Справа № 712/9189/22
Провадження № 2/712/74/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року Соснівський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Токової С.Є,

при секретарі Білик О.Ю.

з участю

відповідача ОСОБА_1

представників сторін :

позивача - адвоката Осадчого О.В. відповідача - адвоката Драгомана О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його розподіл, -

У С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача .

Позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 у жовтні 2022 року звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до відповідача ОСОБА_3 про витребування майна із чухого незаконного володіння, в якому просить витребувати у ОСОБА_3 належний їй автомобіль"Daewoo Lanos"( 2006 року випуску, VIN cod НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору) ; витребувати технічний паспорта та ключі замка запалення до вищевказаного автомобіля. Стягнути судові витрати .

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що є власником автомобіля Daewoo Lanos"( 2006 року випуску, VIN cod НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору) на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в територіальному центрі № 7141/2016/039719. На даний час автомобіль знаходиться у володінні та користуванні відповідача. Транспортний засіб, ключі від нього та документи вона передала ОСОБА_3 близько трьох років тому. Наразі автомобіль їй потрібен у власних цілях, але відповідач відмовляється його повертати. Всі її звернення до відповідача щодо повернення автомобіля залишаються відповідачем без реагування. У серпні 2022 року вона звернулась до Черкаського ГУНП в Черкаській області з повідомленням про те, що близько трьох років тому передала у користування ОСОБА_3 транспортний засіб автомобіля Daewoo Lanos"( 2006 року випуску, VIN cod НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 , синього кольору). Про результати розгляду її звернення ( ЄО № 38552 від 06.08.2022 року), оперуповноваженим сектору розкриття НЗТЗ ВКП Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області була складена довідка про те, що в ході розгляду звернення не встановлено ознак кримінального чи адміністтративного правопорушення , та можуть мати місце цивільно-правові відносини. Вона оскаржила рішення 22 серпня 2022 року до начальника Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області. Також в доповнення до своєї скарги направила клопотання про встановлення власника автомобіля, та у випадку що власником дійсно є вона, здійснити дії по поверненю майна. Якщо у ОСОБА_3 є до неї претензії матеріального характеру, роз"яснити йому право звернутись до суду. Але майно їй повернуто не було.

Посилаючись на вимоги ст. 387 ЦК України , п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ" № 5 від 07.02.2014 року " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" просить суд витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Не погоджуючись з вимогами вказаного позову, відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом про встановлення факту проживання однією сім"єю та визнання майна об"єктом спільної сумісної власності, в якому просить суд встановити факт проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу з 13.10.2011 по 03.09.2018 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; визнати автомобіль ""Daewoo Lanos"( 2006 року випуску,VIN cod НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору об"єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля; визнати об"єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 : посудомийну машину "Bosh SPS 40EI2RU", пральну машину "LG 301RAVF2L935", пилосос "Samsung CS-4325", диван " Меркурій" та визнати за Єрмоленком право власності на 1/2 частину вказаних речей.

Зустрічний позов обгрунтовував тим, що ОСОБА_3 проживав разом із відповідачкою в період з 13.10.2011 року по 03.09.2018 року як чоловік та дружина. За час проживання однією сім"єю сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, їздили на відпочинок, придбали автомобіль, займались благоустроєм житла, зробили ремонт, купували меблі та інші речі домашнього вжитку, крім того всі свята проводили в колі рідних та друзів. Відповідачка спілкувалась з батьками та родичами позивача, а позивач також підтримував з батьками та родичами відповідачки. У зв"язку з тим, що сімейні відносини у них не склалис , вони вирішили припинити фактичні шлюбні відносини. За час спільного проживання ними придбано наступне майно: автомобіль ""Daewoo Lanos"( 2006 року випусу, VIN cod НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ,синього кольору вартістю 2100 дол. США; посудомийну машину "Bosh SPS 40EI2RU", вартістю 6000 грн; пральну машину "LG 301RAVF2L935", вартістю 3800 грн., пилосос "Samsung CS-4325", вартістю 1000 грн; диван " Меркурій" вартістю 6200 грн. Після припинення проживання однією сім"єю сторони досягли згоди, що всі побутові речі залишаються у ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 залишається автомобіль, вартість 1/2 якого він сплатив позивачці за первісним позовом. Після досягнення такої угоди, перереєстрацію автомобіля на ОСОБА_3 вони не здійснювали. Проте, по сплину трьох років позивач звертається до суду про витребування у нього автомобіля, що спонукало його подати зустрічний позов. .

Процесуальні дії суду.

Ухвалою суду від 25 січня 2023 року відкрито спрощене провадження.

Ухвалою суду від 28 листопада 2023 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісною позовною заявою та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підгоготовчого судового засідання.

Ухвалою від 10 липня 2024 року закінчено підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Осадчий О.В. підтримав первісний позов з підстав, наведених у ньому. Зустрічний позов не визнав, посилаючись на недоведеність позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Драгоман О. О. проти первісного позову заперечували, зустрічний позов підтримали. Свої заперечення проти первісного позову обгрунтовували доводами наведеними у зустрічному позові, зокрема щодо відсутності факту незаконного вибуття із володіння автомобіля, оскільки між стороанми була досягнута згода щодо його користування.

Мотивувальна частина.

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин.

Заслухавши представника позивача, відповідача ОСОБА_3 , та його представника судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд установив, що на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 від 30.08. 2016 року ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль марки Daewoo Lanos", 2006 року випуску, VIN cod НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору.

У відповіді регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області від 22 вересня 2022 року № 31/23/41 -1257 зазначено, що за інформацією з Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 20 вересня 2022 року за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль Daewoo Lanos"( 2006 року випусу, кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ( а.с. 10).

З довідки про результати розгляду звернення ОСОБА_2 ( ЄО № 38552 від 06.08.2022 року убачається, що 06.08.2022 року до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що близько трьох років тому заявниця передала у користування ОСОБА_3 транспортний засіб Daewoo Lanos", 2006 року випусу, VIN cod НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору, котрий з її слів відмовляється повертати автомобіль, та 06.08.2022 року близько 16 год. вона прибула на територію парковки "Ньютон"з метою повернення автомобіля у свою власність, однак ОСОБА_3 автомобіль не повернув та аргуметував що автомобіль це спільно нажите майно та готовий провести його розподіл згідно чинного законодавства.

За результатами перевірки, проведеної за вказаним зверненням, оперуповноваженим сектору розкриття НЗ ТЗ ВКП Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області В. Коваленко , було складено вищевказану довідку про навність цивільно-правових відносин. (т. 1 а. с. 7).

Тобто, відомості за заявою ОСОБА_2 до Єдиного реєстру досудових рослідувань не вносились. Зазначене рішення ОСОБА_2 у встановленому ст. 303 КПК України порядку не оскаржувалось.

Позивач просить витребувати у відповідача транспортний засіб, у спосіб визначений ст. 388 ЦК України. Натомість відповідач вважає, що вказаний транспортний засіб є спільним майном яке придбано разом з іншим майном, за час спільного проживання без реєстрації шлюбу та підлягає розподілу після встановлення судом факту спільного проживання.

Застосовані норми права.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) «де факто» - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «де юре» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна.

Частина перша статті 388 ЦК України стосується випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач).

У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК Українизалежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Указане тлумачення частини першої статті 388 ЦК України є сталим у правовій доктрині та судовій практиці.

Правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.

У свою чергу під неправомірним заволодінням потрібно розуміти заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника. Тож умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майном, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі.

За пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306,власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно, фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого в такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (довіреності, договору тощо), допоки не буде встановлено протилежне.

У випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник сам несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно.

Отже , у разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, доказом якої є наявність у володільця реєстраційного документа на цей транспортний засіб, відсутні підстави вважати , що така особа володіє транспортним засобом неправомірно.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що у випадку, якщо власник із власної волі передав (вручив) рухому річ іншій особі, що мало наслідком позбавлення можливості впливу на таку річ, таку ситуацію слід кваліфікувати як вибуття рухомої речі з володіння власника за його волею.

