УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 рокуСправа № 2-4092/11
Номер провадження 4-с/495/8/2025

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Мишка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Федорової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича щодо накладення арешту на грошові кошти.

Свою заяву обґрунтовує наступним.

ОСОБА_1 24.04.2025 року дізналась про списання з її карткового рахунку зарплатних коштів з виписки АТ «Райффайзен банк Аваль», а саме списано 28.03.2025 року в сумі 1025 грн, та 23.04.2025 в сумі 4928 грн. приватним виконавчим Колечко Д.М. за ВП №62221984 з виконання виконавчого листа №2-4092/11 від 25.05.2020 року.

Скаржник зазначає, що вона ще 22.10.2024 року повідомила приватного виконавця Колечко Д.М. про те, що дана картка для нарахування заробітної плати.

Таким чином, приватним виконавцем накладено арешт на картку для нарахування заробітної плати ОСОБА_1 , у зв`язку з чим остання позбавлена можливості отримувати та використовувати винагороду за працю. Тому, скаржник просить суд визнати дії приватного виконавця Колечко Д.М. не правомірними та зобов`язати приватного виконавця Колечко Д.М. повернути незаконно списані кошти в розмірі 5953,00 гривень.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.05.2025 року відкрито провадження з розгляду даної скарги та призначено по справі судове засідання з участю сторін.

У судове засідання скаржник ОСОБА_1 не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила скаргу задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д. М. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не відомі.

У судове засідання представник ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» (стягувач) не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не відомі. Однак, 18.07.2025 року подав до суду заперечення на скаргу та просив скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення з підстав викладених у даних запереченнях.

Суд, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. перебуває виконавче провадження №62221984 з примусового виконання виконавчого листа №2-4092/11 від 25.05.2020 року, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області у цивільній справі №2-4092/11 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (Код ЄДРПОУ - 23876031), правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (Код ЄДРПОУ - 40658146),заборгованість за кредитним договором №010/2-0-1/07-382 від 20 липня 2007 року у загальній сумі - 171 881 (сто сімдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят один) долар 37 центів США, яка складається з: - заборгованість по кредиту- 165 586 (сто шістдесят п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) доларів 31 цент США; - заборгованість по відсоткам - 6 295 (шість тисяч двісті дев`яностоп`ять) доларів 00 центів США.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. від 01.06.2020 року в рамках виконавчого провадження №62221984 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках ОСОБА_1 , а також на кошти на рахунках боржника, які будуть відкриті після винесення вказаної постанови. В зв`язку з чим було накладено арешт на грошові кошти на її картковому рахунку № НОМЕР_3 у Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк» (МФО 300335, ), який є зарплатним.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження», примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів , зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною 1 статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно положень ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний, крім іншого: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника визначені ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження».

За правилом ч. 3 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Пунктом 1 частини 4 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Як викладено у Постанові Верховного Суду від 20.04.2022р., винесеної у справі №756/8815/20, виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань. Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати,є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя. Таким чином,не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати,а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується. Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Верховний Суд, у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, в постанові від 17.01.2020 року по справі №340/1018/19 (адміністративне провадження № К/9901/22118/19) зазначає, що приписами ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року №95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в ст.ст. 3, 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях ст. 97 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 року по справі № 916/73/19, від 10.10.2019 року по справі № 916/1572/19.

Згідно Довідки АТ «Райффайзен Банк» від 05.02.2025 року, ОСОБА_1 з 22.10.2024 має картковий рахунок № НОМЕР_3 , на який отримує заробітні виплати.

З виписки по картці на картковий рахунок № НОМЕР_3 , відкритого в АТ «Райффайзен Банк» на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що на цей рахунок клієнту надходить заробітна плата. Про ці обставини боржник повідомив приватного виконавця 22.10.2024 року.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи, доводи та аргументи, надані сторонами на обґрунтування своїх позицій, суд приходить до висновку про необхідність задоволення скарги в частині визнання неправомірною, в межах предмету скарги, бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича щодо накладення арешту на картковий рахунок № НОМЕР_3 (на який надходять зарплатні виплати), відкритий в АТ «Райффайзен Банк» на ім`я ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати.

Разом із тим вимога скаржника про зобов`язання приватного виконавця повернути кошти в сумі 5953,00 грн не підлягає задоволенню.

Як передбачено ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З наведеного вбачається, що під час розгляду скарги, поданої особою в порядку ст. 447-448 ЦПК України суд позбавлений можливості вирішувати інші вимоги, ніж ті, що пов`язані з оскарженням дій або бездіяльності, рішень виконавця.

Тому не підлягають розгляду судом під час розгляду скарги на дії виконавця вимоги щодо повернення стягнутих коштів, відшкодування моральної шкоди або зупинення дії оскаржуваної постанови.

Питання щодо відшкодування шкоди або повернення безпідставно списаних коштів може бути предметом самостійного позову у порядку цивільного судочинства (ст. 16, 22 ЦК України), або вирішуватись у межах виконавчого провадження шляхом подання відповідної заяви.

Таким чином, у частині вимоги про стягнення (повернення) коштів скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись, ст.ст. 1, 3, 18, 48, 52, 56, 59 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 255, 260, 447, 450, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича - задовольнити частково.

Визнати неправомірною, в межах предмету скарги, бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича щодо накладення арешту на картковий рахунок № НОМЕР_3 (на який надходять зарплатні виплати), відкритий в АТ «Райффайзен Банк» на ім`я ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повна ухвала складена 08.09.2025 року.

Суддя Віталій МИШКО