постійними саме в такому розмірі.

Разом з тим, ні до заяви щодо надання доказів понесених судових витрат від 05.03.2025, ні до заяви про ухвалення додаткового рішення, поданих представником відповідача, не додано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який так само відсутній і в акті про виконані роботи (надані послуги) від 19 березня 2025 року, відсутній розрахунок витрат на

правничу допомогу.

Так, із змісту акту про виконані роботи (надані послуги) від 19 березня 2025 року вбачається, що виконавцем надано наступну правничу допомогу: «ведення у суді І інстанції справи № 758/16457/24» та «гонорар успіху згідно договору про надання правничої допомоги від 27.01.2025». Фактично в Акті розмежовано лише два напрямки оплати послуг правничої допомоги - безпосереднє ведення справи в суді першої інстанції, без жодної деталізації, в чому саме воно полягає, та «гонорар успіху». Однак, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявленої стороною відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу, незважаючи на те, що з доданих документів неможливо встановити, які саме роботи виконано адвокатом, скільки витрачено часу на виконання робіт (т. 2 а.с. 36-48).

25 червня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Іщенка Д.Ю., в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення (т. 2 а.с. 92-97).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2000 року, який був розірваний заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 січня 2013 року у справі № 2607/14356/12 (т. 1 а.с. 11).

Під час шлюбу у сторін по справі народилось двоє доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 16.09.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 16.09.2004 року та зроблено актовий запис № 2290 (т. 1 а.с. 9); ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 06.02.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 27.11.2015 року та зроблено актовий запис № 242 (т. 1 а.с. 10).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28.03.2014 року у справі № 758/854/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на утримання дітей (аліменти) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.01.2014 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття - 18 років (т. 1 а.с. 13-15).

06.05.2014 року відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві прийнято до виконання виконавчий лист, виданий 28.03.2014 року Подільським районним судом м. Києва, та відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/3 частини всіх доходів (т. 1 а.с. 153).

07.07.2014 року відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві прийнято до виконання виконавчий лист, виданий 13.06.2014 року Подільським районним судом м. Києва, та відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 1/3 частині з усіх видів заробітку щомісячно, до повноліття дітей, починаючи з 24.01.2014 року (т. 1 а.с. 152).

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_4 досягла повноліття, з жовтня 2022 року на утримання молодшої доньки сторін по справі ОСОБА_3 стягуються аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 28.01.2025 року відносно фізичної особи-платника податків ОСОБА_2 вбачається, що за 2022 рік сума виплаченого доходу становить 772 463,82 грн., за 2023 рік - 901 279,06 грн., за 9 місяців 2024 року - 960 470,63 грн. (т. 1 а.с. 84-90).

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 06.03.2025 року відносно фізичної особи-платника податків ОСОБА_2 вбачається, що за 2024 рік сума виплаченого доходу становить - 1 652 502,67 грн.

Відтак, дохід відповідача за 2024 рік збільшився порівняно з 2022 роком.

Згідно з рішеннями Деснянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 20-46/8 та № 19-46/8 від 26.03.2024 року передано по 1/2 частині від загальної частки паю ОСОБА_12 та ОСОБА_2 безоплатно у спільну сумісну власність земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) в тому числі: рілля - площею 0,7383га, кадастровий номер :21:212:002, сіножать - площею 1,1861га, кадастровий номер :21:256:0005, пасовище - площею 0,6523 га, кадастровий номер :21:180:0002, для ведення особистого селянського господарства, а також рілля - площею 0,7392га, кадастровий номер :21:212:003, сіножать - площею 1,4202га, кадастровий номер :21:256:0004, пасовище - площею 0,6522 га, кадастровий номер :21:180:0001, для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с. 91-92).

Отже, у 2024 році відповідачем безоплатно набуто частку у власності на нерухоме майно - 6 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Разом з тим, судом встановлено, що 25.07.2017 року був укладений шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 , який зареєстрований Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 538, після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - ОСОБА_2 , дружині - ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 72).

У шлюбі, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , народилось двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 07.09.2018 року Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 4644 (т. 1 а.с. 73), а також ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 02.10.2021 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зроблено актовий запис № 2129 (т. 1 а.с. 74).

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста ТОВ «Центр слухової реабілітації «Аврора» від 04.10.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має діагноз Н90.3 Нейросенсорна втрата слуху двостороння ІІ ст. (т. 1 а.с. 77).

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста ТОВ «Центр слухової реабілітації «Аврора» від 07.10.2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має діагноз Н90.3 Нейросенсорна втрата слуху двостороння ІІ ст. (т. 1 а.с. 78).

