Справа № 191/2546/23
Провадження № 2/191/635/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
18 серпня 2025 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Прижигалінської Т.В.
за участю секретаря Силкіної О.Г.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засідання в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Цапенко Сергій Станіславович, до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-
Представник позивачів ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачів. Позовані вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча викликався через оголошення на сайті «Судова влада», оскільки його адреса реєстрації на тимчасово окупованій території України м.Луганськ. Згідно листа Міністерства соціальної політики України відсутня інформація про статус відповідача як внутрішньо-переміщеної особи. Крім того, згідно довідок про доставку повідомлень у додаток «Viber» відповідач неодноразово отримував виклики в судові засідання, що свідчить про його обізнаність із розглядом даної справи в суді.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням відсутності заперечень представника позивачів проти заочного розгляду справи, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Крім того, згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як вбачається з копії скриншотів переписки, у 2020 році позивач ОСОБА_1 домовився з відповідачем ОСОБА_3 щодо виготовлення останнім пакету докуентів із створення об`єкта архітектури, а саме реконструкції даху та утворення мансардного поверху.
Відповідач отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 107100,00 грн. шляхом переказу на банківські картки Монобанку № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , а саме транзакціями:
27.05.2020 року на суму 1000,00 грн.;
20.07.2020 року на суму 2000,00 грн.;
06.10.2020 року на суму 5001,00 грн.;
05.03.2021 року на суму 7000,00 грн.;
03.09.2021 року на суму 1000,00 грн.
Вказаний факт підтверджується копіями платіжних інструкцій Приватбанку на вищезазначені суми грошових коштів.
Згідно повідомлення АТ «Універсал Банк» від 05 травня 2025 року банківські картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 були емітовані банком на ім`я ОСОБА_3 .
Щодо поповнення карток від Приват24 надійшли наступні зарахування:
27.05.2020 року на суму 1000,00 грн.;
20.07.2020 року на суму 2000,00 грн.;
06.10.2020 року на суму 5001,00 грн.;
05.03.2021 року на суму 7000,00 грн.;
03.09.2021 року на суму 1000,00 грн.;
25.02.2021 року на суму 8000,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно п.4 ч.3 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Отже, судом встановлено, що відповідач отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 107100,00 грн., підстава їх отримання відпала, оскільки відповідач не виконав свого обов`язку виготовити технічну документацію, однак відповідач вказані грошові кошти не повернув.
Таким чином, суд вважає обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 107100,00 грн.
Стосовно інфляційних втрат і 3 % річних, то позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Так, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні втрати за заборгованістю в розмірі 1000,00 грн. розраховуються з 27 травня 2000 року до 26 травня 2023 року і становлять 482,84 грн. (1000,00 х 1,48284076 1000,00 = 482,84 грн.).
Інфляційні втрати за заборгованістю в розмірі 2000,00 грн. розраховуються з 20 липня 2000 року до 26 травня 2023 року і становлять 977,63 грн. (2000,00 х 1,48881388 2000,00 = 977,63 грн.).
Інфляційні втрати за заборгованістю в розмірі 5001,00 грн. розраховуються з 06 жовтня 2000 року до 26 травня 2023 року і становлять 2422,36 грн. (5001,00 х 1,48437560 5001,00 = 2422,36 грн.).
Інфляційні втрати за заборгованістю в розмірі 7000,00 грн. розраховуються з 05 березня 2001 року до 26 травня 2023 року і становлять 2837,60 грн. (7000,00 х 1,40537105 7000,00 = 2837,60 грн.).
Інфляційні втрати за заборгованістю в розмірі 1000,00 грн. розраховуються з 03 вересня 2001 року до 26 травня 2023 року і становлять 353,31 грн. (1000,00 х 1,35331468 1000,00 = 353,31 грн.).
Три проценти річних від простроченої суми розраховуються наступним чином:
за заборгованістю в розмірі 1000,00 грн. за період з 27 травня 2020 року до 26 травня 2023 року (1000,00 х 3 % х 1094 : 366 : 100 = 89,67 грн.);
за заборгованістю в розмірі 2000,00 грн. за період з 20 липня 2020 року до 26 травня 2023 року (2000,00 х 3 % х 1041 : 366 : 100 = 171,12 грн.);
за заборгованістю в розмірі 5001,00 грн. за період з 06 жовтня 2020 року до 26 травня 2023 року (5001,00 х 3 % х 963 : 366 : 100 = 395,83 грн.);
за заборгованістю в розмірі 7000,00 грн. за період з 05 березня 2021 року до 26 травня 2023 року (7000,00 х 3 % х 813 : 366 : 100 = 467,75 грн.);
за заборгованістю в розмірі 1000,00 грн. за період з 03 вересня 2021 року до 26 травня 2023 року (1000,00 х 3 % х 631 : 366 : 100 = 51,86 грн.).
Загальна сума трьох процентів річних становить 7794,49 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 .
Оскільки позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача трьох процентів річних в розмірі 7964,78 грн., то позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Отже, загальна сума грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 162248,08 грн.
Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1622,48 грн., адже відповідно до ст.141 УПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Щодо позовних вимог позивача ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довеститі обставини,на які вона посилається як напідставу своїх вимог абозаперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми єдокази,які усвоїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на копії скріншотів переписки з відповідачем, з яких вбачається, що вартість за виготовлення технічної документації відносно утворення мансарди становить 140 тис. грн., передплата 25 %.
Але, позовна заява обґрунтована тим, що лише позивач ОСОБА_1 домовлявся з відповідачем щодо виготовлення технічної документації, внаслідок чого ним були здійснені грошові перекази на банківські картки відповідача, що підтверджується копіями платіжних інструкцій.
Також листом АТ «Універсал Банк» від 05.05.2025 року № БТ/Е-3458 підтверджено факт отримання відповідачем ОСОБА_3 на його банківські картки грошових коштів від позивача ОСОБА_1 на загальну суму 107100 грн.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 безпідставно набутих грошових коштів не підлягають задоволенню, оскільки суд не вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору стягненню з відповідача не підлягають і покладаються на позивача відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.625, 1212 ЦК України, ст.ст.11, 12, 13, 141, 263, 264, 265, 280, 281, 282 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цапенко Сергій Станіславович, до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1622 (одна тисяча шістсот двадцять дві) грн. 48 коп.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Цапенко Сергій Станіславович, до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Т. В. Прижигалінська