Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2025 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Попадюка С.С., за участю секретаря судового засідання Щерби А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Представник ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» - Столітній М.М., за допомогою підсистеми «Електронний Суд», звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 49155,75 грн та понесені судові витрати.

У позовній заяві вказано, що 01.11.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір №7228686 про надання споживчого кредиту. На підставі вказаного договору відповідачу було надано кредит в сумі 10500 грн, строком на 360 днів, з періодичністю сплати платежів за процентами кожні 30 днів. Кредитні кошти було перераховано на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 25 липня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено Договір факторингу № 25.07/24-Ф, відповідно до якого позивачу перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі 29514,45 грн з яких: сума кредиту 10500 грн, сума процентів за користування кредитом 19014 грн. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по Кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 10500 грн - тіло кредиту та 19014,45 грн - нараховані проценти, нараховані позивачем проценти за 94 календарних днів 19641,3, всього 49155,75 грн.

За викладених обставин позивач вимушений звернутись до суду з даною позовною заявою за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою від 24.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано у АТ «Універсал Банк» (04082, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а також підтвердження факту зарахування коштів 01.11.2023 на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ «Універсал Банк», у сумі 10500 грн., за ініціативою ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» () через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА».

18.07.2025 на виконання ухвали суду від АТ «Універсал Банк» надійшла запитувана інформація (а.с.120)

16.09.2025 від представника відповідача адвоката Черниша Є.А. до суду надійшла заява, в якій зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача не підтверджуються належними доказами, а в іншій частині є безпідставними виходячи з наступного.

По-перше, позивач не надав та у справі відсутні допустимі та достовірні доказів часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення Відповідачу на підтвердження пропозиції щодо укладення договору у формі електронного правочину, або його отримання та використання відповідачем у Інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) при підписанні електронного договору одноразовим ідентифікатором від його імені, як це передбачено у нормі ст. 12 Закону. Зазначений у тексті письмової копії спірного договору одноразовий електронний ідентифікатор сам по собі не свідчить про те, що він був отриманий відповідачем від первісного кредитора, і не підтверджує, що він використовувався ним при укладенні кредитного договору. Договором передбачено способи ідентифікації клієнта. Однак ані позивач за первісним позовом, ані первісний кредитор, відомостей на підтвердження способу ідентифікації відповідача під час укладення Договору №7228686 від 01.11.2023 року не надали.

По-друге, остання сторінка договору №7228686 від 01.11.2023 про надання споживчого кредиту містить факсиміле підпису представника товариства (первісного кредитора) та електронний підпис відповідача - одноразовий ідентифікатор С3287. Для застосування факсимільного підпису для оформлення правочинів, вчинення інших господарських операцій, необхідна письмова згода сторін, яка може виражатись, зокрема, в укладеній між сторонами письмовій угоді, в якій погоджується використання факсиміле і зразки справжнього та факсимільного підписів посадових осіб або представників сторін договору чи іншого документу. Відповідно до п.9.6 договору №7228686 від 01.11.2023 про надання споживчого кредиту, електронний підпис товариства створюється на договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим сторонами в укладеному договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Зазначеного договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів укладеного між відповідачем та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» представник позивача суду не надав.

По-третє, в матеріалах справи відсутні виписки про рух коштів за картковими рахунками відповідача. На підтвердження виконання зобов`язання за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №7228686 від 01.11.2023 представник позивач додав до позовної заяви лист-повідомлення ТОВ «ПЕЙТЕК» за від 09.08.2024 за №20240809-2.2. У повідомленні зазначено (п. 3), 01.11.2023 20:58:04 на суму 10500 грн., зазначено номер транзакції, призначення платежу зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 . Будь-якого, посилання на договір про надання споживчого кредиту №7228686 від 01.11.2023 у повідомленні немає. Водночас, до суду не надано платіжну інструкцію, на підставі якої мав відбуватись переказ коштів надавачем платіжних послуг, в результаті чого, на переконання сторони відповідача, суд позбавлений можливості перевірити належне виконання платіжної операції, оскільки неможливо перевірити відповідність унікального ідентифікатора, що має бути зазначений у платіжній інструкції, з ідентифікатором, що вказаний у повідомлені про переказ коштів. Крім того, відповідно до п.2.1 договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта, а не третя особа. Тобто, саме первісний кредитор надає кредит, а не ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА». Умовами договору №7228686 від 01.11.2023 року будь-які посередницькі послуги з перерахування суми кредиту відповідачу ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» не передбачено. Поряд з цим, на виконання ухвали суду про витребування доказів АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» повідомив про те, що картка №778847 емітована на ім`я відповідача. 01.11.2023 на платіжну картку було зарахування коштів у сумі 10500 грн. Разом з тим, зазначено, що кошти зараховувались не по реквізитам, а через Платіжну систему, тому у Банку відсутня інформація, щодо призначення та рахунків відправника, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платіж надходив за ініціативою ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» чи через платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» банк не може. Отже, будь-яких належних доказів на підтвердження безготівкового перерахування коштів на платіжну банківську картку позичальника первісним кредитором, представником позивача не надано.

Тому, аналізуючи доводи позивача та надані докази, вважає, що позивачем не надано доказів укладення договору про надання споживчого кредиту з первісним кредитором, а саме: доказів передання кредитних коштів відповідачу, що суперечить положенням статті 1046 ЦК України, відповідно до якої договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

По-четверте, позивачем не доведено наявність у нього права вимоги до відповідача, оскільки, долучені до позовної заяви докази, не підтверджують факту переходу права вимоги за кредитним договором №7228686 від 01.11.2023 від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», не доведено і розмір заборгованості, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

По-п`яте, з огляду на те, що відсоткова ставка встановлена законом, який регулює спірні правовідносини між сторонами, не може бути збільшена умовами договору, тому вважаю, що позивачем протиправно нараховано проценти за користування кредитом. Так, з 24 грудня 2023 року дата набрання чинності Законом України № 3498-ІХ перші 120 днів закінчуються 22 квітня 2024 року, тому за цей період, враховуючи умови договору, процентна ставка становить 2,2 % в день. При цьому слід врахувати, що відповідно до Картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) наданого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» проценти нараховувались до 01.03.2024 включно, після вказаної дати проценти не нараховуються. Поряд з цим, позивач самостійно з 25.07.2024 по 20.08.2024 нараховує проценти за ставкою 1.9 %. Проте, на переконання сторони відповідача за вказаний період (з 25.07.2024 по 20.08.2024) відсоткова ставка має становити 1,5 % в день, а в подальшому відсотки мають розраховуватись виходячи з відсоткової ставки у розмірі 1 % в день в межах заявлених позивачем позовних вимог. Відтак, позивачем протиправно розраховано проценти за договором №7228686 .

По-шосте, заявлена стороною позивача сума витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивача, не відповідає критеріям розумності їхнього розміру та справедливості розміру стягнутих коштів. Просить врахувати доводи сторони відповідача під час розгляду справи по суті, а розгляд справи проводити без сторони відповідача.

В судове засідання 18.09.2025 представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення в даній справі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, проте в поданій до суду заяві представник відповідача просить проводити розгляд справи без сторони відповідача.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.

01.11.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір №7228686 про надання споживчого кредиту. Відповідно до даного договору відповідач отримав кредит в сумі 10500,00 грн, строк кредиту 360 днів, з періодичністю сплати платежів за процентами кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати відсотків визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит - Графіку платежів, який є Додатком № 1 до договору. Згідно з пунктом 1.5 договору, тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору (а.с.13-17).

Як вбачається зі змісту договору, шляхом накладення електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором С3287 відповідач прийняв пропозицію укласти договір.

Також, електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідач підписав таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, яка є додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту (а.с.18) та паспорт споживчого кредиту (а.с.20-21).

Договір, укладений в електронній формі є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19.

Висновки стосовно правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, зокрема, Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі №234/7159/20.

Відповідно до положень ст. 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч.1 ст.205 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному виді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною і вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями цієї статті також визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно з п. 6, 12 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»: електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Заявником/Кредитором та Боржником/Позичальником не був би укладений. Отже сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину (позиція Верховного Суду у постанові № 524/5556/19 від 12.01.2021, у постанові №127/33824/19 від 07.10.2020)

Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували факт підписання ним 01.11.2023 Договору №7228686 про надання споживчого кредиту з додатками та паспорту споживчого кредиту одноразовим електронним ідентифікатором С3287, відтак суд відхиляє доводи представника відповідача адвоката Черниша Є.А. про недоведеність ідентифікації відповідача під час укладення цього договору.

Судом також відхиляються доводи представника відповідача щодо ненадання будь-яких належних доказів на підтвердження безготівкового перерахування коштів на платіжну банківську картку позичальника первісним кредитором та представником позивача, з огляду на таке.