Не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) таким, що відбулося не з його волі в розумінні положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, у випадку передачі майна власником іншій особі в користування.

Якщо воля на передачу володіння мала місце і потім відповідна річ була відчужена (неважливо - особою, якій власник передав володіння, чи будь-якою іншою особою), то задоволення віндикаційного позову до добросовісного набувача цієї речі виключається.

При цьому відсутні підстави стверджувати, що має йтися лише про таку втрату володіння річчю з волі власника, яка зумовлена наданням власником іншій особі права розпоряджатися цією річчю, адже змішування волі власника на передання речі у фактичне володіння іншої особи та мотивів такого передання є неприпустимим. Так само не має значення, чи була відповідна річ передана власником у володіння іншої особи на певному правовому титулі чи без установлення такого.

Цей підхід ґрунтується на давній максимі германського права «Hand muss Hand wahren» (нім.: «рука за руку відповідає»), що означає: лише речі, які буквально вийшли з рук власника проти його волі, можуть бути витребувані. Натомість речі, які були власником добровільно передані особі, яка їх відчужила (чи втратила з подальшим відчуженням іншою особою), не можуть бути витребувані в добросовісного набувача.

Власник речі (у цьому випадку автомобіля) повинен нести ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі.

У такому разі власник може захистити своє право шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків до особи, якій він передав річ у користування і володіння, оскільки спірне майно вибуло з його власності з його волі, а тому правовий механізм, передбачений вимогами 388 ЦК України, застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.

Висновки щодо неможливості витребування майна у добросовісного набувача із застосуванням правового механізму, передбаченого статтею 388 ЦК України, у випадку добровільної передачі автомобіля у тимчасове користування, тобто за наявності відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі також було висловлено Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 червня 2021 року у справі № 761/44057/19 (провадження № 61-19405св20) та у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 липня 2023 року у справі № 753/18555/19 (провадження № 61-4246св23).

Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Передання власником в користування іншій особі транспортного засобу не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) поза його волею в розумінні положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України.

Власник речі (у цьому випадку автомобіля) повинен нести ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі. У такому разі власник може захистити своє право шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків до особи, якій він передав річ у користування і володіння, оскільки спірне майно вибуло з його власності з його волі, а тому правовий механізм, передбачений вимогами 388 ЦК України, застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.

Звертаючись до суду із первісним позовом, ОСОБА_2 просила суд витребувати у ОСОБА_3 спірне майно та зобов`язати передати автомобіль разом із технічним паспортом, ключами запалювання до нього.

Між тим, як встановлено в судовому засіданні, спірний автомобіль вибув із володіння ОСОБА_2 з її волі, оскільки разом з реєстраційними документами був добровільно переданий позивачем у володіння ОСОБА_3 , а тому, відсутні підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 388 ЦК України та витребування майна від добросовісного набувача на підставі віндикаційного позову.

Отже, за встановлених в судовому засіданні обставин добровільної передачі позивачем належного їй автомобіля відповідачу ОСОБА_3 разом із ключами та реєстраційними документами на підставі усної домовленості, а також з урахуванням особливостей правового режиму транспортного засобу як рухомого майна, наявні підстави для висновку, що автомобіль вибув із володіння ОСОБА_2 з її волі та не підлягає витребуванню у добросовісного набувача.

Що стосується вимог зустрічної позовної заяви про встановлення факту проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу в період з 03.10.2011 року по 03.09.2018 року, визнання майна спільним майном подружжя та його розподіл суд зазначає наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Між тим, позивачем за зустрічним позовом крім власних пояснень, не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог, як перебування у фактичних шлюбних відносинах так і придбання майна, фізичного його існування.

В той же час, відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність зустрічного позову.

З урахуванням того, що суд приходить до висновку про відмову у задоволенні як пепрвісного так і зустрічного позову, розподіл судових витрат у вигляді сплаченого судового збору, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його розподіл відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 17.09.2025 року.

Учасники справи можуть отримати інформацію, щодо розгляду справи на офіційному веб-порталі судова влада України http://court.gov.ua/sud2316/.

Головуючий :