Як вбачається з довідки ЛКК КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Подільського району м. Києва № 8/2 від 31.01.2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , потребує слухопротезування (т. 1 а.с. 75).

Згідно з довідкою ЛКК КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Подільського району м. Києва № 7/1 від 31.01.2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , потребує слухопротезування (т. 1 а.с. 76).

Крім того, як вбачається з вищевказаних медичних документів є потреба постійної реабілітації дітей з проходженням досліджень про стан здоров`я та спостереження за динамікою; необхідна комплексна психолого-педагогічна допомога у процесі реабілітації, а саме: сурдопедагогічна корекція, логопедична корекція, психологічна корекція, дефектологічна корекція, нейрокорекція.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.ст. 182, 184 СК України, роз`яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дозволяє дійти висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20.

Отже, при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу/потребу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Необхідність зменшення чи збільшення розміру аліментів визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища одержувачів та платників аліментів. До уваги приймається отримання батьками/дітьми пенсії, державних пільг, субсидій, наявність майна, що може приносити дохід, тощо.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28.03.2014 року у справі № 758/854/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на утримання дітей (аліменти) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.01.2014 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття - 18 років (т. 1 а.с. 13-15).

06.05.2014 року відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві прийнято до виконання виконавчий лист, виданий 28.03.2014 року Подільським районним судом м. Києва, та відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/3 частини всіх доходів (т. 1 а.с. 153).

Також, 07.07.2014 року відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві прийнято до виконання виконавчий лист, виданий 13.06.2014 року Подільським районним судом м. Києва, та відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 1/3 частині з усіх видів заробітку щомісячно, до повноліття дітей, починаючи з 24.01.2014 року (т. 1 а.с. 152).

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_4 досягла повноліття, з жовтня 2022 року на утримання молодшої доньки сторін по справі ОСОБА_3 стягуються аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Звертаючись з позовом про збільшення розміру стягнення аліментів, позивач посилалась на покращення матеріального становища відповідача, а також на те, що позивачка разом з дітьми вимушена проживати за кордоном з 2022 року і витрати на утримання в Іспанії, за умови відсутності власного житла, перевищують рівень витрат, який є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, при проживанні у власному житлі на території України.

З матеріалів справи видно, що дохід відповідача за 2024 рік збільшився порівняно з 2022 роком.

Зокрема, з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 28.01.2025 року відносно фізичної особи-платника податків ОСОБА_2 вбачається, що за 2022 рік сума виплаченого доходу становить 772 463,82 грн., за 2023 рік - 901 279,06 грн., за 9 місяців 2024 року - 960 470,63 грн. (т. 1 а.с. 84-90).

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 06.03.2025 року відносно фізичної особи-платника податків ОСОБА_2 вбачається, що за 2024 рік сума виплаченого доходу становить - 1 652 502,67 грн.

Разом з тим, згідно з рішеннями Деснянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 20-46/8 та № 19-46/8 від 26.03.2024 року передано по 1/2 частині від загальної частки паю ОСОБА_12 та ОСОБА_2 безоплатно у спільну сумісну власність земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) в тому числі: рілля - площею 0,7383га, кадастровий номер :21:212:002, сіножать - площею 1,1861га, кадастровий номер :21:256:0005, пасовище - площею 0,6523 га, кадастровий номер :21:180:0002, для ведення особистого селянського господарства, а також рілля - площею 0,7392га, кадастровий номер :21:212:003, сіножать - площею 1,4202га, кадастровий номер :21:256:0004, пасовище - площею 0,6522 га, кадастровий номер :21:180:0001, для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с. 91-92).

Отже, у 2024 році відповідачем безоплатно набуто частку у власності на нерухоме майно - 6 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що у відповідача ушлюбі з ОСОБА_5 , народилось ще двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 07.09.2018 року Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 4644 (т. 1 а.с. 73), а також ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 02.10.2021 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зроблено актовий запис № 2129 (т. 1 а.с. 74).

Відтак, за рахунок свого доходу відповідач має здійснювати утримання трьох неповнолітніх дітей, а саме: неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 відсотків.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час ухвалення рішення Подільського районного суду м. Києва від 28.03.2014 року у справі № 758/854/14-ц не було і не могло бути враховано народження у відповідача ОСОБА_2 - доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки такі обставини виникли після винесення рішення.