Відповідно до листа ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» вих. №20240809-2.2 від 09.08.2024 у п. 3 зазначено, що 01.11.2023 20:58:04 на суму 10 500 грн., номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» -5а6d0929-2bе8-491е-а1а6-8ес1сdb46906, номер транзакції в системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» - 40162246, Session ID - 90, сайт торгівця https://creditplus.ua, код авторизації - 522773, банк-еквайр - АТ «ПУМБ», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 (а.с.66-68).

Крім того, 18/07.2025 року на виконання ухвали від 2406.2025 року від АТ «Універсал Банк» надійшла інформація про те, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), Банком було емітовано картку № НОМЕР_3 . 01.11.2023 на платіжну картку № НОМЕР_3 , банком-емітентом якої є АТ «Універсал Банк», було зарахування коштів у сумі 10500 грн. Додатково повідомляє, що кошти зараховувались не по реквізитам, а через платіжну систему, тому у Банку відсутня інформація, щодо призначення, та рахунків відправників, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платіж надходив за ініціативою ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» () через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА», Банк не може (а.с.120).

Суд констатує, що вказаними документами підтверджується факт перерахування ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відповідачу ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 10500 грн та їх зарахування на карту № НОМЕР_3 , емітовану АТ «Універсал Банк» та яка була самостійно вказана відповідачем у п.2.1 Договору №7228686 про надання споживчого кредиту. Крім того, суд також бере до уваги, що вказані грошові кошти були перераховані ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відповідачу 01.11.2023 о 20:58:04 год., фактично одразу ж після підписання відповідачем одноразовим електронним ідентифікатором Договору №7228686 01.11.2023 о 20:57:35 год.

Відтак, факт перерахування коштів первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відповідачу ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 10500 грн за Договором №7228686 підтверджений належними та допустимими доказами.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, відповідно до наданого представником позивача розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за договором №7228686 від 01.11.2023 станом на 24.07.2024 становить 29514,45 грн, яка складається з: 10500,00 грн основний борг; 5328,23 грн проценти (знижена); 19014,45 грн проценти (стандартна). Крім того, наявний платіж 30.11.2023 на суму 5328,23 грн оплата процентів (а.с.24-30).

25.07.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу № 25.07/24-Ф, предметом якого є відступлення прав вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у відповідних реєстрах (а.с.71-79).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 25.07/24-Ф від 25.07.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №7228686, за основною сумою боргу 10500,00 грн, за відсотками 19014,45грн (а.с.36).

Відповідно до рішення № 251124/1 від 25.11.2024 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (а.с.63).

З наданого позивачем розрахунку ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» за Договором №7228686 про надання споживчого кредиту від 01.11.2023 за 94 календарних днів (25.07.2024 26.10.2024) сума нарахованих процентів за користування грошовими коштами становить 19641,30 грн (а.с.31-32).

Представник відповідача вважає, що позивачем протиправно нараховано проценти за користування кредитом. В обґрунтування покликається на те, що з 24 грудня 2023 року дата набрання чинності Законом України № 3498-ІХ перші 120 днів закінчуються 22 квітня 2024 року, тому за цей період, враховуючи умови договору, процентна ставка становить 2,2 % в день. При цьому слід врахувати, що відповідно до Картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) наданого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» проценти нараховувались до 01.03.2024 включно, після вказаної дати проценти не нараховуються. Поряд з цим, позивач самостійно з 25.07.2024 по 20.08.2024 нараховує проценти за ставкою 1.9 %. Проте, на переконання сторони відповідача за вказаний період (з 25.07.2024 по 20.08.2024) відсоткова ставка має становити 1,5 % в день, а в подальшому відсотки мають розраховуватись виходячи з відсоткової ставки у розмірі 1 % в день в межах заявлених позивачем позовних вимог. Відтак, позивачем протиправно розраховано проценти за договором №7228686.

Суд не погоджується з такими доводами представника відповідача та вважає їх помилковими, з огляду на таке.

Ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, передбачено, що зазначена стаття не містить положення про максимальний розмір денної процентної ставки.

Зазначеним положенням щодо максимального розміру денної процентної ставки, що не може перевищувати 1 %, ст. 8 цього Закону доповнена Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 3498-IX (далі - Закон № 3498-IX), що набрав чинності 24.12.2023, тобто вже після укладення 01.11.2023 сторонами кредитного договору.

Згідно п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-IX, дія п. 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжений після набрання чинності цим Законом.

П. 17 розділу ІІ «Прикінцевих та Перехідних положень» Закону № 3498-IX передбачено, що тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-IX установлений максимальний розмір денної процентної ставки, що не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24.12.2023 денна процентна ставка має бути не більше 2,5 %, з 22.04.2024 не більше 1,5 %, а з 19.08.2024 не більше 1 %.

Строк дії укладеного сторонами кредитного договору не продовжувався, а тому законодавче обмеження по встановленню денної процентної ставки на вказаний кредитний договір не поширюється.

Таким чином, суд погоджується із правомірністю нарахування позивачем процентів, які підлягають сплаті відповідачем за Договором №7228686, та їх розміром.

Даних про погашення відповідачем заборгованості за договором матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно із статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (стаття 1079 ЦК України).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою.

Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону про фінансові послуги.

Так, за змістом частини першої статті 6 Закону про фінансові послуги договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Отже, положеннями статей 512, 1077 ЦК України проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Разом з тим, з огляду на частину першу статті 1077 ЦК України, статті 350 ГК України та частину п`яту статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

У статті 350 ГК України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг.

У частинах першій, другій статті 7 цього ж Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензій для здійснення діяльності з надання фінансових послуг від 24.01.2022, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст України» є небанківською фінансовою установою, якій згідно рішення від 21.01.2022 №21/113-рк видано ліцензію для здійснення діяльності з надання фінансових послуг (а.с.91).

Якщо предметом договору факторингу є майбутня вимога, можливе укладення тільки консенсуального договору. Але при виникненні права вимоги (перетворення майбутньої вимоги в наявну) право грошової вимоги за таким договором переходить без підписання сторонами іншого (крім договору) документа. За консенсуальним договором факторингу перехід права грошової вимоги від клієнта до фактора може здійснюватись з настанням певної події.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно із частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

Як уже зазначалося раніше, відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України договір факторингу передбачає, зокрема, те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).

Звідси за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону про фінансові послуги), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту в розпорядження і клієнт має сплатити фактору за відповідну послугу з фінансування (надання позики або кредиту).

Здійснивши аналіз умов укладеного 25.07.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» Договору факторингу № 25.07/24-Ф, суд вважає, що між цими особами було укладено саме договір факторингу, предметом якого право вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога). Такий договір укладено між юридичними особами, які є фінансовими установами, в судовому порядку недійсним не визнаний, підстав вважати його нікчемним, немає.

З досліджених доказів по справі судом встановлено, що позивач правомірно набув права вимоги за Договором №7228686 про надання споживчого кредиту від 01.11.2023, боржником за якими є відповідач. Позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені доказами, які суд визнає належними та допустимими.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором №7228686 про надання споживчого кредиту від 01.11.2023 підлягають задоволенню. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість у загальному розмірі 49155 грн 75 коп.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422 грн 40 коп. судового збору.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом у позовній заяві ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн 00 коп.

За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М. укладено договір про надання правничої допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024, заявку №7567 від 11.03.2025 на виконання доручення до договору №10/12-2024 від 10.12.2024, акт №7567 від 10.04.2025 прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) згідно договору №10/12-2024 від 10.12.2024, та рахунок на оплату до договору №10/12-2024 від 10.12.2024, на підставі яких вартість надання правової допомоги склала 10000,00 грн. (а.с. 23, 35, 37-38, 69-70).

Верховний Суд у постанові від 13.03.2025 (справа №275/1150/22) вказав наступне.

Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК України, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення

Представник відповідача вважає, що заявлена стороною позивача сума витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивача, не відповідає критеріям розумності їхнього розміру та справедливості розміру стягнутих коштів.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує таке.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 року у справі № 910/9714/22).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Суд вважає, що заявлена сума відшкодування судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, є неспівмірною зі складністю даної справи.

Зокрема, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг адвокатом, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, справа в силу вимог закону не є складною, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, наявність заперечень представника відповідача, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн є завищеними, оскільки становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи принципи співмірності, а також враховуючи невеликий обсяг матеріалів у даній справі та кількість підготовлених представником позивача процесуальних документів, які не є великої складності, тривалість розгляду справи судом, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, суд дійшов висновку, що відшкодування позивачу понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді загальному розмірі 5 000 грн відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 137, 139, 141, 247, 258, 259, 263-268, 280, 284 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» суму заборгованості в розмірі 49155,75 (сорок дев`ять тисяч сто п`ятдесят п`ять гривень 75 копійок), з яких сума кредиту 10500 (десять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), сума процентів за користування кредитом 19014,45 (дев`ятнадцять тисяч чотирнадцять гривень 45 копійок), нараховані позивачем проценти за 94 календарних днів 19641,3 (дев`ятнадцять тисяч шістсот сорок одна гривня 30 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» судові витрати: сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, ;

- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 18.09.2025 року.

Суддя Попадюк С.С.