ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/5805/21 Головуючий у 1-й інстанції: Рядча Т.І.
Номер провадження: 22-ц/819/333/25 Доповідач: Воронцова Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя- доповідач): Воронцової Л.П.,

суддів: Майданіка В.В.,

Склярської І.В.,

секретар: Андреєва В.В,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Бойко Юрій Михайлович, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2025 року, ухвалене у складі судді Рядчої Т.І., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-2914 від 11 липня 2007 року він зареєстрував право власності на 1/4 домоволодіння АДРЕСА_1 . 15 серпня 2007 року у зв`язку із зміною співвласників і перерахунку їх часток видано новий технічний паспорт на вказане нерухоме майно. В подальшому, на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Херсона від 22 січня 2010 року у справі № 2-4776/09 позивачу виділено у користування земельну ділянку площею 195 м2 в натурі, розташовану за цією ж адресою та визначено порядок доступу до неї. Рішенням Херсонської міської ради № 2354 від 27 травня 2020 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_1 передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 644 м2 по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:001:2343, про що 25 червня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено запис № 37096756.

На замовлення ОСОБА_1 складено висновок судового експерта Л.А. Фесун № 77 від 23 листопада 2020 року, яким встановлено, що позивач не має доступу до своєї нерухомості з боку проїзду через наявність воріт та огорожі, встановлених між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ; огорожа встановлена частково, а саме на площі 3,1 м2 на земельній ділянці АДРЕСА_1 , що призводить до намокання основи та нерівномірної посадки будівлі. Крім цього, над земельною ділянкою площею 195 м2 по АДРЕСА_1 розташовані дроти повітряної лінії електропостачання, якими користуються інші особи, вказані дроти лежать безпосередньо на конструктивних елементах будівлі гаража, який також є власністю ОСОБА_1 , що представляє собою загрозу здоров`ю та життю власника будівлі.

Внаслідок цього постійне систематичне порушення відповідачами майнових прав позивача понад п`ять років шляхом створення перешкод у користуванні власним майном, а також конфлікти з цього приводу, створення небезпечних умов для життя через розміщення дротів повітряної лінії електропостачання завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює в 300 000 грн, тобто по 150 000 грн з кожного відповідача.

З урахуванням ухвали суду про заміну співвідповідача у зв`язку із смертю ОСОБА_3 , просив суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження земельною ділянкою, площею 644 м2, та житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом знесення металевих воріт та кам`яної огорожі, розташованих між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , а також знесення дротів повітряної лінії електропостачання, розташованих над поверхнею земельної ділянки безпосередньо на конструктивних елементах будівлі АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, що порушують права ОСОБА_1 на користування та розпорядження земельною ділянкою, площею 644 м2, та житловим будинком АДРЕСА_1 , а також стягнути на користь позивача з відповідачки 150 000 грн моральної шкоди та судові витрати.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01 жовтня 2024 року замінено співвідповідача ОСОБА_3 її правонаступником ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково. Суд ухвалив: зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження земельною ділянкою, кадастровий номер :01:001:2343 та житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом знесення металевих воріт та кам`яної огорожі, розташованих між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , а також знесення дротів повітряної лінії електропостачання, розташованих над поверхнею земельної ділянки безпосередньо на конструктивних елементах будівлі АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000 грн та судовий збір в розмірі 918 грн; в іншій частині позову відмовити.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки висновком експерта судового експерта Л.А. Фесун № 77 від 23 листопада 2020 року підтверджується триваюче порушення прав позивача відповідачкою ОСОБА_2 , яка є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , відтак його порушене право підлягає захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження земельною ділянкою. Разом з цим, суд вважав вимогу позивача про заборону ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, що порушують права ОСОБА_1 на користування та розпорядження належним йому майном такою, що не підлягає задоволенню, оскільки законом не передбачено такого способу захисту права.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки внаслідок незаконних дій відповідача існує потенційна загроза здоров`ю та життю позивача та порушено його права, з урахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань, яких зазнав ОСОБА_1 , характеру немайнових втрат, справедливою сумою компенсації моральних страждань є 1 000 грн, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Бойко Юрій Михайлович, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила поновити строк для подання доказів, залучити до участі у справі як співвідповідача АТ "Херсонобленерго", скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2025 року, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити та здійснити розподіл судових витрат, докази на підтвердження розміру яких будуть надані відповідно до положень частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 квітня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_6 , судді: Майданік В.В., Склярська І.В.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 14 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

22 квітня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 25 квітня 2025 року клопотання ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Бойко Юрій Михайлович, про залучення до участі у справі як співвідповідача АТ "Херсонобленерго" залишено без задоволення, справу призначено до розгляду в суді апеляційної інстанції/

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що підставою для позбавлення особи права власності шляхом знесення нерухомого майна є самочинне будівництво. Знесення без згоди власника будь-якого іншого майна, крім самочинно збудованого, є протиправним та порушує ст. 41 Конституції України, статті 3, 321 Цивільного кодексу України, натомість оскаржуваним рішенням суду зобов`язано відповідача знести належні йому об`єкти нерухомого майна, які не є самочинно збудованими, а належать відповідачу на праві власності з 2008 року, побудовані відповідно до вимог архітектурно-будівельного законодавства, введені в експлуатацію та знаходяться на земельній ділянці, належній відповідачу, не встановивши того, що такі об`єкти є самочинним будівництвом та їх неможливо перебудувати або відповідач відмовляється це зробити.

