ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/1150/24 Номер провадження 22-ц/814/2603/25Головуючий у 1-й інстанції Попадюк С. С. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,

за участю секретаря: Дороженка Р.Г.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чолан Михайла Васильовича на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 31 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2024 року ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, в якому просили стягнути з відповідача на користь:

ОСОБА_3 - 218781 грн. матеріальної шкоду пов`язаної із відновленням пошкодженого автомобіля; 30000 грн. моральної шкоди, а всього 248781 грн.;

ОСОБА_1 за спричинену матеріальну шкоду - 30000 грн., за моральну шкоду - 95000 грн.. а всього 125 000 грн.;

ОСОБА_5 за спричинену матеріальну шкоду - 55000 грн., за моральну шкоду 15000 грн., а всього 70 000 грн.;

Вимоги обґрунтовані тим, що вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 08 квітня 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від призначеного покарання з випробувальним строком на 2 роки.

Вказаним вироком встановлено, що 31.12.2021, ОСОБА_4 , близько 19 год., керуючи автомобілем Cherry Tiggo, д.н.з. НОМЕР_1 , в районі будинку №66 по вул. Небесної Сотні в м. Полтаві, змінив напрямок руху, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 .

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля Toyota Camry ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а водій ОСОБА_5 легкого ступеня тяжкості.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Cherry Tiggo була застрахована в СК ПрАТ «УПСК», остання сплатила 120000 грн. страхового відшкодування власнику автомобіля Toyota Camry ОСОБА_3 . Разом з тим, зважаючи на встановлену вартість відновлювального ремонту 338781 грн., різниця між виплаченою страховою сумою та вартістю відновлювального ремонту має бути виплачена винною особою.

У зв`язку з перебуванням на лікарняному, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було витрачено на лікування приблизно15000 грн., а також не було доотримано заробітну плату в повному обсязі близько 20000 грн. та 10000 грн. відповідно.

Також внаслідок ДТП позивачі отримали моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях в зв`язку з пошкодженням цінного майна - автомобіля Toyota Camry, отриманням тілесних ушкоджень, які потягли за собою тривалий розлад здоров`я та необхідність його відновлення, як в умовах стаціонарного лікування, так і амбулаторно, що потягло зміни та погіршило якість їх звичайного способу життя.

З урахуванням сплаченої обвинуваченим ОСОБА_4 в межах кримінальної справи моральної шкоди, її розмір в межах поданого цивільного позову позивачі визначили в сумі - ОСОБА_1 95000 грн., ОСОБА_5 55000 грн. та ОСОБА_3 30000 грн.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 31 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 14211,77 грн. матеріальної шкоди та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди завданої злочином за пошкодження майна.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 - відмовлено.

Часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 мотивовано тим, що невідшкодована страховою компанією матеріальна шкода внаслідок пошкодження авто позивача становить 14211,77 грн., що визнавалося відповідачем. Також суд дійшов висновку про доведеність завдання моральної шкоди власнику авто, яку визначив в розмірі 10000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суд зазначив про недоведеність належними доказами понесених витрат у відшкодування матеріальної шкоди. Що стосується стягнення моральної шкоди, суд вказав про завдання останньої внаслідок отримання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 тілесних ушкоджень легкого та середнього ступеня тяжкості, проте враховуючи виплату винуватцем ДТП ОСОБА_4 моральної шкоди в добровільному порядку під час розгляду кримінальної справи, суд дійшов висновку про їх безпідставність.

Судове рішення оскаржив позивач ОСОБА_1 , представник якого подав апеляційному скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення в частині відмовлених в задоволенні заявлених ним позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану злочином в розмірі 95000 грн. та 20000 грн. як компенсацію недоотриманої від роботодавця заробітної плати.

Зазначає, що ОСОБА_1 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень тривалий час перебував на лікарняному. У зв`язку з отриманим переломом погіршилась рухомість його верхніх кінцівок, що спричиняло фізичний біль та труднощі в побутовому житті. Крім того, він є практикуючим хірургом і отримана в результаті дорожньої пригоди травма руки негативно впливає на можливість виконання ним своєї професійної роботи.

З посиланням на практику Верховного Суду вказує, що при отриманні тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості розмір відшкодування моральної шкоди зазвичай оцінюється судом в межах 100000 - 150000 грн., що є співмірною та справедливою компенсацією.

Крім того, вважає безпідставною відмову суду в стягненні недоотриманої заробітної плати, оскільки суд мав самостійно зробити розрахунок такої заробітної плати та стягнути її на користь позивачів.

Іншими учасниками справи судове рішення не оскаржувалось, а тому у колегії суддів відсутні підстави для його перегляду в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 08 квітня 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від призначеного покарання з випробувальним строком на 2 роки.

Вироком суду встановлено, що 31 грудня 2021 року близько 19 год., ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки Chery Tiggo, д.н.з. д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Небесної Сотні у м. Полтаві, з боку вул. Стрітенська у напрямку, вул. А. Кукоби, в районі будинку № 66 змінив напрямок свого руху, виїхав на смугу зустрічного руху, чим створив небезпеку та допустив зіткнення із автомобілем Toyota Camry 2.4, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , котра рухалась в зустрічному напрямку. Причиною вказаної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків стало порушення водієм автомобіля Chery Tiggo ОСОБА_4 , вимог п.п. 10.1., 11.3. Правил дорожнього руху України.

