ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025року

м. Київ

справа № 363/2019/24

провадження № 61-3042св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Декань Микола Володимирович, на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року у складі судді Чіркова Г. Є. та постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Шебуєвої В.А., Кафідової О. В., Оніщука М. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Уквітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26 січня 2024 року між ним та ОСОБА_2 було укладено два договори позики, відповідно до яких він надав ОСОБА_2 в борг грошові кошти у розмірі 80 000,00 дол. США та 30 000 євро, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути вказану суму коштів в строк до 26 березня 2024 року.

Вказані обставини підтверджуються відповідними розписками ОСОБА_2 .

Оскільки відповідач не виконав своїх зобов`язань, тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в розмірі:

85 589,49 дол. США, з яких: 80 000,00 дол. США - основна сума боргу, 5 431,69 дол. США - заборгованість по відсоткам (за період користування позикою на рівні подвійної ставки НБУ), 157,80 дол. США - 3% річних;

32 096,06 євро, з яких: 30 000,00 євро - основна сума боргу; 2, 036,89 євро - заборгованість по відсоткам (за період користування позикою на рівні подвійної ставки НБУ); 59,17 євро - 3% річних.

Також ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн, оскільки вказані незаконні дії відповідача призвели до його моральних переживань, в результаті чого він втратив душевний спокій, у нього погіршився сон, апетит, настрій, він відчуває пригніченість. Також погіршився стан його здоров`я. Крім того, йому знадобилися додаткові зусилля для організації свого життя, він змушений витрачати свій час та здоров'я для відновлення справедливості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики від 26 січня 2024 року, яка складається із основного боргу в розмірі 80 000,00 дол. США та 30 000,00євро, процентів на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 2 018, 57 дол. США та 756, 95 євро та трьохпроцентів річних в розмірі 157,80 дол.США та 59,17 євро, а всього 82 176,37 дол. США та 30 816,12 євро.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договорами позики від 26 січня 2024 року, яка складається із основного боргу в розмірі 80 000,00 дол. США та 30 000,00євро, процентів на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 2 018, 57 дол. США та 756, 95 євро та трьохпроцентів річних в розмірі 157,80 дол. США та 59,17 євро, а всього 82 176,37 дол. США та 30 816,12 євро.

При цьому зазначив, що при вирішенні питання щодо стягнення нарахованих за договорами позики процентів суд не у повній мірі погоджується з наданим позивачем розрахунком, оскільки в ньому нараховано відсотки і за період, який виходить за межі строку договору позики, що вимогам частини першої статті 1048 ЦК України не відповідає.

З огляду на викладене, Вишгородський районнийсуд Київської області вважав, що з відповідача на користь позивача слід стягнути відсотки за договорами позики за період з 26 січня 2024 року по 26 березня 2024 року в загальному розмірі 2018,57 дол. США та 756,95 євро.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з підстав їх недоведеності, зазначивши, що сам по собі факт невиконання відповідачем зобов`язання по поверненню коштів в передбачений законом строк не підтверджує заподіяння моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, адвокат Воронкова О. І., діючи в інтересах ОСОБА_2 , оскаржила його в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року апеляційну скаргу адвоката Воронкової О. І., яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , залишено без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

07 березня 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Декань М. В., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року, в якій просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанційз порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, які мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

26 березня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами встановлено, що відповідно до розписок від 26 січня 2024 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 кошти в сумі 40 000,00 дол. США що по курсу НБУ становить 1 560 000,00 грн, та 15 000,00 євро, що по курсу НБУ становить 615 000,00 грн. Грошові кошти передані йому ОСОБА_1 за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 155 в автомобілі LandRover Discovery з номерним знаком НОМЕР_1 в присутності свідка ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Вказану позику позичальник зобов`язався повернути до 26 березня 2024 року.

10 квітня 2024 року за заявою ОСОБА_2 органом досудового розслідування - Шевченківським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 0001451 за частиною четвертою статті 189 Кримінального кодексу України. Короткий виклад обставин , що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: «До Шевченківського УП ГУ НП у м.Києвінадійшла заява від гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 09 квітня 2024 року у період часу з 18 год. 45 хв. по 21 год. 35 хв. за адресою: м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 6 у приміщенні стоматологічної клініки «АреХ» група невстановлених осіб вчинила вимагання поєднане із нанесенням тілесних ушкоджень, в умовах воєнного стану, шляхом примушування до вчинення дій майнового характеру, а саме: примусили укласти розписки на передачу власного майна та нанесли при цьому ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді забою грудної клітини ліворуч».

Результати кримінального провадження № 0001451 відсутні.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 545 ЦК України визначено, що, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг.

Письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передання грошової суми позичальнику. За суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанови Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 686/18121/21 (провадження № 61-14050св23), від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20ц (провадження № 61-4560св21).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 наявність боргових зобов`язань ОСОБА_2 підтвердив розписками від 26 січня 2024 року, за якими відповідач взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 80 000,00 дол. США та 30 000,00 євро, по 40 000,00 дол. США та 15 000,00 євро за кожною розпискою, які зобов`язався повернути до 26 березня 2024 року.

ОСОБА_2 в свою чергу не надав суду доказів на підтвердження недійсності вказаних договорів позики, або ж на підтвердження виконання зобов`язань за договорами позики.

Єдиним доказом безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 відповідач визначив витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що 10 квітня 2024 року до Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ним подана заява, що 09 квітня 2024 року в період часу з 18 год.45 хв. по 21 год. 35 хв. за адресою: м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 6, у приміщенні стоматологічної клініки «АреХ» група невстановлених осіб вчинила вимагання, поєднане із нанесенням тілесних ушкоджень, в умовах воєнного стану, шляхом примушування до вчинення дій майнового характеру, а саме примусили його укласти розписки на передачу власного майна та нанесли при цьому ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді забою грудної клітини ліворуч. 10 квітня 2024 року за заявою ОСОБА_2 органом досудового розслідування - Шевченківським УП ГУ НП у м. Києві в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 0001451 за частиною четвертою статті 189 КК України.

Оскільки результати кримінального провадження № 0001451 відсутні, суди вірно вважали безпідставним посилання відповідача на наявність вказаного кримінального провадження.

При цьому суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, обґрунтовано вважав недоведеними посилання ОСОБА_2 , що між ним і ОСОБА_1 склалися правовідносини сумісної діяльності з торгівлі віртуальними активами на біржі, а не боргові правовідносини. Такі посилання відповідача та доведені належними, допустимими доказати та не відповідають змісту складених ним розписок від 26 січня 2024 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за вказаними договорами позики.

При цьому суди вірно стягнули з відповідача на користь позивача відсотки за договорами позики саме за період з 26 січня 2024 року по 26 березня 2024 року в загальному розмірі 2018,57 дол. США та 756,95 євро, визначаючи їх розмір на рівні облікової ставки Національного банку України.

Посилання ОСОБА_2 на ненадання позивачем ОСОБА_1 оригіналів вказаних договорів позики від 26 січня 2024 року для дослідження не може бути прийнято до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, оригінали розписок від 26 січня 2024 року були оглянуті судом першої інстанції в судовому засіданні 28 жовтня 2024 року.

Аргументи касаційної скарги щодо необґрунтованої відмови апеляційного суду у задоволенні клопотання відповідача про призначення комплексної судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи давності документа є безпідставними, оскільки відповідач належним чином не скористався своїм процесуальним правом на подання відповідного клопотання в суді першої інстанціїу строки та у порядку, визначеним ЦПК України. Водночас ОСОБА_2 не заперечував факт складання ним наданих ОСОБА_1 боргових розписок, а посилався лише на їх безгрошовість.

Касаційна скарга не містить доводів в частині вирішення судами позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, а тому, в силу приписів статті 400 ЦПК України, судові рішення судів попередніх інстанцій в цій частині Верховним Судом не переглядаються.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій ухвалені судові рішення без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року, було зупинено ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2025 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку, у зв`язку із залишенням цього судового рішення без змін необхідно поновити його дію.

Щодо клопотання про витребування цивільної справи

01 травня 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Декань М. В., звернувся до Верховного Суду з клопотанням про витребування для вивчення цивільної справі № 363/6541/24 провадження № 2/363/674/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним.

Відповідно до частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Оскільки Верховний Суд не наділений процесуальною можливістю дослідження доказів та встановлення обставин, підстави для витребування вказаної цивільної справи для її вивчення відсутні, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Декань Микола Володимирович, про витребування цивільної справі № 363/6541/24 відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Декань Микола Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов