РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Зосименка О.М.,

за участі секретаря Мотінової А.П.,

представника позивача Ковалевського Р.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа - Служба (Управління) у справах дітей Житомирської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

ТОВ «Фінансова компанія «ФОРІНТ» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа - Служба (Управління) у справах дітей Житомирської міської ради (в останній редакції від 11.12.2024р.) в якому просила суд визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та зняти її з зареєстрованого місця проживання.

В обґрунтування позову позивач вказав, що 21.04.2006р. між АППБ «Аваль» та ОСОБА_6 укладено Генеральну кредитну угоду №2012/08-2/802 за умовами якої банк погодився надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених в кредитних договорах. Між Банком та ОСОБА_6 укладено кредитні договори: № Z012/08-2/802/2 від 06.05.2006 року, Z012/110/301 від 27.06.2008 року, № Z012/110/684 від 12.10.2007 року, Z012/110/148 від 14.03.2007 року, на загальну суму 110 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаними кредитним договорами, між банком та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 укладено договори іпотеки за умовами яких в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами іпотеко давці передали в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_2 . Передаючи в іпотеку зазначену квартиру іпотекодавцями було надано документи про реконструкцію зазначеної квартири з житлової в нежитлову нерухомість. 02 серпня 2006 року комісією міськвиконкому м. Житомира складено акт державної приймальної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації та зазначено, що реконструкція власної квартири АДРЕСА_2 під тимчасовий магазин непродовольчих товарів замовника ОСОБА_4 прийнятий в експлуатацію. 10 серпня 2006 року рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №597 затверджено акт державної комісії по прийняттю в експлуатацію тимчасового магазину непродовольчих товарів замовника ОСОБА_4 по АДРЕСА_3 . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15.10.2015 у справі №295/2933/15-ц задоволено позов ПАТ «Райффайзен банк Аваль», звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру АДРЕСА_2 , заг.площею 65,1 кв.м., яка належить ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

17 січня 2019 року ухвалою Богунського районного суду м. Житомира у справі №295/2933/15-ц задоволено заяву ТОВ «ФК «ФОРІНТ» про здійснення процесуального правонаступництва та замінено сторону (стягувача) у виконавчих провадженнях з виконання виконавчих листів №295/2933/15-ц від 26.08.2016 року: про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт».

20 квітня 2021 року приватним виконавцем Волковою Є.О. направлено стягувану повідомлення про неможливість реалізації описаного та арештованого майна, що є предметом 1 шотеки, оскільки в предметі іпотеки зареєстровані неповнолітні діти ( ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (станом на 2021 рік була неповнолітньою) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а органом опіки та піклування не надано дозвіл на реалізацію такої нерухомості, оскільки діти в подальшому, будуть мати право користування житловою площею. Оскільки квартира використовується як нежитлове приміщення, була реконструйована в нежитлове приміщення, не використовувалася для проживання людей, ОСОБА_5 ніколи в цій квартирі не проживала та не користувалася нею, та наявність зареєстрованої неповнолітньої особи в квартирі перешкоджає виконанню рішення суду про звернення стягнення на квартиру, позивач просить позов задовольнити.

В останьому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача та представник третьої особи проти позову заперечили,вказавши на невизнання позову, порушення прав дитини. Інші відповідачі у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися, причини неявки не повідомили. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як вбачається з рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23.04.2013 р. у справі №2-270/12 за позовом за позовом Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту, судом встановлено, що 06.05.2006 року між ПАТ Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_6 укладено договір кредиту № Z012/08-2/802/2 із змінами та доповненнями від 15.03.2007 року, 26.12.2008 року, 05.02.2009 року, 26.06.2009 року, 30.10.2009 року, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 15 000.00 доларів США строком до 19.04.2013 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами. 20.06.2006 року між ПАТ Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_6 укладено договір кредиту № Z012/08-2/802/3 із змінами та доповненнями від 15.03.2007 року, 26.12.2008 року, 05.02.2009 року, 26.06.2009 року, 30.10.2009 року, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 15 000.00 доларів США строком до 19.04.2013 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами. 27.10.2006 року з ОСОБА_6 укладено договір кредиту № Z012/08-2/802/4 із змінами та доповненнями від 15.03.2007 року, 26.12.2008 року, 05.02.2009 року, 26.06.2009 року, 30.10.2009 року, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 60 000.00 доларів США строком до 19.04.2013 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами. 14.03.2007 року між ПАТ Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_6 укладено договір кредиту № Z012/110/148 із змінами та доповненнями від 26.12.2008 року, 05.02.2009 року, 26.06.2009 року, 30.10.2009 року, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 60 000.00 доларів США строком до 19.04.2013 року зі сплатою 12 % річних за користування кредитними коштами. 12.10.2007 року між ПАТ Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_6 укладено договір кредиту № Z012/110/684 із змінами та доповненнями від 26.12.2008 року, 05.02.2009 року, 26.06.2009 року, 30.10.2009 року, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 390 000.00 доларів США строком до 11.10.2017 року зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитними коштами. 27.06.2008 року між ПАТ Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_6 укладено договір кредиту № Z012/110/301 із змінами та доповненнями від 05.02.2009 року, 26.06.2009 року, 30.10.2009 року, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 35 000.00 доларів США строком до 26.06.2015 року зі сплатою 14,75 % річних за користування кредитними коштами.

Також, з метою забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту № Z012/08-2/802, Z012/110/684; Z012/110/148 між ПАТ Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 укладено договір іпотеки від 12.10.2007 року, згідно умов якого іпотекодавці передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцям, квартиру АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_6 .

В забезпечення належного виконання умов договору кредиту № Z012/110/301 між ПАТ Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 укладено договір іпотеки від 08.07.2009 року, згідно умов якого іпотекодавці передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцям, квартиру АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_6 .

В забезпечення належного виконання умов договору кредиту № Z012/110/148, Z012/110/684, № Z012/08-2/802 між ПАТ Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки від 08.07.2009 року, згідно умов якого іпотекодавець передав в іпотеку майно: квартиру АДРЕСА_5 .

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23.04.2013 р. у справі №2-270/12 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 (ід. номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (ід. номер НОМЕР_2 ) в солідарному порядку на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль заборгованість за договором кредиту № Z012/110/148 від 14.03.2007 року, що виникла станом на 02.11.2010 року, в сумі 428992,86 грн., з них: заборгованість по кредиту 383427,77 грн., заборгованість по відсотках 37691,42 грн., штрафні санкції по кредиту 5365,98 грн., штрафні санкції по відсотках 2507,69 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 (ід. номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (ід. номер НОМЕР_2 ) в солідарному порядку на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль заборгованість за договором кредиту № Z012/110/684 від 12.10.2007 року, що виникла станом на 02.11.2010 року, в сумі 423770,24 грн., з них: заборгованість по кредиту 382882,98 грн., заборгованість по відсотках 37626,52 грн., штрафні санкції по кредиту 737,35 грн., штрафні санкції по відсотках 2523,39 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 (ід. номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (ід. номер НОМЕР_2 ) в солідарному порядку на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль заборгованість за договором кредиту № Z012/08-2/802/2 від 06.05.2006 року, що виникла станом на 02.11.2010 року, в сумі 89250,86 грн., з них: заборгованість по кредиту 80979,70 грн., заборгованість по відсотках 6891,65 грн., штрафні санкції по кредиту 961,30 грн.. штрафні санкції по відсотках 418,21 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 (ід. номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (ід. номер НОМЕР_2 ) в солідарному порядку на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль заборгованість за договором кредиту № Z012/08-2/802/3 від 20.06.2006 року, що виникла станом на 02.11.2010 року, в сумі 97210,43 грн., з них: заборгованість по кредиту 87553,13 грн., заборгованість по відсотках 7984,45 грн., штрафні санкції по кредиту 1181,40 грн., штрафні санкції по відсотках 491,45 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 (ід. номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (ід. номер НОМЕР_2 ) в солідарному порядку на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль заборгованість за договором кредиту № Z012/08-2/802/4 від 27.10.2006 року, що виникла станом на 02.11.2010 року, в сумі 414894,69 грн., з них: заборгованість по кредиту 373647,43 грн., заборгованість по відсотках 33913,41 грн., штрафні санкції по кредиту 5204.15 грн., штрафні санкції по відсотках 2129,70 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 (ід. номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (ід. номер НОМЕР_2 ) в солідарному порядку на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль заборгованість за договором кредиту № Z012/110/301 від 27.06.2008 року, що виникла станом на 02.11.2010 року, в сумі 298911,38 грн., з них: заборгованість по кредиту 265948,26 грн., заборгованість по відсотках 29339,99 грн., штрафні санкції по кредиту 1814.18 грн., штрафні санкції по відсотках 1808,95 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волковою Є.О. винесено постанову ВП №63794664 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-270/12 виданого Богунським районним судом м. Житомира 29.08.2013 щодо стягнення з ОСОБА_6 , ОСОБА_1 кредитної заборгованості.

Одночасно, як вбачається з рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15.10.2015 р. у справі №295/2933/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, судом встановлено, що 12.10.2007 року між ВАТ Райффайзен Банк Аваль (правонаступником якого згідно Статуту є ПАТ Райффайзен Банк Аваль) та ОСОБА_6 був укладений Кредитний договір № Z012/110/684, за умовами якого позичальник одержав від банку кредитні кошти в сумі 390 000 грн. строком до 11.10.2017 року зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом. В той же день, 12.10.2007, на забезпечення вимог ПАТ Райффайзен Банк Аваль, що витікають з кредитного договору № Z012/110/684 між сторонами по справі був укладений Договір іпотеки, предметом якого є квартири АДРЕСА_6 та АДРЕСА_4 .

Судом також встановлено, що 27 червня 2008 року між ВАТ Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_6 був укладений Кредитний договір № Z012/110/301, в рамках якого відповідач одержав від банку споживчий кредит в сумі 35 000 доларів США строком до 26.06.2015 року зі сплатою 14,75% річних за користуванням коштами (а.с. 46-49).

З метою забезпечення виконання грошового зобов`язання за вказаним вище кредитним договором № Z012/110/301, 08.07.2009 року між банком та відповідачами був укладений Договір іпотеки, предметом якого стали квартири АДРЕСА_6 та АДРЕСА_4 .

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15.10.2015 р. у справі №295/2933/15-ц позов ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" задоволено.

В рахунок погашення заборгованості у сумі 637 521 грн. 11 коп. за кредитним договором № Z012/110/684 від 12.10.2007р.; у сумі 60 062 долари США 38 центів за Кредитним договором № Z012/110/301 від 27.06.2008р., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру АДРЕСА_2 , заг.площею 65,1 кв.м., яка належить ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право власності на житло, видане, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду 07.03.2003 за №43671, яке зареєстровано в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації 26.05.2004р. за р. №1223138, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах зі встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В рахунок погашення заборгованості у сумі 637 521 грн. 11 коп. за Кредитним договором № Z012/110/684 від 12.10.2007р.; у сумі 60 062 долари США 38 центів за Кредитним договором № Z012/110/301 від 27.06.2008р., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру АДРЕСА_4 , заг.площею 50,5 кв.м., яка належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. 27.10.2006р. за р. №16546, який зареєстрований в державному реєстрі правочинів 27.10.2006р. за р. №1674773 та в Комунальному підприємстві «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 26.02.2007р. за р. №8792, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах зі встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 16.03.2016 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15.10.2015 року змінено виклавши перші речення другого та третього абзаців у наступній редакції: «У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12.10.2007 року №Z012/110/684 у сумі 637521,11 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 382882,98 грн.,; заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 241525,18 грн.; заборгованості за пенею, нарахованою на тіло кредиту, у сумі 6768,51 грн.; заборгованості за пенею, нарахованою на проценти за користуванням кредиту, у сумі 6344,44 грн. та погашення заборгованості за кредитним договором від 27.06.2008 року №Z012/110/301 у сумі 58401,78 дол. США і 26831,64 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 33589,08 дол. США; заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 24812,70 дол. США; заборгованості за пенею, нарахованою на тіло кредиту, у сумі 16220,01 грн.; заборгованості за пенею, нарахованою на проценти за користування кредитом, у сумі 10611,63 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волковою Є.О. 02.12.2020 р. винесено постанову ВП №63796232 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №295/2933/15-ц виданого Богунським районним судом м. Житомира 26.08.2016 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , заг.площею 65,1 кв.м., яка належить ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волковою Є.О. 02.12.2020 р. винесено постанову ВП №63796679 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №295/2933/15-ц виданого Богунським районним судом м. Житомира 26.08.2016 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , заг.площею 65,1 кв.м., яка належить ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волковою Є.О. 02.12.2020 р. винесено постанову ВП №63793573 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №295/2933/15-ц виданого Богунським районним судом м. Житомира 26.08.2016 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , заг.площею 65,1 кв.м., яка належить ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волковою Є.О. 02.12.2020 р. винесено постанову ВП №63795600 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №295/2933/15-ц виданого Богунським районним судом м. Житомира 26.08.2016 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , заг.площею 65,1 кв.м., яка належить ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Як вбачається з ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 17.01.2019 у справі №295/2933/15-ц за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, судом встановлено, що 11.04.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» було укладено договір відповідно до умов якого права вимоги вказані в реєстрі кредитних операцій перейшли у власність ТОВ «Фінансова компанія «Форінт», який в свою чергу на виконання умов договору здійснив розрахунок у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням від 11.04.2018 року. Новим кредитором за кредитними договорами № Z012/110/301 від 27.06.2008р. та № Z012/110/684 від 12.10.2007р є ТОВ «Фінансова компанія «Форінт».

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 17.01.2019р. у справі №295/2933/15-ц задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів №295/2933/15-ц від 26.08.2016 року виданих Богунським районним судом м.Житомира за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт».

Як вбачається з пунктів 4.1.4 договору іпотеки від 12.10.2007р. та в п. 4.1.4 договору іпотеки від 08.07.2009р. за якими рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15.10.2015 р. із змінами згідно рішенням апеляційного суду Житомирської області від 16.03.2016 року, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , вбачається, що іпотекодавці зобов`язані не прописувати (не реєструвати) право проживання будь-яких третіх осіб без попередньої отриманої письмової згоди іпотекодержателя. (т.1 а.с. 23, 31).

Як встановлено судом і не заперечувалось сторонами у справі у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не є власником або співвласником квартири.

В судовому засіданні законний представник ОСОБА_3 пояснив, що дитину було зареєстровано у даній квартирі після укладення договорів іпотеки та одночасно вказав, що дитина у даній квартирі не проживала та дитина проживає за адресою: АДРЕСА_7 за місцем реєстрації її матері орієнтовно вже 8 років.

Доказів отримання письмової згоди іпотекодержателя на реєстрацію дитини у іпотечній квартирі суду не надано.

Відповідно до ч. 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про іпотеку» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1,4 ст. 33 Закону «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Разом з тим, втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ у справі «Маккенн проти Сполученого Королівства» від 13.05.2008, пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві».

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 23.09.1982 у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності - дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні від 07.07.2011 у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07.10.2011, ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів».

На переконання Великої Палати Верховного Суду (постанова від 22.03.2023 у справі № 361/4481/19), є стаття 109 ЖК, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до частини першої зазначеної статті виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, одночасно надається інше постійне житлове приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частина друга статті 109 ЖК України).

В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22.06.2016 у справі № 6-197цс16, від 21.12.2016 у справі № 6-1731цс16, було роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону України від 05.06.2003 № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) та статті 109 ЖК. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на житлове приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 31.10.2018 у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) погодилася з такими висновками.

У постановах від 13.03.2019 у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19) та від 12.06.2019 у справі № 205/578/14-ц (провадження № 14-48цс19) Велика Палата Верховного Суду визначила, що в разі якщо сторони договору іпотеки передбачили в ньому іпотечне застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору, виселення мешканців з відповідного об`єкта має відбуватися з дотриманням передбаченої у частині другій статті 40 Закону № 898-IV та у частині третій статті 109 ЖК процедури.

Аналізуючи статтю 109 ЖК України, можна зробити висновок, що частина третя цієї статті деталізує порядок виселення осіб, які проживають у переданому в іпотеку житловому приміщенні після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на житло шляхом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін (у договірному порядку) без звернення до суду. У такому випадку після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житло всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк.

Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У цьому випадку частина третя статті 109 ЖК України відсилає до частини другої цієї статті, у якій зазначається про необхідність надання громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, іншого постійного житлового приміщення (за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку), із зазначенням такого постійного житлового приміщення в рішенні суду.

Тобто порядок звернення стягнення на предмет іпотеки не впливає на встановлені законом гарантії надання іншого житлового приміщення при вирішенні судом спору про виселення з іпотечного майна, передбачені частиною другою статті 109 ЖК України. Визначальним у цьому випадку є встановлення, за які кошти придбано іпотечне майно - за рахунок чи не за рахунок кредитних коштів.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення, передбачене частиною другою статті 109 ЖК України, стосується не тільки випадків виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а й у разі виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, коли мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, тобто не досягнуто згоди щодо виселення між новим власником і попереднім власником чи наймачами житлового приміщення.

Це передбачено і в частині першій статті 109 ЖК України, у якій вказано, що виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Так званого адміністративного виселення на вимогу будь-яких осіб чи органів, наділених владними повноваженнями, ЖК України не містить, що відображає ті зміни у законодавстві, які запроваджені в Україні у зв`язку з рухом держави до Європейського Союзу та необхідністю захисту основоположних прав людини.

А тому в разі якщо іпотечне майно було набуто не за кредитні кошти і на нього звертається стягнення в позасудовому порядку та якщо мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, то виселення цих осіб повинне відбуватися на підставі рішення суду в порядку статті 40 Закону № 898-IV та частин першої - третьої статті 109 ЖК України, тобто з наданням іншого постійного житлового приміщення.

Разом з тим відповідно до Закону України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому законами України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався, він діє і дотепер.

Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ VI «Прикінцеві положення» Закону № 898-IV пунктом 5-2, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Правовий висновок з означеного питання також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 361/4481/19.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі « Спорронг і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинно здійснюватися « згідно із законом», воно повинно мати « легітимну мету» та бути « необхідним у демократичному суспільстві». Якраз « необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути « нагальна суспільна потреба», а втручання пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності як дотримання « справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним ( суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Законність виселення, яке фактично є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання. Вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й обмеження мирного володіння майном, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

Встановивши, що дитину було зареєстровано в іпотечній квартирі вже після укладенення договору іпотеки та в порушення умов договору іпотеки без письмового дозволу іпотеко держателя, що унеможливлює виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки чим порушує право стягувача за судовим рішенням, яке набрало законної сили та відсутні докази, що іпотечна квартира придбана іпотекодавцем за кредитні кошти та враховуючи, що дитина має житло і тривалий час проживає за адресою: АДРЕСА_7 за місцем реєстрації матері, про що повідомлено законним представником неповнолітньої, що свідчить про те, що втрата права користування спірною квартирою не буде становити надмірний тягар, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, рішення суду про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації проживання за цією адресою, у зв`язку з чим в частині вимог позивача про зняття з реєстрації, слід відмовити.

Також із відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача, що відповідає правилам розподілу судових втрат, визначеним ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 391, 406 ЦК України, ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263-268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ» сплачений судовий збір в розмірі 3 028 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Зосименко