Справа № 462/4279/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі судді Гедз Б.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Представник ТзОВ «Кошельок» - адвокат Гурський Г.Ю. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором № -603613 від 02.02.2022 у розмірі 23 835,00 грн, з яких: 7 500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 16 335,00 грн заборгованість за відсотками за користування позикою, а також просить стягнути понесені судові витрати, які складаються із сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу джопомогу у розмірі 10 000,00 грн. Заявлені позовні вимоги обгрунтовує тим, що 02.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» та ОСОБА_1 укладено Договір № -603613 від 02.02.2022 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту шляхом реєстрації відповідача на вебсайті Товариства у мережі Інтернет та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Договору

№ -603613 від 02.02.2022, укладеного із відповідачкою на умовах строковості, зворотності, платності позивач надав відповідачці грошові кошти на суму 7 500,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом, натомість відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, передбачених кредитним договором. Таким чином, ТОВ «Кошельок» свої зобов`язання за Договором № -603613 від 02.02.2022 виконало у повному обсязі шляхом надання позичальнику кредитних коштів, натомість відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого станом на дату подання позову до суду утворилась заборгованість за Договором № -603613 від 02.02.2022 про надання коштів у позику у розмірі 23 835,00 грн, яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 500,00 грн, 16 335,00 грн заборгованість за відсотками за користування позикою. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19.06.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу роз`яснено право та порядок подання відзиву на позовну заяву та встановлено п`ятнадцятиденний строк для його подання. Також, задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів у справі. Постановлено витребувати з АТ КБ «ПриватБанк» інформацію.

Судом вживались заходи для повідомлення відповідачки належним чином про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, зокрема судом за адресою зареєстрованого місця проживання відповідачки: АДРЕСА_1 скеровувались ухвала про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією.

07.07.2025 на виконання ухвали судді від 19.06.2025 в частині витребування інформації, на адресу суду надійшла письмова відповідь АТ КБ «ПриватБанк» від 29.06.2025..

23 липня 2025 року на адресу суду представник відповідача адвокат Зачепіло З.Я. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заявлені позовні вимоги заперечила у повному обсязі, у задоволенні позову просила відмовити з підстав необгрунтованості заявлених позовних вимог. Покликається на те, що позивачем не представлено первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та його погашення, зокрема платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та ін., тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідачки перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені у розрахунку є правильними. Крім того, матеріали справи не містять також і відомостей, що підтверджували б факт наявності заборгованості відповідачки за кредитним договором у розмірі 7 500,00 грн. Позивачем не надано суду доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Памятки клієнта і Тарифів, що у сукупності із Заявою свідчило б про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг. Водночас, представник також звертає увагу суду на неправомірність нарахування позивачем суми процентів за користування кредитом за Договором № -603613 від 02.02.2022, оскільки розмір нарахованої заборгованості процентів значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Покликається на п. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування», якою визначено, що у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу, а відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Позивач правом подання відповіді на відзив на позовну заяву станом на день винесення рішення суду не скористався.

Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (вилику) сторін за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» та ОСОБА_1 , з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем кредитодавця, проходження позичальником реєстрації в ІКС, шляхом підписання Договору відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, в електронному вигляді було укладено 02.02.2022 Договір № -603613 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 628, 629 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі статтею 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частини 4, 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що із урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідачка, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В межах розгляду вказаної справи встановлено, що Договір № -603613 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту укладено його сторонами дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем та його підписання відповідачкою шляхом накладення електронного підпису із використанням одноразового ідентифікатора.

За таких умов процедура укладення кредитного договору можлива лише шляхом вчинення саме відповідачкою дій на заповнення відповідної заяви на сайті та зазначення особистої інформації відповідачки, як то реквізити банківської картки, паспортні дані, РНОКПП, адреса проживання, відтак підстави для сумніву в укладенні належним чином, у передбаченому законом порядку, в електронному вигляді кредитного договору між ТОВ «Кошельок» та відповідачкою ОСОБА_1 у суду немає підстав.

Згідно умов Договору № -603613 від 02.02.2022 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту кредитодавець забов`язався надати позичальнику кредит у сумі 7 500,00 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених кредитом.

Тип кредиту споживчий кредит.

Окрім того, незважаючи на заперечення відповідачки щодо факту укладення кредитного договору та видачі грошових коштів на виконання кредитного договору № -603613 від 02.02.2022, із відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 29.06.2025, наданій на ухвалу суду від 19.06.2025 про витребування інформації встановлено, що на ім`я відповідачки ОСОБА_1 із даними РНОКПП, які відповідають відомостям, зазначеним у кредитному договорі, дійсно було емітовано банківську картку у АТ КБ «ПриватБанк» за реквізитами якої, згідно представленої банком виписки по рахунку 02.02.2022 було здійснено зарахування грошового переказу на суму 7 500,00 грн.

Як вбачається із листа керуючого ЦВ ПАТ «МТБ Банк» на ім`я директора ТОВ «Кошельок», а також повідомлення ХPAY Group LLC підтверджено, зарахування грошових коштів через систему ХPAY 02.02.2022 грошових коштів 7 500,00 грн на виконання умов кредитного договору № -603613 від 02.02.2022 відбувалось за тими ж реквізитами банківської картки, що зазначені у виписці, наданій на запит суду АТ КБ «ПриватБанк».

В той же час, відповідачка не представила суду належних та допустимих доказів, які б безсумнісно спростовували факт отримання нею 02.02.2022 кредитних коштів на суму 7 500,00 грн чи факт наявності заборгованості за наданим кредитом.

На підставі ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 2.1. Договору № -603613 від 02.02.2022 сторонами погоджено, що кредит надається строком на 30 днів.

У розділі 2 «Строки в договорі» Кредитного договору сторони також погодили, що встановлений в пункті 2.1. Договору строк Лояльного періоду може бути продовжено Позичальником, шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування Кредитом.

Відповідно до пункту 3.2. Договору, нарахування процентів за цим Договором здійснюється з урахуванням числа днів у календарному році (вихідних, святкових та неробочих днів включно).

Згідно пункту 3.5. Договору, сторони погоджуються, що у випадку користування Кредитом з боку позичальника більше ніж визначений Лояльним періодом, встановлений пунктом 2.1. Договору або додатковими угодами між сторонами зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період користування кредитом.

При цьому, п. 3.6. сторонами Договору узгоджено, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком продовження строку користування кредитом на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми переноситься на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного періоду.

З наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803 проценти річних, що становить 2.2. проценти в день від суми кредиту за кожен день користування ним.

Окрім цього, як встановлено судом, разом із Договором № -603613 від 02.02.2022 відповідачка також підписала і Паспорт споживчого кредиту до Договору № -603613 від 02.02.2022, який містить повну інформацію про основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовноїреальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, а також порядок повернення кредиту та іфнормацію про наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором.

Підписавши Договір № -603613 від 02.02.2022 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та Паспорт споживчого кредиту до Договору № -603613 від 02.02.2022 відповідачка підтвердила, що повністю ознайомлена, повністю розміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких знаходиться на сайті кредитодавця, тримала від Кредитодавця до укладення Договору інформацію, зазначену у частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відтак правильно розуміє суть фінансової послуги.

Відтак, підписуючи згадані Договір та Паспорт споживчого кредиту до нього, ОСОБА_1 було надано кредитодавцем повну інформацію про тип кредиту, суму та строк кредиту, щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту та наслідки не виконання умов Договору.

Згідно детального розрахунку заборгованості за Договором № -603613 від 02.02.2022, внаслідок неналежного виконання позичальницею ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, станом на дату звернення до суду утворилась заборгованість за кредитом перед ТОВ «Кошельок» на загальну суму 23 835,00 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту: 7 500,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами у розмірі: 16 335,00 грн.

В той же час, слід зазначити, що питання процентів за кредитним договором регламентується статтею 1056-1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, згідно якої розмір (зокрема) процентів визначається саме кредитним договором.

Так, у справі № 444/9519/12 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (пункт 50) прийшла до висновку про те, що «згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором».

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору, а статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину.

Укладений 02.02.2022 Договір № -603613 від 02.02.2022 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту відповідачка як позичальник не оспорювала і такий судом недійсним не визнавався, заперечуючи заявлений розмір заборгованості своїх розрахунків заборгованості перед позивачем за кредитним договором, які б спростовували розрахунки позивача, відповідачка до суду також не подала.

Отже, у даному випадку між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст.204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст.526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У встановлений процесуальним законом строк відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали б підтвердити належне виконання ним договірних зобов`язань та відсутність заборгованості.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків, відтак погашення виниклої заборгованості, а тому заявлені ТОВ «Кошельок» позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Крім того, у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20) та від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19 (провадження № 61-14735св20).

Згідно наявного у матеріалах справи Договору про надання правової допомоги від 12 лютого 2025 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» та Адвокатським бюро «Герман гурський та партнери», Додатку від 15 травня 2025 року до Договору про надання правової допомоги від 12.02.2025, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Гурського Г.Ю., встановлено факт погодження сторонами та надання позивачу послуг правової допомоги у справі за позовом до ОСОБА_1 на суму 10 000,00 грн.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

У постанові № 908/2702/21 від 12.01.2023 року Верховний Суд також зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору не повинен бути не пропорційним до предмета спору. Суд із врахуванням конкретних обставин, зокрема і ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі № 873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, пункт 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно Додатку від 15.05.2025 до Договору про надання правової допомоги від 12.02.2025 вбачається, що сторони Договору про надання правничої допомоги від 12.02.2025 погодили вартість наданих послуг, серед яких зокрема тих, що стосуються розгляду вказаної справи, зокрема оформлення документів, збір та наліз доказів, складення позовної заяви, формування додатків до позовної заяви, відправка позову до суду становлять 10 000,00 грн.

Поруч з цим, на переконання суду вказані позивачем види послуг мають необґрунтовано завищену вартість, тобто вбачається неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи, розгляд якої проводився у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, оскільки віднесена до категорії малозначних справ, відтак представництво інтересів представником у судових засіданнях не здійснювалось, із фактично виконаними адвокатом робіт (наданих послуг).

Таким чином, виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, складності справи, яка відноситься до категорії малозначних справи, розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань, а також із врахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд приходить до висновку за необхідне зменшити розмір заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн до 7 500,00 (сім тисяч п`ятсот) гривень, оскільки на думку суду, виходячи із складності даної справи, саме такий розмір витрат правової допомоги є необхідним і неминучим для позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» заборгованість за Договором № -603613 від 02.02.2022 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у розмірі 23 835 (двадцять три тисячі вісімсот тридцять п`ять) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» 7 500,00 (сім тисяч п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок», , місцезнаходження: 08135, Київська область, с. Чайки, вул. Антонова, 8А.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах цивільної справи № 462/4279/25.

Суддя Б.М. Гедз