Посилання суду першої інстанції на висновок експерта № 77 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, виконаноого для подання до суду експертом Л.А. Фесун, яким встановлено порушення прав позивача відповідачкою ОСОБА_2 , є безпідставним, оскільки такий висновок не є належним доказом у справі, з огляду на те, що він не містить досліджень, які б могли встановити знаходження нерухомого майна відповідача на земельній ділянці позивача, що здійснюється за допомогою відповідного геодезичного обладнання, в той час як у наданому позивачем висновку експерт здійснював встановлення координат поворотних точок на місцевості та не досліджував проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:2343, в якому мають бути зазначені координати поворотних точок, межі земельної ділянки, контури об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці. Водночас, для вирішення питання, чи відповідає фактичне розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок проводиться земельно-технічна експертиза, під час проведення якої мали проводитись топографо-геодезичні роботи, а саме: встановлення координат поворотних точок земельної ділянки на місцевості. Відтак, висновок будівельно-технічної експертизи від 23 листопада 2020 року №77 не може прийматись до уваги судом через його неналежність та недостовірність.

Вважає, що суд першої інстанції за відсутності правових підстав, не встановлюючи фактичних обставин самочинного будівництва, знаходження (не знаходження) майна відповідача на ділянці позивача, без залучення Державної інспекції архітектури та містобудування України для встановлення факту самочинного будівництва, без проведення земельно-технічної експертизи та без отримання висновку щодо можливості/неможливості перебудови спірного об`єкту, свавільно позбавив відповідача права власності на належне йому нерухоме майно, яке збудоване понад 15 років тому.

Крім того, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача знести дроти повітряної лінії електропостачання, розташовані над поверхнею земельної ділянки безпосередньо на конструктивних елементах будівлі АДРЕСА_1 , ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, оскільки судом не встановлено кому саме належать вказані дроти повітряної лінії електропостачання, вважає, що вони можуть належати як оператору системи - АТ "Херсонобленерго", так і споживачу - ОСОБА_2 . Відтак, суд мав встановити, де знаходиться межа балансової належності електроустановок та, відповідно, кому саме належить право власності на дроти повітряної лінії електропостачання, проведеної до будинку АДРЕСА_1 , а також з якої точки по яку їх необхідно знести.

Вважає, що до участі у справі безпідставно не залучено АТ "Херсонобленерго", оскільки рішенням суду вирішено питання про його права та обов`язки - знесення елементів електричної мережі, належної АТ "Херсонобленерго", відтак суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Крім того, електроживлення будинку АДРЕСА_3 проведено на підставі робочого проекту, погодженого 30 листопада 2005 року філією АТ "Херсонобленерго" - Херсонські розподільні електричні мережі, відтак елементи електроживлення будинку АДРЕСА_1 влаштовані відповідно до законодавства України та не є самочинним будівництвом.

Разом з цим, суд першої інстанції не з`ясував обставин самочинного будівництва належного позивачеві майна. Так, після 2007 року за адресою: АДРЕСА_1 позивачем було споруджено ряд будівель, внаслідок чого житлова забудова будинку садибного типу АДРЕСА_1 збільшилась на понад 380 м2. Управління з питань ДАБК Херсонської міської ради повідомило ОСОБА_2 про те, що за її зверненням про виявлення факту самочинного будівництва розпочато позапланову перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства, однак під час неодноразового виїзду за вищевказаною адресою, працівники Управління не були допущені на об`єкт будівництва.

Зазначив, що саме позивач без отримання відповідних дозволів здійснив самочинне будівництво та порушив будівельні норми, наслідком чого стали ті самі просідання, про які позивач зазначає у позові, а тому розуміючи власні прорахунки під час будівництва та реконструкції будинку, намагається їх виправити за рахунок земельної ділянки відповідача, подаючи необґрунтований позов про знесення споруд відповідача, які збудовані відповідно до будівельних норм.

До апеляційної скарги представником відповідача додані правоустановчі документи та технічна документація на належні останній домоволодіння і земельні ділянки, які він просив долучити до матеріалів справи, посилаючись на те, що саме позивач мав надати належні і допустимі докази на підтвердження позовних вимог, чого останнім не було зроблено, натомість, відповідач не несе обов`язку доведення відсутності порушень ним законодавства.

Колегія суддів вважає можливим на виконання вимог ч.5 ст.12 ЦПК України, ч.2 ст.367 ЦПК України з метою повноти з`ясування обставин справи і перевірки фактів, на які посилається скаржник долучити надані ним до апеляційної скарги документи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Ставрост Р.Ю. зазначає:

посилання відповідача на не застосування судом положень ч.1 ст.376 ЦК України, а саме не дослідження обставин законності будівництва спірних об`єктів та не встановлення факту самочинного будівництва, як умову знесення нерухомого майна, спростовуються висновком судової будівельно-технічної експертизи, на яку послався суд у своєму рішенні; спірні об`єкти, частина яких розташована на земельній ділянці позивача є самочинним будівництвом;

наявність перешкод у здійсненні позивачем права користування і розпорядження своїм майном підлягає захисту відповідно до ст.152 ЗК України та ст.391 ЦК України шляхом знесення, які відповідачем не оскаржуються, належне оформлення документів на спірні об`єкти не усуває фізичних перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном;

безпідставним є посилання у скарзі на залишення поза увагою суду ч.7 ст.376 ЦК України, оскільки дана норма права не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, тому що, по-перше причина знесення майна відмінна від зазначеної у законі, це - будівництво на земельній ділянці не відведеній для цієї мети, по-друге, позивачами у справах про знесення самочинно збудованого майна є органи державної влади або місцевого самоврядування, проте у цій справі фізична особа (власник майна);

помилковим є зазначення відповідачем у скарзі те, що у законодавстві є єдина підстава знесення нерухомого майна самочинне будівництво (ст.376 ЦК України), тоді як це передбачено і на підставі ст.417 ЦК України і ст. 212 ЗК України;

знесення об`єктів нерухомого майна є способом приведення земельної ділянки у стан, що існував до порушення прав або для усунення перешкод у здійсненні своїх прав і свобод іншими особами;

помилковими є аргументи відповідача про те, що висновок судової будівельно - технічної експертизи від 23.11.2020 року №77 є неналежним доказом у справі, оскільки правові норми, на які посилається скаржник ст.50 Закону України "Про землеустрій", ст.34 Закону України "Про Державний земельний кадастр" не встановлюють вимог до змісту будівельно-технічної експертизи;

твердження апелянта про те, що для встановлення місцезнаходження належних їй об`єктів нерухомого майна на земельній ділянці позивача необхідно встановити координати поворотних точок земельної ділянки, проте експертом вони на місцевості не встановлювалися не заслуговують на увагу, оскільки експерту був наданий для дослідження витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29 січня 2019 року №НВ-019 з кадастровим планом земельної ділянки, координатами поворотних точок, описом меж та експлікацією земельних угідь, належної йому земельної ділянки, який залучений до висновку експерта;

посилання апелянта на необхідність проведення земельно-технічної експертизи як належного доказу у справі спростовується тим, що предметом спору у даній справі є не земельний спір, а спір про усунення позивачу перешкод у користуванні власністю наявністю будівель, споруд, інженерних комунікацій, відповіді на питання у якому відносяться до повноважень саме будівельно- технічної експертизи;

експерт ОСОБА_7 має індекс експертних спеціальностей №10.6 і №10.7 , останній відноситься до земельно - технічної експертизи, тобто має спеціальність і кваліфікацію на проведення як будівельно-технічних так і земельно-технічних експертиз;

розташування частини нерухомого майна відповідача на земельній ділянці позивача встановлена експертом за результатами дослідження координат земельної ділянки позивача;

КТ НВП "Нові технології" на звернення позивача щодо встановлення фактичних меж на поворотних точках своєї земельної ділянки надало відповідь про неможливість встановлення меж земельної ділянки, оскільки доступ до частини меж земельної ділянки, які виходять до провулку заблоковані ворітьми і кам`яною огорожею, що унеможливлює проведення комплексу землевпорядних робіт, на необхідності проведення яких наполягає відповідач, через перешкоджання останньою у доступі позивачу до своєї земельної ділянки з боку провулку;

відповідач не замовив та не надав суду висновок земельно-технічної експертизи, не просив суд призначити у справі таку експертизу чи то додаткову або повторну будівельно-технічну експертизу, маючи зауваження до висновку експертизи, наданому суду позивачем;

апелянтом не надано доказів та обґрунтування неможливості проведення дослідження питання про розміщення будівель і споруд в межах/за межами певної земельної ділянки;

посилання апелянта на певну судову практику Верховного Суду є не релевантним даному предмету судового спору;

зазначення у скарзі про зобов`язання судом відповідача знести дроти повітряної лінії електропостачання без встановлення їх власника суперечать вимогам п.п.2,4 ч.2 ст.43 ЦПК України щодо обов`язку останнього своєчасному наданню суду доказів, при цьому сама відповідач не заперечувала, що власником спірних дротів є вона, клопотань про залучення до участі у справі іншого співвідповідача не заявляла, а долучений нею Робочий проект на електропостачання належного їй будинку, виготовлений у 2005 році на замовлення ОСОБА_8 , спадкоємицею майна якого вона є, при цьому цей Проект є неповним, у ньому відсутні важливі розділи щодо встановлення замовника та креслення (розташування дротів), відповідач не надала суду Акт розмежування балансової належності електроустановок і експлуатаційної відповідальності сторін; докази того, що спірні дроти належать АТ "Херсонобленерго" відповідачем суду не надано і такі у матеріалах справи відсутні;

вважає, що немає значення встановлення (проведення) дротів повітряної лінії електропостачання, визначальним є обставини чи перешкоджають зазначені дроти позивачеві у доступі і обслуговуванні належного йому будинку і земельної ділянки; оскільки спірні дроти повітряної лінії електропостачання не тільки знаходяться над земельною ділянкою позивача, але і лежать на конструктивних елементах будівлі гаража, а позивач не надавав відповідачу такого дозволу, тому такі об`єкти кваліфікуються як самочинні (ч.1 ст.376 ЦК України);

посилання скаржника на те, що саме здійснення позивачем будівництва без дозвільних документів, у порушення будівельних норм стало наслідком просідання житлового будинку позивача спростовується висновком будівельно -технічної експертизи про те, що частина атмосферних опадів з огорожі відповідача безперешкодно проникає на земельну ділянку позивача, зокрема під фундамент будівлі, що призводить до намокання основи та неправомірної просадки будівлі, і такі твердження відповідача не стверджені доказами, а є її припущенням;

законність будівництва позивачем свого будинку не є предметом даного спору;

щодо зазначення в апеляційній скарзі про орієнтовний розмір судових витрат в суді апеляційної інстанції у розмірі 40 000 грн, - він не відповідає вимогам ч.1 ст.134 ЦПК України, необхідності надання разом із скаргою попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат, що тягне за собою наслідки відмови у їх відшкодуванні (ч.2 ст.134 ЦПК України); вказані витрати є явно завищеними з огляду на відсутність проведення фахової юридичної роботи адвокатом під час складання апеляційної скарги, не створення нового юридично інтелектуального продукту (апеляційна скарга), відмінного від його попередніх процесуальних документів, поданих до суду першої інстанції.

Просив відмовити ОСОБА_2 у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

В письмових поясненнях суду апеляційної інстанції і клопотаннях представник позивача адвокат Ставрост Р.Ю. просив не брати до уваги надані відповідачкою документи : договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,0442 га, рішення Херсонської міської ради про передачу у власність земельних ділянок ОСОБА_2 , проект землеустрою земельної ділянки відповідачки оскільки вони не містять інформації щодо предмета спору, висновки суду не спростовують, як не брати до уваги відповідь АТ "Херсонобленерго" щодо належності дротів повітряної лінії електропостачання, що є предметом спору, оскільки вона носить загальний інформаційний характер та цитування нормативних актів.

В судове засідання апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, місце і час розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бойко Ю.М. апеляційну скаргу підтримав з підстав, у ній викладених, просив її задовольнити, наголосив, що спірні ворота і кам`яна огорожа наявні у правовстановлюючих документах на житловий будинок, належний ОСОБА_2 , датованих 2004-2008 роками, збудовані вони на земельній ділянці, яка знаходилася у користуванні власників будинку АДРЕСА_1 , а наразі, розташовані на цій же земельній ділянці, що належить відповідачці на праві власності; при оформленні пакета документів про відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 були погоджені межі земельної ділянки із суміжними власниками/користувачами, зокрема із ОСОБА_1 . ГУ Держгеокадастр в Херсонській області у відповіді на його запит від 05.06.2025 підтвердив, що згідно відомостей Державного земельного кадастру земельна ділянка, що належить ОСОБА_2 межує із земельною ділянкою належною ОСОБА_9 , що спростовує доводи позивача про існування проїзду загального користування і облаштування саме на ньому металевих воріт і огорожі. Позивач у 2019-2020 роках здійснив нове будівництво житлової і господарської забудови значно збільшивши її у розмірах, без дотримання будівельних норм і правил, прийняття в експлуатацію, наслідком чого стало просідання належного йому житлового будинку.

Представник ОСОБА_10 адвокат Ставрост Р.Ю. апеляційну скаргу не визнав з підстав, зазначених у відзиві та письмових поясненнях до апеляційного суду, зазначив, що висновки суду ґрунтуються на наданих позивачем належних доказах, його довіритель не погоджував меж земельної ділянки із відповідачкою і Акт не підписував.

Справа переглядається апеляційним судом у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 липня 2007 року, виданого державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори Васильковою О.В., спадкова справа № 527 за 2007 рік, зареєстрованим за № 2914, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15238683 від 16 липня 2007 року, технічного папорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 25 листопада 2004 року ОСОБА_1 успадкував частину домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 .(т.1 а.с.11-17, 75).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 22 січня 2010 року затверджено мирову угоду, укладену між співвласниками будинку АДРЕСА_1 : ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , зокрема, виділено в користування ОСОБА_1 земельну ділянку в натурі по АДРЕСА_1 , площею 195 кв.м., у межах, що позначені у Додатку №1 до Висновку експертного дослідження №320 від 21.01.10. Вказана ділянка розташована на розі АДРЕСА_1 та провулку (між садибами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ), по якому здійснюється доступ до будівель та споруд, розташованих в середині кварталу. Доступ до земельної ділянки здійснюватиметься ОСОБА_1 на проїжджу частину АДРЕСА_1 по провулку по правій межі.(т.1 а.с.36, 76-80) .

Згідно комплексного висновку Департаменту містобудування та землекористування Управління містобудування та архітектури стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду/власність земельної ділянки від 07.12.2018 за заявою ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 фактично існуючий проїзд зі сторони АДРЕСА_1 ( територія загального користування) до існуючих меж земельних ділянок площею 0,0160 га (за заявою) відповідно до затвердженої рішенням міської ради від 20.02.2015 №1724 містобудівної документації Плану зонування території міста Херсона, земельна ділянка розташована в кварталі зони садибної житлової забудови Ж-1, є існуючим проїздом (територією загального користування). Відведення земельної ділянки під будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території загального користування не відповідає затвердженій містобудівній документації.(т.1 а.с.72).

Відповідно до відповіді виконавчого комітету Херсонської міської ради №8-13090-19/12 від 26 грудня 2018 року на звернення ОСОБА_1 , ОСОБА_12 та ОСОБА_4 щодо передачі у власність/оренду земельної ділянки, зазначеної на доданому до запиту заявника картографічному матеріалі позначений проїзд є загальним заїздом до земельних ділянок № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 , і відповідно до п.4 ст.83 Земельного кодексу України даний проїзд є землями комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність.(т.1 а.с.90).

Із довідки ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 25.04.2019 №32-21-0 172-1459/178-19 з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) вбачається, що станом на 01.01.2016 земельна ділянка орієнтовною площею 0,0160 га розташована за адресою: провулок без назви, який починається від АДРЕСА_1 та йде між будинками АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 (в межах населеного пункту), обліковується як землі загального користування. (т.1 а.с.73).

Згідно із Додатком до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29.01.2019 № НВ- 19 наявний кадастровий план земельної ділянки, кадастровий номер :01:001::2343 з описом меж , суміжними землевласниками зазначені : АДРЕСА_5 , і АДРЕСА_1 ( ОСОБА_11 ), землі Херсонської міської ради від літ.А до літ.Б, від літ.В до літ.Г проїзд (т.1 а.с. 86-87).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 214384534 від 30 червня 2020 року ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності на підставі рішення Херсонської міської ради № 2354 від 27 травня 2020 року зареєстровано земельну ділянку площею 0,0644 га, кадастровий номер: :01:001:2343 по АДРЕСА_1 .(т.1 а.с. 83-87).

20 листопада 2020 року за № 1442-3/20.11.20 і № 1442-4/20.11.20 Приватним підприємством "СОБРІ" складено акти технічного розрахунку та конкретного користування між співвласниками домоволодіння в АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,0644га, що складається із житлових будинків літ."А" загальною площею 177,5 кв.м., літ."Н" загальною площею 254,5 кв.м., літньої кухні літ."В" з підвалом, п/д, навісу літ. "К", літньої кухні літ. "М", альтанки літ."О", огорожі № 2,7, 8, 9, водопроводу №3,4, - частина яких належить ОСОБА_1 , а саме : житловий будинок літ. "Н", альтанка літ. "О", огорожа №2, хвіртка №7, що становить 63/100 частини домоволодіння і встановлено згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації нерухомого майна, Інструкції щодо проведення поділу, виділу, та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна у зв`язку із поділом домоволодіння, вводом в експлуатацію реконструйованого будинку літ."А", будівництвом житлового будинку літ. "Н" та господарських будівель і споруд ( згідно декларацій про готовність об`єкта до експлуатації № ХС 85 від 28.10.2020 та № ХС 82 від 30.10.2020(т.1 а.с.41, 42).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 236216782 від 09.12.2020 здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 63/100 частин домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 та 14.12.2020 ПП "СОРБІ" складено Технічний паспорт на вказане домоволодіння.(т.1 а.с. 41,45-48).

Згідно листа Командитного товариства Науково-впроваджувальна фірма "Нові технології" від 16.12.2020 № 16121/12 у зв`язку із зверненням ОСОБА_1 щодо встановлення меж земельної ділянки, під час обстеження земельної ділянки було встановлено, що доступ до частини зовнішніх меж земельної ділянки кадастровий номер :01:001:2343, які виходять до провулку заблокований воротами та кам`яною огорожею, тому встановити межі зазначеної земельної ділянки неможливо. (т.1 а.с. 49).

Згідно з висновком судового експерта Л.А. Фесун № 77 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 23 листопада 2020 року, виконаним на замовлення ОСОБА_1 , позивач не має доступу до своєї нерухомості з боку проїзду через наявність воріт та огорожі, які встановлені між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . Над земельною ділянкою площею 195 м2 по АДРЕСА_1 розташовані дроти повітряної лінії електропостачання, якими користуються інші особи. Вказані дроти лежать безпосередньо на конструктивних елементах будівлі гаража літера "З", який також є власністю ОСОБА_1 , що представляє собою загрозу здоров`ю та життю власника будівлі, перешкоджає її безпечній експлуатації. Огорожа, встановлена між проїздом загального користування та земельною ділянкою АДРЕСА_1 , частково, а саме на площі 3,1 м2 розташована на земельній ділянці АДРЕСА_1 , яка є власністю ОСОБА_1 . Частина атмосферних опадів з вказаної огорожі безперешкодно проникає на земельну ділянку АДРЕСА_1 , в тому числі під фундамент будівлі гаражу літера "З", який є власністю ОСОБА_1 , що призводить до намокання основи та нерівномірної просадки будівлі. В досліджувальній частині висновку експертом встановлено, що частиною земельної ділянки площею 3,1 м2, яка належить ОСОБА_1 , фактично користується власник садиби АДРЕСА_3 (на цій ділянці встановлена огорожа та стовпчик воріт) (с. 16 висновку).

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 08 лютого 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Н.І. і від 31 жовтня 2023 року посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Кличановською С.І. та витягів із Державного реєстру речових справ індексні номери :18441905 від 28.02.2014 і 352523229 від 31.10.2023 року, ОСОБА_2 є власницею 43/100 і 57/100 часток відповідно на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .(т 3 а.с.25-30).

Вказаний житловий будинок із надвірними будівлями і спорудами, до складу яких входить огорожа - №2 розташований на земельній ділянці розміром 1580,6 кв.м. набуто у власність ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 27 квітня 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Херсонського нотаріального округу Воєводіною М.М., зареєстровано у Херсонському БТІ 30.04.2004 року №3018953.(т.1а.с.139-140).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_3 , до його складу входить огорожа №2 за характеристикою -металеві ворота. (т.3 а.с.37-40).

03 червня 2005 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю м.Херсона надала ОСОБА_8 . Дозвіл на виконання будівельних робіт №96/05 по будівництву житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 і відповідно до Довідок виконавчого комітету Суворовської районної ради у м. Херсоні №82,87 від 01.07.2005 і 03.06.2005 власники домоволодінь АДРЕСА_6 і АДРЕСА_1 погодили будівництво будинку, гаража, огорожі (т.1 а.с.142, 144).

Згідно з актом державної приймальної комісії про експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, зареєстрованого в інспекції ДАБК у м. Херсоні за № 236 від 18 червня 2008 року, затвердженого рішенням Суворовської у м. Херсоні ради № 71 від 13 червня 2008 року прийнято в експлуатацію житловий будинок з підвалом та мансардним поверхом, що розташований по АДРЕСА_1 .(т.1 а.с.146-149).

Відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_3 від 12.08.2008 до складу житлового будинку і надвірних будівель, розташованих на земельній ділянці площею 1580,6 кв.м. входять ворота №2 (т.3а.с.31-36).

Рішенням ХХХ сесіі Херсонської міської ради У11 скликання від 03.09.2019 № 2132 внесено зміни до рішення ХХУ сесії Херсонської міської ради У11 скликання від 30.11.2018 № 1733 , надано дозвіл ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1000 кв.м. у власність і земельної ділянки орієнтовною площею 581 кв.м. у власність (шляхом викупу) .(т.3 а.с.46,47).

Відповідно до довідок ГУ Держгеокадастру в Херсонській області від 02.10.2019 №31-21-0.171-3452/178-19 і від 14.11.2019 № 32-21-0.171-4092/178-19, станом на 01.01.2016 земельні ділянки орієнтовною площею 0,1000га і 0,0442 га, розташовані за адресою : АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, заплановані для передачі у спільну сумісну власність ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (т.3 а.с.48).

Згідно Актів від 13.09.2019 про погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками і користувачами, відповідач погодила межі із суміжними землекористувачами, зокрема по АДРЕСА_1 , з ОСОБА_1 від літ."Д" до літ."А", згідно схеми (т.3 а.с.49).

Відповідно до Актів приймання-передачі межових знаків на зберігання 2019р, межі земельних ділянок , що знаходяться по АДРЕСА_1 площею 0,1000га і 0,0442 га закріплені в натурі кам`яною огорожею, і відповідно до заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від 21.10.2019, останні відмовилися від встановлення межових знаків на вище зазначених земельних ділянках у зв`язку з тим, що межі земельної ділянки збігаються зі штучними (природними) лінійними спорудами (кам`яною огорожею).

Рішенням позачергової сесіі Херсонської міської ради У11 скликання від 11.06.2020 №2388 затверджено відповідачці проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та передано у власність ОСОБА_2 і ОСОБА_3 земельну ділянку кадастровий номер :01:001:2599 по АДРЕСА_1 площею 0,1000га (т.3 а.с.79) та рішенням У сесії Херсонської міської ради У111 скликання від 26.02.2021 №109 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність шляхом викупу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 земельної ділянки кадастровий номер :01:001:2602 площею 0,0442 га по АДРЕСА_1 .

Земельну ділянку кадастровий номер :01:001:2602 площею 0,0442 га по АДРЕСА_1 Херсонська міська рада Херсонської області на підставі рішення засідання У сесії міської ради У111 скликання від 26.02.2021 за №109 "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення" за договором купівлі-продажу від 24 березня 2021 року , посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу продала , а ОСОБА_2 і ОСОБА_3 придбали по частці зазначеної земельної ділянки (т.3 а.с.80-83).

Згідно інформації з Витягів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: індексний номер 249667342 від 24.03.2021 року земельні ділянки кадастровий номер :016001:2602 площею 0,0442 га і кадастровий номер :01:001:2599 площею 0,1000 га є приватною власністю ОСОБА_2 (т.3 а.с.86-88).

Відповідно до повідомлення Управління з питань ДАБК Херсонської міської ради № 160/01-21 від 08 лютого 2019 року станом на 08 лютого 2019 року до Управління заяв та повідомлень стосовно намірів виконання підготовчих та будівельних робіт за адресою АДРЕСА_1 , не надходило.

Згідно з актом Управління з питань ДАБК Херсонської міської ради від 08 серпня 2019 року власник будівлі АДРЕСА_7 не допустив посадових осіб Управління з питань ДАБК Херсонської міської ради до будівель та споруд за адресою м. Херсон, вул. Тираспольська, 40 з метою проведення позапланової перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства, і 08 серпня 2019 року Управління склало припис про усунення порушень та вимагало допустити посадових осіб Управління з питань ДАБК Херсонської міської ради до проведення позапланової перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства.

2. Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пунктів "г", "е" частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина друга, пункту "б" частини третьої статті 152 ЗК України).

Згідно зі статтею 391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 ЦК України). Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.

У постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 (провадження № К/9901/5732/19) та від 10 квітня 2020 року у справі № 344/4319/16-а (провадження № К/9901/18858/18) зроблено висновки про те, що порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, та істотного порушення будівельних норм і правил.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою площею 644 кв.м. з кадастровим номером :01:001:2343 та житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом знесення металевих воріт та кам`яної огорожі, розташованих між земельними ділянками АДРЕСА_8 , обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідач здійснила будівництво воріт і огорожі на проїзді загального користування, під`їзд до належної йому власності через який визначено ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 22.01.2010 у справі № 2-4776/09.

Зазначаючи про тривале порушення відповідачкою його прав на користування проїздом загального користування ОСОБА_1 не надав докази звернення його до Херсонської міської ради, як власника земель комунальної власності - проїзду загального користування щодо порушення його права проїзду, не залучив її до участі у справі.

Разом з тим, як вбачається із кадастрового плану належної позивачу земельної ділянки :01:001:2343 та опису меж до неї, суміжною до земельної ділянки ОСОБА_1 є земельна ділянка належна Херсонській міській раді від літ. А до літ.Б, проїзд на якій відсутній. (т.1 а.с.87).

Відповідно до затвердженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по АДРЕСА_3 (відповідачці), відведена їй у власність земельна ділянка є суміжною із земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1 від літ.Д до літ.А, і її межі погоджені, зокрема, із позивачем,що останнім не спростовано. (т.2 а.с.49 зворот).

ГУ Держгеокадастру у Херсонській області на запит адвоката Бойка Ю.М. від 05.06.2025 №74-25/25 зазначило, що згідно відомостей Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:2602, що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 межує із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:2343.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновком експерта ОСОБА_7 № 77 від 23 листопада 2020 року підтверджується триваюче порушення прав позивача відповідачкою ОСОБА_2 , яка є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме відсутність доступу позивача до своєї нерухомості з боку проїзду, як зазначено в ухвалі суду через наявність воріт та огорожі, встановлених між земельними ділянками АДРЕСА_8 .

Проте погодитися із висновком суду у зазначеній частині колегія суддів не може з наступних підстав.

Зі змісту висновку будівельно-технічної експертизи №77 від 23 листопада 2020 року вбачається, що предметом її дослідження була земельна ділянка належна позивачу на праві спільної сумісної власності, точніше її частина площею 195 кв.м. Земельна ділянка, що належить на праві власності відповідачці площею 442 кв.м кадастровий номер :01:001:2602, яка відповідно до Акту погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками і землекористувачами від 13.09.2019 року від літери "Д" до літери "А" межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 (т.3 а.с.49 зворот), предметом дослідження не була.

За встановлених судом обставин даної справи підлягають з`ясуванню обставини: чи відповідають документації із землеустрою фактичні межі, конфігурація і площа земельної ділянки належної ОСОБА_2 кадастровий номер ;01;001;2602 та фактичне розташування металевих воріт і кам`яної огорожі в межах зазначеної земельної ділянки.

Таких досліджень експертом у наданому суду висновку будівельно-технічної експертизи №77 від 23.11.2020 проведено не було і висновки із зазначених обставин, що підлягають з`ясуванню відсутні.

Крім того, позивачем не конкретизовано позовні вимоги у зазначеній частині, не вказано яким розміром, чи то на земельній ділянці якою площею підлягають знесенню спірні об`єкти, оскільки як вбачається із технічної документації на житловий будинок АДРЕСА_1 , і це підтвердив представник відповідачки в судовому засіданні, належна відповідачці земельна ділянка по всьому периметру має кам`яну огорожу.

За вказаних обставин , колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що висновок будівельно-технічної експертизи, наданий суду позивачем, є належним, достовірним доказом розташування металевих воріт і кам`яної огорожі на проїзді загального користування, частини огорожі, що належить відповідачці, на земельній ділянці позивача та відсутності у позивача доступу до своєї нерухомості.

Колегія суддів вважає, що позивач не виконав вимоги ст.ст.12,81 ЦПК України , не надав суду на підтвердження заявлених позовних вимог належні, достатні, достовірні докази своїх порушених прав, тому доводи апеляційної скарги у зазначеній частині підлягають задоволенню, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового про відмову у їх задоволенні.

Що стосується висновків суду про задоволення позовних вимог про зобов`язання знесення повітряної лінії електропостачання, розташованих над поверхнею земельної ділянки безпосередньо на конструктивних елементах будівлі №40, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Електропостачання до житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачці ОСОБА_2 здійснюється на підставі Робочого проекту та Технічних умов , розроблених спеціалізованим суб`єктом ПП Берещенко ( державна ліцензія АА № 778038) і головним інженером ХМЕМ В.Я. Макаренко, замовник ОСОБА_8 (т.3 а.с. 89- 95 ), зі змісту яких вбачається, що джерело постачання ТП 55р.3 ; точка підключення АДРЕСА_9 , ТП 55 р.3. Межа балансової належності і експлуатаційної відповідальності встановлюється на ізоляторах опори ВП 0,4 кВ. Габарит від землі до проводів не менше 2,75 м.

Вище зазначене спростовує доводи апелянта про те, що судом не встановлено кому належать спірні повітряні лінії електропостачання, їх балансову належність і експлуатаційну відповідальність, ОСОБА_2 чи АТ "Херсонобленерго" та не притягнуто останнє у якості належного співвідповідача.

Колегія суддів вважає, що долученими відповідачем вище зазначеними документами (Робочий проект електропостачання будинку і Технічні умови) підтверджено, що повітряні лінії електропостачання, про знесення яких просить позивач, від ізоляторів опори 0,4 кВ і до будинку відповідачки належать останній, монтаж їх було здійснено відповідно до Технічних умов, натомість, позивач не довів, що їх розташування не відповідає технічній документації, а саме відстані від землі до проводів, менше, ніж 2,75 м.

Колегія суддів зауважує, що представник позивача адвокат Ставрост Р.Ю. пояснив, що його довіритель здійснив прибудову другого поверху над об`єктом, який раніше мав статус гаража.

Як вбачається із висновку будівельно-технічної експертизи №77 від 23 листопада 2020 року, які покладені в основу рішення суду про зобов`язання знесення відповідачем дротів повітряної лінії електропостачання, вказані дроти лежать безпосередньо на конструктивних елементах будівлі гаража літера "З", проте згідно інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.12.2020 і технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 від 14.12.2020 року, у складових частинах нерухомого майна сарай літера "З" відсутній.(т.1 а.с.44-48). Позивач не посилався та доказів не надавав про урегулювання даного питання із відповідачем.

З огляду на встановлені колегією суддів обставини справи і надані докази, позовні вимоги про зобов`язання відповідача знесення дротів повітряної лінії електропостачання, розташованих безпосередньо на конструктивних елементах будівлі АДРЕСА_1 , та без зазначення відлікових точок, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Враховуючи похідний характер позивних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із порушенням його прав, усуненням перешкод у користуванні власністю, які позивачем не доведені, не підлягають задоволенню і вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди.

Отже рішення суду в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 знести дроти повітряної лінії електропередач і відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

Відповідно до приписів частини 1, 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції увалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_13 задоволено, то на ОСОБА_1 покладаються витрати понесені відповідачем при поданні апеляційної скарги у розмірі 2 178 грн.

Висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення суду увалено за зазначених вище підстав для скасування, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє ОСОБА_14 задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 лютого 2025 року скасувати , ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстровану за адресою : АДРЕСА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 2 178 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції Верховного Суду.

Повний текст постанови суду складено 02.09.2025.

Головуючий Л.П.Воронцова

Судді : В.В.Майданік

І.В.Склярська