Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/523/25
Єдиний унікальний №733/1619/25
Рішення

Іменем України

11 вересня 2025 року м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі головуючого судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Ткаченко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

установив:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів. В обґрунтування поданого позову позивачка вказує на те, що з 14 липня 2007 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2021 року розірвано. Під час спільного проживання та у період шлюбу у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі судового наказу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 серпня 2021 року з ОСОБА_2 стягуються на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Дане судове рішення знаходиться на виконанні в Ічнянському відділі ДВС у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Розмір аліментів, що стягується за судовим рішенням, на даний час є незначним у зв`язку зі зростанням потреб на утримання, навчання та розвиток дітей, зростанням цін на продукти харчування, одяг і ін. Діти, крім навчального закладу, відвідують ряд гуртків та беруть уроки англійської мови на платній основі (репетитори). Більшу частину коштів на навчання і розвиток дітей сплачує позивачка. На сьогодні відповідач є працездатною особою, працює та може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, інших неповнолітніх дітей не має. За останніми відомими їй даними матеріальне становище відповідача наразі значно покращилося, так як він офіційно працевлаштований водієм в ТОВ «ЗАНЬКІВСЬКЕ» та має стабільний дохід, а тому просить змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі наказу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 серпня 2021 року з 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів на тверду грошову суму, а саме: 15 000 грн на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 10 000 грн на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на місяць, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення кожним з дітей повноліття.

Ухвалою судді від 12 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 62); 19 серпня 2025 року до суду від відповідачки надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій документів (а.с. 65-70).

Відзиву на позов від відповідача не надійшло.

У судове засідання позивачка не з`явилася, але письмово просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання також не з`явився. Направлене на його адресу судове повідомлення повернулося до суду з відміткою « адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Таким чином відповідач вважається таким, що належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26 серпня 2009 року ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , де в графі батько зазначено ОСОБА_2 та мати ОСОБА_5 (а.с. 17).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 08 лютого 2019 року ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , де в графі батько зазначено ОСОБА_2 та мати ОСОБА_5 (а.с. 18).

Згідно рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області № 733/702/21 від 31 серпня 2021 року укладений 14 липня 2007 року шлюб між сторонами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 13-15).

Відповідно до Свідоцтва про зміну імені позивачка після розірвання шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » (а.с. 16).

Судовим наказом Ічнянського районного суду Чернігівської області № 733/834/21 від 03 серпня 2021 року з ОСОБА_2 на користь позивачки стягуються аліменти на дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (а.с. 19-20), який знаходиться на виконанні в Ічнянському відділу ДВС у Прилуцькому районі Чернігівської області (а.с. 67).

Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково сплачує аліменти (а.с. 68-70).

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як зазначено у частині першій статті 18 вказаної Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої та другої статті 27 цієї Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Таким чином, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.

У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За правилом частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143 цс13.

Як убачається з позовних вимог ОСОБА_1 , остання просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі наказу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 03 серпня 2021 року з 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів на тверду грошову суму, а саме: 15 000 грн на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 10 000 грн на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на місяць, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення кожним з дітей повноліття, тобто фактично позивачка просить змінити спосіб присудження аліментів.

У своїй позовній заяві позивачка посилається на те, що стягувані з відповідача аліменти не покривають потреб дітей, так як вони, крім навчального закладу, відвідують ряд гуртків та беруть уроки англійської мови на платній основі, відповідач додаткових витрат на дітей участі не приймає, сплачує аліменти нерегулярно, до того ж останній працює та отримує як офіційну, так і не офіційну заробітну плату, що говорить про те, що його матеріальне становище покращилося.

Разом з тим, доказів про покращення матеріального стану відповідача позивачка не надала, лише надала суду докази її одноразової виплати у розмірі 500 Євро (а.с. 57 згідно договору № 889/2025 про надання послуг для організації для студента культурної програми на період з 15.01.2026 року до 07.06.2026 року (а.с. 34).

Надані позивачкою виписки з картки (а.с. 21-33) не підтверджують її виплат на ряд гуртків та інше.

Із оглянутих матеріалів суд припускає, що позивачка може перебувати за кордоном, так як її діти та відвідують різні гуртки, однак будь-яких відомостей про отримання нею заробітної плати чи допомоги на неї, а також її дітей, не надала.

Згідно ст. 12 ЦПК України, обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК).

Враховуючи наведене вище, а також приймаючи до уваги те, що позивачка переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, не надала, а також обставини, що наводить позивачка в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону, на думку суду, не є істотними та достатніми для зміни визначеного за судовим наказом розміру аліментів, тому суд вважає, що достатніх підстав для зміни розміру аліментів немає, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, та враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати компенсуються за рахунок держави відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментіввідмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: ОСОБА_1 ,місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 11 вересня 2025 року.

Головуючий суддя В. М. Овчарик