Відповідно до частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, задоволення позову ОСОБА_1 та збільшення розміру аліментів до частини заробітку (доходу) відповідача на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призведе до нерівного становища щодо матеріального забезпечення (утримання) інших дітей відповідача - доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та покладення на відповідача більшого обов`язку ніж передбачено вищевказаними положеннями законодавства.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років у розмірі 3196 гривень.

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Подільського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві ВП № НОМЕР_4/2 від 04.03.2025 розмір аліментів, нарахованих у грудні 2024, становив 14 934,92 грн. (т. 1 а.с. 230с-231).

Відтак, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дитини - є суттєво більшим, за мінімально рекомендований розмір аліментів на одну дитину.

Також апеляційний суд зауважує, що за загальним правилом батьки несуть рівні аліментні обов`язки щодо утримання дитини, а тому виплачувані одним із батьків аліменти мають складати лише половину суми, що має витрачатися на утримання дитини.

Таким чином, враховуючи майновий стан відповідача, наявність у відповідача на утриманні двох малолітніх дітей від іншого шлюбу, а також забезпечення спільній дитини сторін у справі отримання мінімально рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, позивачем не надано до суду доказів збільшення витрат, понесених на утримання спільної доньки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неможливості забезпечення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини при такому розмірі аліментів, які сплачує відповідач.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання позивача на те, що позивачка разом з дітьми вимушена проживати за кордоном з 2022 року і витрати на утримання в Іспанії, за умови відсутності власного житла, перевищують рівень витрат, який є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, при проживанні у власному житлі на території України.

Сам по собі факт проживання дитини з 2022 року за кордоном не є підставою для збільшення розміру аліментів, призначених на утримання дитини. Зміна розміру аліментів можлива лише у разі зміни матеріального або сімейного стану платника чи отримувача аліментів.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції неправомірно дав оцінку майновому стану позивача, враховуючи, що предметом позову є збільшення розміру аліментів з відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані доводи не спростовують правильності висновків суду про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів.

Разом з тим, при розгляді питання про збільшення розміру аліментів суд враховує матеріальний стан як платника, так і стягувача аліментів. Це означає, що суд оцінює фінансові можливості обох сторін, щоб визначити, чи є підстави для зміни розміру аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила як необґрунтовані.

Щодо додаткового рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2025 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_2 - адвокат Іщенко Д.Ю. заявив попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 42 000 грн. (т. 1 а.с. 63-66).

Частиною 8 ст. 141 ЦКП України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що 19 березня 2025 року судом першої інстанції ухвалено рішення у справі, а 21 березня 2025 року представником відповідача - адвокатом Іщенком Д.Ю. подано заяву про ухвалення додаткового рішення разом з доказами понесення таких витрат (т. 2 а.с. 1-7).

Таким чином, оскільки протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення було подано заяву про ухвалення додаткового рішення, заявником не порушено строків подання відповідних доказів понесення судових витрат, передбачених ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

У заяві про ухвалення додаткового рішення представник відповідача - адвокат Іщенко Д.Ю. просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 62 348,70 грн. (т. 2 а.с. 1-2).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача суду надано: копію договору від 27.01.2025 про надання правничої допомоги (т. 1 а.с. 102-105), копію додаткової угоди від 03.02.2025 року до договору про надання правничої допомоги від 27.01.2025 року (т. 1 а.с. 106-107); копію ордеру на надання правничої допомоги серії АІ № 1814845 (т. 1 а.с. 68), копію акту про виконані роботи (надані послуги) від 19.03.2025 року (т. 1 а.с. 3), кредитові повідомлення про оплату від 07.02.2025 року на суму 20 950 грн. від та 22.02.2025 року на суму 2 500 грн., квитанції про оплату від 25.02.2025 року на суму 17 500 грн. (т. 2 а.с. 4-6).

Відповідно до п. 2.1. договору від 27.01.2025 про надання правничої допомоги, укладеного між ОСОБА_2 та АО «Стоїк» в особі Васильєва В.А., розмір гонорару виконавця, порядок його оплати та порядок компенсації фактичних витрат, понесених адвокатом для надання правничої допомоги, сторони визначають у додатковій угоді до договору (т. 1 а.с. 102-105).

Згідно з п. 4 додаткової угоди від 03.02.2025 року до договору про надання правничої допомоги від 27.01.2025 року, сторони домовились, що вартість послуг виконавця та збір документів, інформації, підготовку та подачу до суду відзиву на позов та за ведення справи у суді першої інстанції становить суму еквівалентну 1000 доларам США, яка оплачується клієнтом виконавцю в гривнях за офіційним курсом НБУ на дату оплати. Участь адвоката в суді першої інстанції входить в цю вартість.

У разі відмови судом позивачу у задоволенні позову, закриття провадження у справі, залишення позову без огляду, або ведення мирової угоди на узгоджених із клієнтом умовах, клієнт зобов`язується сплатити виконавцю гонорар успіху в розмірі еквівалентному 500 доларам США. Вказану суму довіритель сплачує протягом 10 днів з дня набрання рішення суду законної сили (п. 7 додаткової угоди) (т. 1 а.с. 106-107.

Згідно з актом про виконані роботи (надані послуги) від 19.03.2025 адвокатом надані наступні послуги: ведення у суді І інстанції справи - 41 565,80 грн. (1000 доларів США), гонорар успіху згідно договору про надання правничої допомоги від 27.01.2025 - 20 782,90 грн. (500 доларів США). Загальний розмір витрат на правничу допомогу становить 62 348,70 грн. (т. 2 а.с. 3).

Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).

З матеріалів справи вбачається, що стороною позивача до суду першої інстанції було подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому представник позивача просила відмовити в задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на неспівмірність витрат на правничу допомогу зі складністю справи (т. 2 а.с. 14-17).

Поряд з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Суд апеляційної інстанції вважає завищеними розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 41 565,80 грн., враховуючи складність справи за позовом про збільшення розміру аліментів раніше присуджених за рішенням суду, обсяг виконаних адвокатом робіт в межах провадження розгляду цієї справи в суді першої інстанції з 30 грудня 2024 року до 19 березня 2025 року, підготовка відзиву, пояснень (заперечень) проти позову, участь в судових засіданнях 06 і 13 березня 2025 року (т. 1 а.с. 45-46, 190-193, 239-240), а також враховуючи принцип співмірності та розумності таких витрат, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 8 000 грн.

Крім того, велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат (відшкодування їх за рахунок іншої сторони) у формі «гонорару успіху», суд повинен виходити не з договору між адвокатом та клієнтом, який створює саме для них права та обов`язки, та погодженого ними розміру гонорару, а й з пропорційності цих витрат фактично понесеним судовим витратам, безпосередньо пов`язаним з розглядом справи, які визначені адвокатським бюро та оцінені судом, зокрема з точки зору складності цієї справи та розумної необхідності цих судових витрат для даної справи. Адже саме розмір витрат, понесених відповідачем на фактично надані реальні та неминучі послуги на правничу допомогу, і саме з метою досягнення певного правового результату вирішення конфлікту сторін - відмови позивачеві у позові, кореспондується з витратами, які має право відшкодувати на свою користь відповідач як судові витрати, понесені ним на сплату гонорару успіху, за рахунок позивача.

Отже, за результатами розподілу судових витрат витрати в формі «гонорару успіху» не можуть бути стягнуті в розмірі, який в рази перевищує вартість фактично понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки це не відповідає критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також принципам справедливості, пропорційності та верховенства права.

Судові витрати, які за своєю суттю є додатковою оплатою за успішне завершення справи в суді («гонорар успіху») до оплати за фактично надані послуги, про яку сторони договору про надання правової допомоги також домовились у договорі про надання правової допомоги, не можуть покладатись на сторону, на яку судові витрати іншої сторони мають бути віднесені відповідно до процесуальних норм про розподіл судових витрат, виходячи лише зі зменшення судом гонорару, який визначено сторонами цього договору на власний розсуд, без одночасної оцінки його розміру всім критеріям судових витрат на правничу допомогу, які унормовані у главі 8 «Судові витрати» ГПК України, у їх сукупності. Тобто не буде правомірним просте зменшення судом таких судових витрат у спосіб встановлення іншого (меншого) відсотку від того відсотку, який обумовлено в договорі про надання правничої допомоги щодо бази його (відсотку) нарахування.

Суд першої інстанції вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 грн. судових витрат у формі «гонорару успіху», які опосередковано пов`язані з розглядом справи, втім які за оцінкою суду саме в такій сумі знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку (у пов`язаності) з розглядом справи.

Враховуючи викладене, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом зменшення розміру витрат на правову професійну правову допомогу стягнутих з позивача на користь відповідача з 46 565,80 грн.до 13 000 грн., такий розмір відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду, тому колегія суддів їх відхиляє.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року та - залишити без змін.

Додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2025 року - змінити, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 46 565,80 грн. до 13 000 грн.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає,крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов