Справа № 283/343/25
провадження №2/283/425/2025
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2025 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судового засідання Селіною А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

17.02.2025 представник ТОВ «Споживчий центр» Шабатин Н.А.., який діє на підставі довіреності № 2712/25-04 від 27.12.2024, звернулась до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що 25.04.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір (оферти) № 25.04.2024-100001591. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 10000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 25.04.2024, строком на 98 днів. Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5100-94XX-XXXX-7929. Позивач зазначає, що відповідно до Договору від 25.04.2024 та квитанції про перерахунок коштів Кредитодавцем надано Позичальнику кредит у розмірі 10000,00 грн строком на 98 днів, ОСОБА_1 25.04.2024 отримала кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн.

Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 31.07.2024, утворилась заборгованість у розмірі 30700,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000,00 грн, по процентах в розмірі 14700,00 грн, по комісії 1000,00 грн та 5000,00 грн неустойки за кредитом.

Вимогами позову представник позивача просить суд стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 25.04.2024-100001591 від 25.04.2024 у розмірі 30700,00 грн; стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» суму сплаченого Позивачем судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Відповідач ОСОБА_1 заперечуючи щодо позовних вимог, зазначила, що невідомі особи скористались її даними для отримання кредитних коштів, особисто коштів вона не отримувала, крім того 16 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася в відділення поліції №1 щодо вчинення невідомими особами кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 182 КК України в подальшому відкрите кримінальне провадження № 0000061.

18 березня 2025 року суд виніс ухвалу про витребування доказів з ВП № 1 Коростенського РУП ГУ НП в Житомирській області, для з`ясування усіх обставин справи, дослідження матеріалів про хід досудового розслідування кримінального провадження № 0000061 від 16.07.2024 за заявою потерпілої ОСОБА_1 .

Явка та позиція сторін по справі:

Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» Шабатин Н.А. до суду не з`явився, згідно вимог позову просив розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 06.03.2025 надіслала до суду клопотання в якому зазначила, що тільки у травні 2024 року їй стало відомо, що невідома особа, скористалась особистими даними та оформила кредит на її ім`я заперечувала проти вимог зазначених в позовній заяві та просила відмовити.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, виходячи з такого.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Встановлено, що 25 квітня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Кредитний договір № 25.04.2024-100001591 від 25.04.2024, згідно з яким Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн на засадах зворотності, строковості, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити нараховані проценти (а.с.9-14).

Відповідно до умов кредитного договору № 25.04.2024-100001591 від 25.04.2024 Позичальнику надається Кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту - 25/04/2024; сума кредиту 10000,00; строк, на який надається кредит - 98 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 31/07/2024; Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Згідно п. 10.1. Договору цей Договір набирає чинності з дати отримання Кредитодавцем у інформаційній системі Кредитодавця від Позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим Позичальником від Кредитодавця на номер телефону Позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі Кредитодавця. ОСОБА_1 25.04.2024 електронним цифровим підписом Е446 підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 10000 грн., а отже акцептовано умови Договору.

Факт надання кредиту позичальнику підтверджується квитанцією про перерахунок коштів № від 25.04.2025 на суму 10000,00 грн на карту/рахунок № НОМЕР_1 (а.с.17).

На думку позивача, ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 31.07.2024, утворилась заборгованість у розмірі 30700 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000 грн., по процентам в розмірі 14700 грн., комісія 1 000,00, по неустойці за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 5 000,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

На вимогу суду СД ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області надало інформацію про хід досудового розслідування по кримінальному провадженні №0000061 від 16.07.2024 з матеріалів якого вбачається :

Досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України, та доручено дізнавачу сектору дізнання відділення поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області старшому лейтенанту поліції Татуревич Д.О.

У ході досудового розслідування допитано потерпілу ОСОБА_1 , яка пояснила, що 23.05.2024 на адресу її проживання у смт. Гранітне Коростенського району Житомирської області надійшов лист від МФО «Селфі кредит», у якому повідомлялось про відкриття на її ім`я кредиту із заборгованістю у сумі 3790,00 грн., з яких тіло кредиту становило 2500,00 грн., а плата за користування 750,00 грн.

Надалі потерпіла виявила, що мобільний додаток «Приват24» був заблокований. Після звернення до відділення ПриватБанку їй повідомили про наявність простроченого кредиту, простроченої оплати «частинами», а також встановлений кредитний ліміт на картці № НОМЕР_2 , з якої було здійснено переказ коштів на користь ОСОБА_2 у сумі 1400 грн. 20.04.2024.

Крім того, встановлено, що раніше потерпіла користувалася номером телефону «Лайфселл» НОМЕР_3 , який був фінансовим номером у ПриватБанку. Однак після початку війни вона змінила номер, а в банку його не оновила. В подальшому з`ясувалось, що оператор мобільного зв`язку реалізував зазначений номер іншій особі через тривалий період невикористання. Саме цим номером невстановлена особа скористалася для входу в «Приват24».

На виконання вимог ухвали Малинського районного суду Житомирської області отримано інформацію від ТОВ «Лайфселл», з якої вбачається, що 20.04.2024 о 13 год. 47 хв. відбулося два з`єднання з абонентом «Sgroshil» на вказаний номер телефону, при цьому місце розташування базової станції знаходилось у м. Дніпро, вул. Конотопська, 141. Надалі, 23.04.2024 у проміжку з 11 год. 59 хв. по 12 год. 12 хв. зафіксовано серію з`єднань із абонентом «SelfiCredit» з прив`язкою до базової станції у АДРЕСА_1 . Того ж дня о 12 год. 20 хв. зафіксовано з`єднання з абонентом «Suncredit» на тій самій базовій станції. У період з 16 год. 21 хв. по 19 год. 00 хв. на номер надходили численні дзвінки та повідомлення від «SlonCredit», «Suncredit», «Money4You», «Credit7», «MoneyZaim», «credit7code», при цьому місцезнаходження базової станції визначено за адресою: м. Дніпро, вул. Глінки, 2. Додатково 25.04.2024 о 13 год. 55 хв. зафіксовано вхідні з`єднання від «Suncredit» та «Sgroshil» із прив`язкою до базової станції за адресою: м. Дніпро, вул. Квітки Цісик, 9.

Також у ході розслідування скеровано запити до кредитних організацій. Відповідно до отриманих відповідей встановлено, що кредитні кошти були зараховані на банківську карту № НОМЕР_4 «ОТП Банк», власником якої є ОСОБА_3 . Подальший аналіз руху коштів показав, що 23.04.2024 з цієї картки було перераховано: 600 грн. та 1000 грн. на картку № НОМЕР_5 АТ «Сенс Банк»; 1132 грн. та 1132 грн. на картки № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 АТ «Універсал Банк».

Крім того, встановлено, що банківська карта № НОМЕР_5 належить ОСОБА_4 , яка користувалася нею для розрахунків у місті Дніпро Дніпропетровської області.

Таким чином, з матеріалів досудового розслідування вбачається, що невстановлена особа, використовуючи колишній фінансовий номер телефону потерпілої, здійснила доступ до мобільного додатку «Приват24», оформила кредити у ряді фінансових організацій та здійснила незаконні перекази на банківські картки третіх осіб.

Мотиви та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

Ч.1 ст.229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України.

За змістом ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц).

При цьому, факт неукладеності договору доводиться в межах цієї справи і не потребує заявлення додаткових позовів.

Адже у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду також зробила висновки, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний судом недійсним. Такий спосіб захисту як визнання правочину неукладеним не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання самостійного позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Такі висновки підтримані Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц, яка не встановила підстав для відступу від зазначених висновків.

На Кредитний договір розповсюджуються положення Закону України «Про споживче кредитування». Згідно зі ст. 13 вказаного закону, в редакції, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Дослідивши умови Кредитного договору №25.04.2024-100001591 від 25.04.2024, суд встановив, що від імені ОСОБА_1 дійсно сформовано заявку на отримання кредиту та здійснено акцепт умов оферти шляхом введення одноразового ідентифікатора та використання електронного підпису. На підставі цього кошти в сумі 10 000,00 грн були перераховані на банківську картку № НОМЕР_1 .

В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, які дають змогу ініціювати платіжні операції, що дало б підстави для його відповідальності, як користувача, за проведені платіжні операції.

Разом з тим, судом витребувано та досліджено матеріали кримінального провадження №0000061 від 16.07.2024, у ході розслідування якого встановлено, що невстановлені особи використали колишній фінансовий номер телефону ОСОБА_1 для доступу до мобільного додатку «Приват24» та подальшого оформлення кредитів у низці фінансових організацій. При цьому місцезнаходження базових станцій мобільного зв`язку, з яких відбувалися з`єднання, вказує на м. Дніпро, тоді як досудовим розслідуванням встановлено, що відповідач на час укладення спірного договору перебувала у Житомирській області.

Також слідством встановлено, що кредитні кошти з картки, на яку вони були перераховані, надалі спрямовувались на рахунки третіх осіб ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ін.), що підтверджується банківськими виписками, і свідчить про відсутність фактичного отримання цих коштів відповідачем.

Суд критично оцінює доводи позивача про належність виконання відповідачем ідентифікаційних дій, оскільки за наявності матеріалів кримінального провадження встановлено, що зазначені дії здійснювались невідомими особами, які незаконно заволоділи персональними даними та доступом до фінансового номера відповідача.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавець зобов`язаний забезпечити належну ідентифікацію позичальника та захист його прав під час укладення договору споживчого кредиту. У даному випадку позивачем не забезпечено належної перевірки особи позичальника, що призвело до укладення договору за відсутності волевиявлення відповідача.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений . Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.

Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтересу спосіб його захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за договорами не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.05.2020 року по справі №219/1704/17.

За вказаних обставин, а саме у зв`язку з недоведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов вищенаведених договорів, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, підстави для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі відсутні.

Під час проведення верифікації клієнта, товариством не до кінця проведена ідентифікація особи, з якою укладається договір. А отже, за відсутності належних та допустимих доказів того, що правочин укладено саме позивачкою, а не будь-якою іншою особою, та за відсутності її волевиявлення на укладання правочину і належних доказів отримання саме відповідачкою вказаних кредитних коштів, враховуючи, що кошти перераховані на банківську картку ОСОБА_1 не видавалась, та не спростування відповідачем зазначених обставини, наявні підстави для визнання оспорюваного договору недійсним. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2022 року у справі № 199/7148/20 (провадження № 61-18880св21), від 03 лютого 2023 року у справі № 757/22453/20 (провадження № 61-11009св22).

Відповідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду у сумі 2422,40 гривень, вважати фактично понесеними.

Керуючись ст. 19, 79-81, 263-265, 274, 279 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення проголошено 15 вересня 2025 року.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , мешканка АДРЕСА_2 .

Суддя