ПОСТАНОВА

Іменем України

05 вересня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/10579/24

провадження № 22-ц/4809/1253/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Письменного О. А., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Калініна Сергія Костянтиновича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 12 травня 2025 року у складі судді Іванової Н. Ю. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В листопаді 2024 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «Пумб») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість в сумі 61 437 грн 60 коп та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп.

Позовна заява мотивована тим, що 23 липня 2019 року між сторонами було укладено кредитний договір № 701, за яким позичальнику видано кредит у сумі 26 278,18 грн.

30 жовтня 2020 року між АТ «Пумб» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 001, за яким відповідачу видано кредит у сумі 10 500 грн.

Крім того, 23 березня 2021 року між сторонами було укладено кредитний договір № , за яким позичальнику видано кредит у сумі 10 900 грн.

ОСОБА_1 умови договорів виконувала неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість:

-за кредитним договором від 23 липня 2019 року № 701 38 830,84 грн, з яких: 26 278,18 грн заборгованість за кредитом; 12 552,66 грн заборгованість процентами; 0 грн заборгованість за комісією;

-за кредитним договором від 30 жовтня 2020 року № 001 10 272,65 грн, з яких: 5 244,04 грн заборгованість за кредитом; 1,21 грн заборгованість процентами; 5 027,4 грн заборгованість за комісією;

-за кредитним договором від 23 березня 2021 року № 12 334,11 грн, з яких: 7 717,02 грн заборгованість за кредитом; 1,8 грн заборгованість процентами; 4 615,29 грн заборгованість за комісією.

Оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами не виконує, заборгованість не сплачує, позивач звернувся до суду з позовом за захистом порушених прав.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Фортечного районного суду м. Кропивницького від 12 травня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Пумб» заборгованість за кредитними договорами № 701 від 23 липня 2019 року, № 001 від 30 жовтня 2020 року, № від 23 березня 2021 року, у загальній сумі 61 437,60 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що в порушення норм закону та умов договорів відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконала, кредит та проценти за користування кредитом у визначений договором строк не повернула, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Калінін С. К., який представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Фортечного районного суду м. Кропивицького від 12 травня 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Пумб» заборгованість в розмірі 44 486 грн 05 коп та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням усіх фактичних обставин справи та без дослідження і належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам.

Суд першої інстанції підійшов формально до вивчення обставин, не сприяв повному, об`єктивному її розгляду, а тому оскаржуване рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Відповідач зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінку твердженням відповідача стосовно стягнення заборгованості за комісією.

Зокрема, порядок стягнення комісії передбачено п. 5.7.3 Публічної пропозиції AT «Пумб» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, проте позивач не надав належних та допустимих доказів того, що саме з цією редакцією публічної пропозиції AT «Пумб» був ознайомлений відповідач та погодився з нею, відтак, відсутні підстави вважати, що сторони договору належним чином обумовили та визначили умови та порядок сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення пункту 5 заяв на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 61 437 грн 60 коп, тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (на 01.01.2025 становить 90 840 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що між АТ «Пумб» та ОСОБА_1 23 липня 2019 року було укладено кредитний договір № 701 шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за яким позичальнику видано кредит у сумі 26 278,18 грн.

Відповідач ознайомилась з паспортом споживчого кредиту, про що поставила свій підпис.

30 жовтня 2020 року між АТ «Пумб» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 001 шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за яким позичальнику видано кредит у сумі 10 500 грн.

Відповідач ознайомилась з паспортом споживчого кредиту, про що поставила свій підпис.

Крім того, 23 березня 2021 року між АТ «Пумб» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за яким позичальнику видано кредит у сумі 10 900 грн.

Відповідач ознайомилась з паспортом споживчого кредиту, про що поставила свій підпис.

До позовної заяви позивачем долучено Публічну пропозицію АТ «Пумб» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у редакціях, чинних на момент укладення вищезазначених кредитних договорів.

На підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів у розмірах, визначених вказаними вище кредитними договорами, позивачем надано платіжні інструкції, довідку про збільшення кредитного ліміту.

З виписок по рахункам відповідача вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами, здійснювала відповідні витрати та повернення кредиту.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог АТ «Пубм» до ОСОБА_1 про стягнення комісії за кредитним договором від 30 жовтня 2020 року № 001 в розмірі 5 027,4 грн та комісії за кредитним договором від 23 березня 2021 року № в розмірі 4 615,29 грн, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в іншій частині його не переглядає.

Статтею 509 ЦК України передбачено,що зобов`язаннямє правовідносини,в якиходна сторона(боржник)зобов`язана вчинитина користьдругої сторони(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

За правилами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті1та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (утому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (заможливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Оцінюючи зміст оспорюваного положення пункту 1.4.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, Верховний Суду у своїй постанові від 17 серпня 2022 року у справі № 180/1434/20 (провадження № 61-9418св21) дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 6.9.7 Загальних умов кредитування, про надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними.

Верховний Суду у вищевказаній постанові від 17 серпня 2022 року у справі №180/1434/20 (провадження № 61-9418св21) дійшов висновку, що наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним в силу закону, а отже не підлягають визнанню недійсними судом.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 766/8096/20 (провадження № 61-15716св20) та від 01 лютого 2023року у справі № 199/7014/20 (провадження № 61-17825св21).

Наведені висновки підтримані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), а саме зазначено, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Матеріалами справи підтверджується, що 30 жовтня 2020 року між АТ «Пумб» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 001, відповідно до якого банк надав відповідачу на споживчі потреби кредит у розмірі 10 500 грн зі строком користування - 24 місяці, а відповідач зобов`язалась щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,01 % річних від суми заборгованості за кредитом та щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99 % (а. с. 12).

Крім того, 23 березня 2021 року між сторонами був укладений кредитний договір № , відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 на споживчі потреби кредит у розмірі 10 900 грн зі строком користування - 24 місяці, а остання зобов`язалась щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,01 % річних від суми заборгованості за кредитом та щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99 % від суми кредиту (а. с. 14).

Аналіз викладеного свідчить про те, що в укладених між позивачем і відповідачем кредитних договорах від 30.10.2020 та від 23.03.2021 встановлена комісія за обслуговування кредитниої заборгованості.

При цьому, в зазначених кредитних договорах не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитних договорів, то положення пунктів кредитних договорів щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», як наслідок, нарахування відповідачу заборгованості за комісією за кредитним договором від 30 жовтня 2020 року № 001 в розмірі 5 027,4 грн та за кредитним договором від 23 березня 2021 року № в розмірі 4 615,29 грн, є безпідставним, а тому відсутні підстави для її стягнення.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість станом на 09.09.2024 в загальному розмірі становить 61 437 грн 60 коп, а саме:

- за кредитним договором № 701 від 23 липня 2019 року в розмірі 38 830 грн 84 коп, у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 26 278 грн 18 коп, заборгованість за процентами 12 552 грн 66 коп;

- за кредитним договором № 2001 від 30 жовтня 2020 року в розмірі 10 272 грн 65 коп, у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 5 244 грн 04 коп, заборгованість за процентами 1,21 грн, заборгованість за комісією - 5 027 грн 40 коп;

- за кредитним договором № від 23 березня 2021 року в розмірі 12 334 грн 11 коп, у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 7 717 грн 02 коп, заборгованість за процентами 1,8 грн, заборгованість за комісією - 4 615 грн 29 коп.

Випискою за рахунком за кредитним договором № 2001 від 30 жовтня 2020 року підтверджується, що відповідачем було сплачено в рахунок погашення заборгованості за комісією 5 027 грн 40 коп, а за кредитним договором № від 23 березня 2021 року відповідачем було сплачено в рахунок погашення заборгованості за комісією 2 281 грн 37 коп, які підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами.

За таких осбатвин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь АТ «Пумб» підлягає стягненню заборгованість за кредитними договорами в загальній сумі 44 486 грн 05 коп, зокрема:

- за кредитним договором № 701 від 23 липня 2019 року в розмірі 38 830 грн 84 коп, з яких: заборгованість за кредитом - 26 278 грн 18 коп, заборгованість за процентами 12 552 грн 66 коп;

- за кредитним договором № 2001 від 30 жовтня 2020 року в розмірі 217 грн 76 коп, з яких: заборгованість за кредитом 216 грн 55 коп (5 244,04-5 027,4), заборгованість за процентами 1,21 грн;

- за кредитним договором № від 23 березня 2021 року в розмірі 5 437 грн 45 коп, з яких: заборгованість за кредитом 5 435 грн 65 коп (7 717,02-2 281,37), заборгованість за процентами 1,8 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції, розглядаючи позов АБ «Пумб» неповно з`ясував обставини справи, не врахував норми матеріального права та правові висновки Верховного Суду у справах з аналогічними правовідносинами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема щодо тіла кредиту та комісії, як наслідок, дійшов помилкового висновку в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню на користь позивача з позичальника.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 12 травня 2025 року зміні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 72,41 % від ціни позову (44 486,05*100/61 437,6) з ОСОБА_1 на користь АТ «Пумб» підлягає стягненню 1 754 грн 05 коп (2 422,4*72,41 %) судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви.

В порядку розподілу судових витрат із АТ «Пумб» на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, що становить 27,59 % (100 %-72,41%) підлягає стягненню 1 002 грн 51 коп (3 633,6*27,59 %) судового збору, сплаченого відповідачем при поданні апеляційної скарги.

Остаточно, шляхом проведення взаємозаліку, з ОСОБА_1 на користь АТ «Пумб» підлягає стягненню 751 грн 54 коп (1 754,05-1 002,51) судового збору.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьоїстатті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач просив стягнути на свою користь 5 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження розміру витрат ОСОБА_1 було надано копію Договору про надання професійної (правничої) допомоги, копію Додатку № 1 до Договору про надання професійної (правничої) допомоги, копію платіжної інструкції від 13.12.2024, копію Додатку № 2 до Договору про надання професійної (правничої) допомоги.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач також просить стягнути з АТ «Пумб» на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

На підтвердження розміру витрат, понесених в апеляційному суді, ОСОБА_1 , надано копію Договору № б/н/25 від 28.05.2025 про надання професійної (правничої) допомоги, копію Додатку № 1 до Договору № б/н/25 від 28.05.2025 про надання професійної (правничої) допомоги, копію Акта виконаних робіт (наданих послуг) від 11.06.2025.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).

Клопотань щодо зменшення заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій матеріали справи не містять.

Таким чином в порядку розподілу судових витрат під час розгляду справи судом першої інстанції пропорційно до відмовлених позовних вимог, що становить 27,59 % від ціни позову, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1 517 грн 45 коп (5 500*27,59 %) витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 під час розгляду справи судом першої інстанції, та 827 грн 70 коп (3 000*27,59 %) витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, а всього 2 245 грн 15 коп (827,7+1517,45).

Керуючись ст. ст. 362, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Калініна Сергія Костянтиновича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 12 травня 2025 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» () заборгованість за кредитним договором № 701 від 23 липня 2019 року в розмірі 38 830 (тридцять вісім тисяч вісімсот тридцять) грн 84 коп, з яких: заборгованість за кредитом - 26 278 грн 18 коп, заборгованість за процентами 12 552 грн 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» () заборгованість за кредитним договором № 2001 від 30 жовтня 2020 року в розмірі 217 (двісті сімнадцять) грн 76 коп, з яких: заборгованість за кредитом 216 грн 55 коп, заборгованість за процентами 1,21 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» () заборгованість за кредитним договором № від 23 березня 2021 року в розмірі 5 437 (п`ять тисяч чотириста тридцять сім) грн 45 коп, з яких: заборгованість за кредитом 5 435 грн 65 коп, заборгованість за процентами 1,8 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на корист Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» () 751 (сімсот п`ятдесят одна) грн 54 коп судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 2 245 (дві тисячі двісті сорок п`ять) грн 15 коп витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. А. Письменний

О. І. Чельник