Таким чином, своїми діями які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортними засобами, що спричинило потерпілим ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_1 ушкоджень середнього ступеню тяжкості та ОСОБА_5 ушкоджень легкого ступеню тяжкості, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача спричиненої матеріальної шкоди в сумі 30000 грн. та моральної - 95000 грн. ОСОБА_1 обґрунтовував їх тим, що внаслідок тривалого перебування на лікарняному ним не було отримано в повному розмірі заробітну плату, орієнтовно на суму 20000 грн., а також під час лікування йому разом з ОСОБА_5 за власні кошти доводилося придбавати додаткове харчування та ліки, чеків на які в них не зберіглися.

Моральну шкоду, завдану злочином його здоров`ю та необхідністю тривалого лікування від перенесених тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, позивач ОСОБА_1 як потерпілий від злочину оцінив в розмірі 120 000 грн.

Враховуючи, що винуватцем ДТП під час розгляду кримінальної справи було виплачена лише 50000 грн. на обох потерпілих, тобто для нього та його дружини, що становило на кожного з них по 25000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважає, що відповідач. як винна особа, має відшкодувати йому ще 95000 грн., зважаючи на отримані ним тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, внаслідок ДТП, що призвели до суттєвих змін в його житті та неможливості в повній мірі виконувати свої професійні обов`язки лікаря хірурга.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд зазначив про відсутність доказів понесених витрат на лікування та харчування, та звернув увагу про недоведеність вимог щодо стягнення недоотриманої заробітної плати, враховуючи, що ОСОБА_1 отримав допомогу у вигляді виплати тимчасової непрацездатності.

В частині відшкодування моральної шкоди, суд встановив факт спричинення потерпілому моральних страждань внаслідок отриманих в ДТП тілесних ушкоджень, тривалого лікування та подальшого відновлення.

Разом з цим, відмовив в стягненні заявленої позивачем суми морального відшкодування, визначивши при цьому розмір такої шкоди в 30000 грн., які відповідачем в добровільному порядку вже були виплачені потерпілому ОСОБА_1 під час розгляду кримінальної справи.

Погоджуючись з висновком суду в частині відсутності підстав для стягнення матеріальної шкоди, колегія суддів не може в повній мірі погодитися з висновком суду про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відсутності доказів понесених ОСОБА_1 витрат на ліки та харчування, витрати на які останній зазначив приблизно в сумі 15000 грн. понесені разом з ОСОБА_5 .

Також є недоведеними вимоги про стягнення недоотриманої заробітної плати, оскільки ОСОБА_1 отримав допомогу по тимчасовій непрацездатності згідно листків непрацездатності.

Вказана в позовній заяві приблизна сума неотриманої заробітної плати в розмірі 2000 грн. є лише припущенням, не доведеним належними доказами, а відтак по справі відсутні достатні правові підстави для задоволення вказаної вимоги, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

Що стосується відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, колегія суддів вважає, що вказана вимога підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки

Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що внаслідок ДТП позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Як вбачається з вироку Ленінського районного суду м. Полтави даними висновку експерта № 147 від 17.02.2022 року, проведеної судово медичної експертизи, встановлено, що у ОСОБА_1 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку, рвано забійної рани м`яких тканин лобної ділянки, гематом м`яких тканин нижніх повік очей; закритого перелому шилоподібного відростку лівої променевої кістки зі зміщенням; закритого косого перелому ІУ-ої п`ясткової кістки лівої кисті; закритого перелому медіального виростку правої великогомілкової кістки без зміщення з пошкодженням тіла латерального меніска та зовнішньої латеральної зв`язки правого колінного суглобу, які утворились від дії тупих предметів та можливо в строк і за обставинах, вказаних в постанові і представленій медичній документації, які кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

З довідки КП «3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» вбачається, що ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 31.12.2021 по 14.02.2022 згідно 7 електронних листків непрацездатності.

Зважаючи на отримання тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, ушкодження в ДПТ як нижніх, так і верхніх кінцівок, тривалість лікування та довготривалу реабілітацію, яка триває з 2022 року по теперішній час, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_1 зазнав значних моральних страждань, що виразилися в перенесеному фізичному болі, неможливості впродовж зазначеного часу вести свій звичайний спосіб життя.

Також беруться до уваги твердження потерпілого про те, що наслідки отриманих ним ушкоджень верхньої кінцівки він, як практикуючий лікар хірург, негативно відчуває і наразі під час виконання своєї професійної роботи, що також додає йому душевних страждань та відчуття розпачу.

За вказаних обставин, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди в 30000 грн., вважаючи її не в повній мірі достатньою для компенсації отриманих потерпілим ОСОБА_1 моральних страждань.

З урахуванням наведених обставин, виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність визначити розмір моральної шкоди, отриманої потерпілим ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 100 000 грн.

Оскільки відповідачем ОСОБА_4 було добровільно сплачено потерпілому ОСОБА_1 50000 грн., про що останній не заперечував під час розгляду кримінальної справи та вказана обставина знайшла своє відображення у вироку Ленінського районного суду м. Полтаві, відтак не відшкодованою залишається різниця в 50000 грн., 0) яка підлягає стягненню з відповідача на користь потерпілого.

За вказаних обставин рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог та стягнення 50000 грн. у її відшкодування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 3,4 ч. 2 ст. 376, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чолан Михайла Васильовича задовольнити частково.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 31 березня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій часині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови суду виготовлено 16 вересня 2025 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин