Справа №450/2341/23 Головуючий у 1 інстанції:Добош Н.Б.
Провадження №22-ц/811/3371/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні представниць позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представниці відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в складі судді Добош Н.Б. від 24 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а :

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_4 відмовлено.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вказує, що суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення невірного рішення, оскільки долучені позивачкою докази, а саме Державні акти на землю та Ситуаційна схема датуються до 15.02.2014 року, коли Рішенням №523 було затверджено Генеральний план с. Сокільники. Тобто Сокільницька сільська рада, затверджуючи Генеральний план села, а також ухвалюючи оскаржуване рішення не врахувала обставин, підтверджених Державними актами на землю, про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель загального користування та є дорогою відповідно до Порядку виготовлення та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку, чинного на час виготовлення документів. Наголошує, що (як зазначалось в позові) під час затвердження технічної документації та приватизації земельної ділянки ОСОБА_4 було допущено ряд порушень, у зв?язку з якими дії органу місцевого самоврядування і є незаконними. Зокрема, відсутність дослідження матеріалів інвентаризації земель, відсутність дослідження наявності спірних питань щодо меж земельних ділянок, відсутність повідомлення суміжних землекористувачів про виготовлення технічної документації та погодження з ними меж земельних ділянок, передача та встановлення межових знаків у відсутності інших заінтересованих осіб. За умови дотримання цих встановлених законом та Інструкцією «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Держземагентства України від 18 травня 2010 року №376 Правил було би виявлено, що зазначена земельна ділянка є спільним проїздом до домоволодінь позивачки і відповідачки. Таким чином, зазначення на вищевказаних держаних актах з нанесенням такого на плани меж земельної ділянки земель загального користування, а саме дороги, свідчить про те, що під час проведення підготовчих робіт по виготовленню таких державних актів, аналізу картографічних матеріалів, рекогносцирування зовнішніх меж земельної ділянки було встановлено та зафіксовано наявність дороги, яка слугує проїздом до земельної ділянки, належної ОСОБА_1 . Поряд з цим, із затвердженої оскаржуваним рішенням технічної документації (а саме 3 кадастрового плану земельної ділянки №:01:003:1054) вбачається, що земельна ділянка загального користування (дорога) включена в земельну ділянку, передану у приватну власність відповідачки ОСОБА_4 , внаслідок чого по лініях від «Г» до «Д» межує з земельною ділянкою позивачки. Відсутність дослідження: матеріалів інвентаризації земель, наявності спірних питань щодо меж земельних ділянок; відсутність повідомлення суміжних землекористувачів про виготовлення технічної документації та погодження з ними меж земельних ділянок; як і передача та встановлення межових знаків у відсутності інших заінтересованих осіб, призвели до грубого порушення земельного законодавства, а саме до вибуття з комунальної та передачі у приватну власність земель загального користування (дороги) та порушення права власності позивачки в частині можливості користуватись належним їй майном. Таким чином, шляхом винесення рішення Сокільницької сільської ради №857«Про затвердження технічної документації» від 20.12.2019 року державою було порушено право позивачки на мирне володіння майном. Зазначене втручання не було законним, оскільки суперечить вимогам Земельного кодексу України, таким рішенням не зачіпається жоден публічний чи суспільний інтерес, а отже, його винесення є порушенням ст. 1 Першого протоколу Конвенції. Вищевикладене свідчить про існування всіх підстав для визнання незаконним та скасування рішення Сокільницької сільської ради №857, а відтак і про необхідність скасування рішення суду першої інстанції у цій частині і ухвалення нового рішення про задоволення позову. Що стосується питання усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, то зазначає, що ОСОБА_4 у червні 2020 року було встановлено огорожу, якою обмежується проїзд до належного позивачці будинковолодіння та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , а також це унеможливило доступ спецтехніки, аварійних служб, будівельної техніки тощо до будинковолодіння позивачки, що було встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи. Свідки, як зі сторони позивачки, так і зі сторони ОСОБА_4 підтвердили факт користування позивачкою дорогою впродовж більше 50 років, використання її для можливості доїзду до будинковолодіння, а також факт встановлення огорожі ОСОБА_4 , яка унеможливлює доїзд до будинковолодіння, ділянка на даний час занедбана, поросла травою. Вважає, що висновки суду про відмову у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні майном також не відповідають обставинам справи, судом не правильно застосовано норми матеріального права, відтак рішення суду і в цій частині підлягає скасуванню.

В судове засідання окрім представниць позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представниці відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_5 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що інтереси позивачки та відповідачки захищали представниці.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниць позивачки на підтримання апеляційної скарги, представниці відповідачки в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзивів на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, ст.ст. 13, 14, 19 Конституції України, ст.ст. 15,16, 316, 317, 319, 321, 391, 386 ЦК України, ст.ст. 76, 81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 20, 78, 79-1, 84, 103, 116, 118, 122, 126, 152, 186, 198 ЗК України, ст.ст. 1, 4, 5, 16, 17 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 50, 55 ЗУ «Про землеустрій», постанову Верховного Суду від 01 серпня 2022 року у справі №619/1415/19, постанову Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №175/4348/17, п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що як вбачається із копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НЛ №908418 від 29 березня 2011 року, який зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02859, ОСОБА_1 , є власницею земельної ділянки площею 0, 0719 та, розташованої у АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :01:003:0576). 3 цього ж Державного акта вбачається, що земельна ділянка з однієї сторони межує із А-Б землі загального користування (дорога); Б-В землі гр. ОСОБА_6 ; В-Г землі ОСОБА_7 ; Г-А землі ОСОБА_8 . Рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №857, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0390 га за кадастровим номером :01:003:1054 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_2 , на території Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_4 . На підставі даного рішення, 14.02.2020 року зареєстровано право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0390 га за кадастровим номером :01:003:1054, що стверджується витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №200979057 від 19.02.2020 року. Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виготовлено СПД ОСОБА_9 . Згідно акту обстеження земельної ділянки №1309 від 10.06.2019 року, комісією в складі землевпорядника ОСОБА_10 , юриста ОСОБА_11 , спеціаліста ОСОБА_12 , депутата ОСОБА_13 в присутності ОСОБА_4 проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_2 . Обстеження земельної ділянки проведено у зв?язку з необхідністю підпису у акті встановлення та узгодження меж земельної ділянки гр. ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_1 площа земельної ділянки 0, 039 га. Площа яку необхідно обстежити 0.04 га. Форма власності комунальна. Категорія земель житлова забудова. Цільове призначення земель для ОЖБ. Наявність документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи права постійного користування або права оренди земельної ділянки - відсутні. Результати обстеження земельної ділянки: порушень, зауважень не виявлено. Межі даної земельної ділянки в натурі проходять: від А до Б - землі гр. ОСОБА_17 ; від Б до В - землі гр. ОСОБА_15 ; від В до Г - землі гр. ОСОБА_16 , ОСОБА_18 ; від Г до Д - землі гр. ОСОБА_1 ; від Д до А - землі загального користування (вулиця). Рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №834 від 19.11.2019 року затверджено акт обстеження від 10.06.2019 р. за №1309. Судом встановлено, що рішенням №523 від 15.02.2014 року затверджено генеральний план с. Сокільники. Відповідно до викопіювання з Генерального плану с. Сокільники затвердженого рішенням №523 від 15.02.2024 року М 1:5000, оспорюваний проїзд не визначений як земля загального користування. Судом також встановлено, що приймаючи рішення №857 від 20.12.2019 року Сокільницька сільська рада Пустомитівського району Львівської області діяла у відповідності до чинного законодавства та затвердженого Генерального плану с. Сокільники. З врахуванням того, що генеральним планом с. Сокільники на момент прийняття оскаржуваного рішення, спірний проїзд не визначений землею загального користування, відсутнє зареєстроване право постійного користування, Сокільницькою сільською радою було в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства прийнято оскаржуване рішення. Посилання позивачки. що згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НЛ №908418 від 29 березня 2011 року, який зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02859; Державного акта на право власності на земельну ділянку (серія ЯБ №343498) (власник - ОСОБА_14 ) за кадастровим номером :01:003:0100; Державного акта про право приватної власності на землю, виданому ОСОБА_19 від 23.07.1997 року; «Ситуаційна схема розташування садиби ОСОБА_19 в с. Сокільники»; договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 08 жовтня 2010 року (зареєстрований в реєстрі за №2054), земельна ділянка ОСОБА_1 межує із землями загального користування (дорогою), є безпідставними, оскільки згідно Генерального плану с. Сокільники, оспорюваний проїзд не визначений як земля загального користування. Із врахуванням наведеного державний акт, ситуаційна схема не є належними доказами, які б визначали цільове призначення спірної земельної ділянки, в даному випадку, як зазначає позивачка - віднесення такої до земель загального користування (дороги). В матеріалах справи, а саме в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) наявний акт обстеження земельної ділянки №1309 від 10.06.2019 року в якому зазначено, що за результатами обстеження земельної ділянки: порушень, зауважень не виявлено та такий був затверджений на сесії Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області - рішення №834 від 19.11.2019р. Таким чином відсутність погодження меж не є підставою для визнання рішення про приватизацію земельної ділянки незаконним. Заявляючи позовні вимоги про усунення перешкоди у користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0576 за адресою АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу огорожі по вул. Шевченка між будинковолодіннями АДРЕСА_1 та №la, позивачка посилається на те, що неправомірними діями відповідачки чиняться перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, оскільки остання самовільно встановила огорожу на дорозі загального користування, чим обмежила заїзд до земельної ділянки позивачки. Отже, позивачка заявила позовні вимоги на захист свого права власності, яке, на її думку, порушується та не визнаються відповідачкою. Разом з тим, судом встановлено, що згідно викопіювання з генплану с. Сокільники на вказаній ділянці дороги не вбачається, що до земельної ділянки позивачки існує дорога (заїзд) з боку ділянки, яка знаходиться у власності відповідачки ОСОБА_4 . Таким чином суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять об?єктивних та належних доказів того, що відповідачка створює перешкоди у користуванні належною позивачці земельною ділянкою. Тому позивачкою не доведено, що її право користування земельною ділянкою порушується позивачкою і може бути відновлене в обраний нею спосіб. З урахуванням вищенаведеного, суд вважав, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №857 «Про затвердження технічної документації» від 20 грудня 2019 року;

- зобов`язати відповідачку ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0576 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу огорожі на АДРЕСА_1 між будинковолодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 20.12.2019 року Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області було прийнято рішення №857 «Про затвердження технічної документації», згідно з яким затверджено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0390 га кадастровий номер :01:003:1054 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_2 на території Сокільницької сілської ради Пустомитівського району Львівської області Сеню Н.Р. Позивачка вважає зазначене рішення незаконним. Позивачка є власницею земельної ділянки площею 0,0719 га, що розташована у АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :01 03:0576). Право власності на зазначену земельну ділянку набуто на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 08 жовтня 2010 року. Відповідно до вищезгаданого договору дарування, - ОСОБА_19 (Дарувальник) безоплатно передала у власність ОСОБА_1 (Обдарованій) належні їй на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0719 га, що розташована на території с. Сокільники Сокільницької сільської ради Пустомитівського (станом на сьогодні Львівського району) Львівської області, яка передана для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Згідно з вищезгаданими документів земельна ділянка ОСОБА_1 межує зї землями сусідів, а з однієї із сторін із землями загального користування (дорогою). Саме цією дорогою забезпечувався заїзд до позивачки житлового будинку із приналежними господарськими будівлями, аж до моменту, коли ОСОБА_4 в червні 2020 року поставила браму і позбавила позивачки можливості доїзду до її будинку (з господарськими будівлями). Також позивачка дізналася про те, що ОСОБА_4 приєднала дорогу до своєї земельної ділянки і приватизувала. Той факт, що дорога є землею загального користування підтверджують: 1. Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ №15851 від 23.07.1997 року, який було видано ОСОБА_19 (яка подарувала позивачці житловий будинок і земельну ділянку), з якого вбачається, що по лінії від «Г» до «А» земельна ділянка межує з землями загального користування, а саме дорогою. 2. Ситуаційна схема розташування садиби ОСОБА_19 в с. Сокільники, відповідно до якої вищезгадана дорога зазначена як «спільний проїзд», погоджений Сокільницькою сільською радою народних депутатів, з якої вбачається що спірна земельна ділянка є спільним проїздом. 3. Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0718 га з кадастровим номером :01:003:0576 серії ЯЛ №908418 від 27.03.2011року, виданого ОСОБА_1 , з якого вбачається, що по лінії від «А» до «Б» земельна ділянка межує з землями загального користування, а саме дорогою. 4. Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0633 га з кадастровим номером :01:003:0100 серії ЯБ №343498 від 15.12.2005 року, виданого ОСОБА_14 , з якого вбачається, що по лінії від «В» до «А» земельна ділянка межує з землями загального користування, а саме дорогою (аналогічне засвідчується кадастровим планом та планом встановлення меж цієї земельної ділянки). Порядок виготовлення та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку, чинний на час виготовлення документів, які свідчать про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель загального користування та є дорогою був визначений Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року №43 (далі - Інструкція №43), яка втратила чинність 23.08.2013 року. Таким чином, зазначення на вищевказаних держаних актах з нанесенням такого на плани меж земельної ділянки земель загального користування, а саме дороги, свідчить про те, що під час проведення підготовчих робіт по виготовленню державних актів, аналізу картографічних матеріалів, рекогносцирування зовнішніх меж земельної ділянки було встановлено та зафіксовано наявність дороги, яка є проїздом до земельної ділянки, належної ОСОБА_1 . Поряд з цим, із затвердженої оскаржуваним рішенням технічної документації (а саме з кадастрового плану земельної ділянки номером :01:003:1054) вбачається, що земельна ділянка загального користування (дорога) включена в земельну ділянку, передану у власність відповідачки ОСОБА_4 , внаслідок чого по лініях від «Г» до «Д» межує з земельною ділянкою позивачки. Таким чином, недотримання під час виготовлення та затвердження технічної документації земельної ділянки за кадастровим номером :01:003:1054 вимог Інструкції «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Держземагентства України від 18 травня 2010 року №376, а саме відсутність дослідження матеріалів інвентаризації земель, відсутність дослідження наявності спірних питань щодо меж земельних ділянок, відсутність повідомлення суміжних землекористувачів про виготовлення технічної документації та погодження з ними меж земельних ділянок, як і передача та встановлення межових знаків у відсутності інших заінтересованих осіб призвели до грубого порушення земельного законодавства, а саме до вибуття з комунальної та передачі у приватну власність земель загального користування (дороги) та порушення права власності позивачки в частині можливості користуватись належним їй майном. Вищевикладене свідчить про незаконність та необхідність скасування рішення Сокільницької сільської ради №857 «Про затвердження технічної документації» від 20.12.2019 року відповідачкою ОСОБА_4 в червні 2020 року було встановлено огорожу, якою обмежуються проїзд до належного позивачці будинку. Позивачка немає можливості проїхати до своєї ділянки, встановлення огорожі унеможливило доступ будівельної та іншої спецтехніки до будинковолодіння. Господарські споруди, призначені для обслуговування будинковолодіння (зокрема гараж), взагалі не можуть використовуватися за цільовим призначенням. Встановлення огорожі та обмеження відповідачкою ОСОБА_4 проїзду до земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0576, яка належить позивачці, створює перешкоди в реалізації останньою свого права власності на земельну ділянку, оскільки позбавляє її можливості повноцінно нею користуватися. Також, зазначає, що шляхом винесення рішення Сокільницької сільської ради №857 від 20.12.2019 року, державою було порушено право позивачки на мирне володіння майном. Зазначене втручання не було законним, оскільки суперечить вимогам Земельного кодексу України, таким рішенням не зачіпається жоден публічний чи суспільний інтерес, а отже його винесення є порушенням ст. 1 Першого протоколу Конвенції. У зв`язку із наведеним, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.07.1997 року Сокільницькою сільською Радою народних депутатів на підставі рішення від 28 вересня 1994 року було видано ОСОБА_19 . Державний акт на право приватної власності на землю площею 0,4149 гектарів в межах згідно з планом для обслуговування житлового будинку та господарських будівель ведення особистого підсобного господарства, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №657. (т.1, а.с.21)

З цього ж Державного акту вбачається, що відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки та опису меж, Ділянка №1: від А до Б землі гр. ОСОБА_7 , від Б до В землі гр. ОСОБА_20 , від В до Г землі гр. ОСОБА_6 , від Г до А землі загального користування (дорога); Ділянка №2: від А до Б землі гр. ОСОБА_21 , від Б до В, від Г до А землі загального користування (дорога), від В до Г землі ОСОБА_22 ; Ділянка №3: від А до Б, від В до Г землі загального користування (дорога), від Б до В землі гр. ОСОБА_23 , від Г до А землі гр. ОСОБА_24 .

З ситуаційної схеми розташування садиби ОСОБА_19 погодженої Сокільницькою сільською радою Народних депутатів вбачається, що землі загального користування (дорога) позначена як «спільний проїзд» у тому ж місці, яке вказане і у державному акті на право приватної власності на землю ОСОБА_19 , про який йшлося.(т.1, а.с.22)

15 грудня 2005 року Сокільницькою сільською радою на підставі договору дарування земельної ділянки серія ВС №059216 від 25.03.2005 року було видано ОСОБА_14 . Державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯБ №343498) площею 0,0633 гектарів у межах згідно планом для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №01:05:458:04518. (т.1, а.с.24)

З вказаного Державного акта вбачається, що згідно опису меж, земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0100 межує з: А-Б землі гр. ОСОБА_15 , Б-В землі гр.Зайшла, В-А землі загального користування.

Аналогічне засвідчується кадастровим планом та планом встановлення меж цієї земельної ділянки. (т.1, а.с.25-26)

Відповідно до Договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 08 жовтня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Віблим Л.З. та зареєстрованого в реєстрі за №2054, ОСОБА_19 безоплатно передала у власність ОСОБА_1 належний їй на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку АДРЕСА_4 , яка передана для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. (т.1, а.с.19-20)

27 березня 2011 року Сокільницькою сільською радою на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки серія ВРВ №507042, ВРВ №507043, реєстр №2054 від 08.10.2010 року було видано ОСОБА_1 . Державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯЛ №908418) площею 0,0719 гектарів у межах згідно планом для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (т.1, а.с.23)

З вказаного Державного акта вбачається, що згідно опису меж, земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0567 межує з: А-Б землі загального користування (дорога), Б-В землі гр.Зайшла, В-Г землі гр. ОСОБА_7 , АДРЕСА_5 землі гр. ОСОБА_8 .

Згодом, рішенням №523 від 15.02.2014 року затверджено генеральний план с.Сокільники.

Відповідно до викопіювання з Генерального плану с.Сокільники затвердженого рішенням №523 від 15.02.2014 року М 1:5000, оспорюваний проїзд на такому не відображений, зокрема, і як земля загального користування. (т.1, а.с.177)

Згідно акту обстеження земельної ділянки № 1309 від 10.06.2019 року, комісією в складі землевпорядника ОСОБА_10 , юриста ОСОБА_11 , спеціаліста ОСОБА_12 , депутата ОСОБА_13 в присутності ОСОБА_4 проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_2 . Обстеження земельної ділянки проведено у зв`язку з необхідністю підпису у акті встановлення та узгодження меж земельної ділянки гр. ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_1 площа земельної ділянки 0, 039 га. Площа яку необхідно обстежити 0.04 га. Форма власності комунальна. Категорія земель житлова забудова. Цільове призначення земель для ОЖБ. Наявність документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи права постійного користування або права оренди земельної ділянки відсутні. За результатами обстеження земельної ділянки: порушень, зауважень не виявлено. (т.1, а.с.160)

З Акту про перенесення на місцевість меж зон обмежень в межах земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що межі даної земельної ділянки в натурі проходять: від А до Б землі гр. ОСОБА_14 ; від Б до В - землі гр. ОСОБА_15 ; від В до Г - землі гр. ОСОБА_16 , ОСОБА_18 ; від Г до Д - землі гр. ОСОБА_1 ; від Д до А - землі загального користування (вулиця). (т.1, а.с.162)

Рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №834 від 19.11.2019 року затверджено акт обстеження від 10.06.2019 р. за №1309.

Оскаржуваним рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №857 від 20 грудня 2019 року було вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передати у приватну власність земельну ділянку площею 0,0390 га за кадастровим номером :01:003:1054 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_2 на території Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області гр. ОСОБА_4 . (т.1, а.с.14)

На підставі даного рішення, 14.02.2020 р. зареєстровано право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:003:1054, площею 0,039 га., що стверджується витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 200979057 від 19.02.2020 р. (т.1, а.с.132)

З пояснень сторін та фотознімків (т.1, а.с.31-33) вбачається, щона АДРЕСА_6 між будинковолодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 на межі, яка затверджена оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування відповідачкою влаштовано огорожу, якою фактично заблоковано спірний заїзд, який використовувався сторонами та попередніми власниками для добирання до їх домогосподарств.

Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 12 ЗК України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування.

Згідно із п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено виключно до компетенції міських рад.

Відповідно до ч.1 ст.118 Земельного кодексу України, громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До заяви додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

Згідно ч. 1 ст. 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування, юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності (абзац третій п.2.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" №6 від 17.05.2011р.).

Відповідно до положень ст. 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

За ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм для користування.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користуванні.

Частиною 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Такий захист здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а також відшкодування заподіяних збитків. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною третьою статті 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до п. б ч. 4 ст. 83 ЗК України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

По суті, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи рішення №857 від 20.12.2019 року Сокільницька сільська рада Пустомитівського району Львівської області діяла у відповідності до чинного законодавства та затвердженого Генерального плану с. Сокільники.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що Сокільницька сільська рада ухвалюючи оскаржуване рішення не врахувала обставини, які існували до його ухвалення та затвердження генплану с.Сокільники, а саме тих, які підтверджені Державними актами на право власності на земельні ділянки, які датуються 23.07.1997 року, 15.12.2005 року та 27.03.2011 та ситуаційною схемою розташування садиби ОСОБА_19 , з яких вбачається, що спірна земельна ділянка відноситься до земель загального користування та є дорогою, яка слугує заїздом до земельної ділянки позивачки, як і відповідачки.

Також, слід вказати і про те, що Генеральний план села Сокільники не є деталізованим, не містить деталізації спірної ділянки та ділянок сторін та невідображення спірного заїзду на Генеральному плані не свідчить про його відсутність та не існування до його затвердження, про що йдеться у ряді доказів, про які вказано вище.

Крім цього, як ствердив і представник Сокільницької сільської ради в суді першої інстанції, детальний план території для даної ділянки не розроблявся, що додатково свідчить про те, що спірний заїзд не категорично відсутній на теперішньому Генеральному плані, а не відображений та земля загального користування (спірний заїзд), яка перебувала у спільному користуванні сторін та їх попередників (власників суміжних садиб) не може бути відсутньою.

Окрім того, із затвердженої оскаржуваним рішенням технічної документації земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:1054, вбачається, що земельна ділянка загального користування (дорога) включена в земельну ділянку, передану у приватну власність відповідачці, внаслідок чого по межі Г - Д ділянка межує з земельною ділянкою позивачки.

Межі земельної ділянки відповідачки із суміжними землекористувачами (землевласниками) не погоджені, їх підписи у відповідному акті відсутні (зокрема, і позивачки). Також, як вбачається із наведеного, сформована ділянка відповідачки охоплює спірний заїзд, який, як землі загального користування, використовувалися, окрім відповідачки і позивачкою та межують із ділянкою ОСОБА_14 та можуть ним використовуватися. Тому ділянка не могла бути сформованою без згоди суміжних землевласників, землекористувачів.

Згідно з Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держземагенством України від 18 травня 2010 року №376, чинного на момент виготовлення та затвердження технічної документації щодо спірної земельної ділянки, комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. (п.2.3)

З пункту п.2.4 Інструкції вбачається, що підготовчі роботи включають збір та аналіз виконавцем наявних документації із землеустрою, матеріалів інвентаризації земель, планово-картографічних матеріалів, правових підстав надання земельної ділянки у власність (користування), відомостей про наявність спірних питань щодо меж земельної ділянки, переліку обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути, списків координат пунктів державної геодезичної мережі.

Відповідно до п.3.12 Інструкції, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Таким чином, відсутність дослідження матеріалів інвентаризації земель; відсутність дослідження наявності спірних питань щодо меж земельних ділянок; відсутність погодження суміжними землекористувачами меж земельної ділянки, як і передача та встановлення межових знаків у відсутності інших заінтересованих осіб, як правильно вказує позивачка, призвели до грубого порушення земельного законодавства, а саме до вибуття з комунальної власності та передачу у приватну власність земель загального користування (дороги) та порушення, зокрема, і права власності позивачки в частині можливості користуватись належним їй майном (будинковолодінням та земельною ділянкою) за допомогою спірного заїзду (дороги) та на даний час позивачка належного доїзду до власної земельної ділянки та садиби не має.

Враховуючи вказане, судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішення Сокільницької сільської ради №857 «Про затвердження технічної документації» від 20.12.2019 року, було винесене без дотримання вимог земельного законодавства, зокрема, Інструкції «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» та таким було порушено права позивачки на володіння та користування її майном, оскільки, як зазначалось вище, на момент затвердження Генерального плану с.Сокільники, як і на момент виготовлення технічної документації ОСОБА_4 існували Державні акти на земельні ділянки та ситуаційний план, якими підтверджується наявність землі загального користування (дороги), яка була єдиним заїздом до ділянки позивачки, як і відповідачки.

Відтак, враховуючи вказане, рішення Сокільницької сільської ради №857 «Про затвердження технічної документації» від 20.12.2019 року слід визнати протиправним та скасувати, як таке, що порушує права позивачки.

При цьому колегія суддів, також, зважає і на заявлені позовні вимоги, які позивач не вправі та не взмозі змінити у суді апеляційної інстанції, однак зважає і на ст. 5 ЦПК України та ст. 16 ЦК України, згідно яких здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Крім цього, як вбачається із правової позиції Великої палати Верховного Суду, у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16, провадження № 12-158 гс18 вбачаться, що право або інтерес позивача, який вважає себе власником майна, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (користування) (ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Тому, виходячи із змісту заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за можливе скасувати, також, і запис про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за відповідачкою, який внесений на підставі оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, зважаючи, також, і на п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» за яким: «Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК 1618-15. У ній, зокрема, має бути зазначено: висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково (при відмові в позові слід точно зазначити, кому, відносно кого та в чому відмовлено); висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено; розмір грошових сум чи перелік майна, присуджених стороні; вартість майна, яке належить стягнути з відповідача, якщо при виконанні рішення присудженого майна у наявності не буде; конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права; розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 88 ЦПК 1618-15; строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; у яких межах допускається негайне виконання рішення, коли суд зобов`язаний або має право його допустити. При об`єднанні в одне провадження кількох вимог або прийнятті зустрічного позову чи позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, має бути сформульовано, що саме ухвалив суд щодо кожної позовної вимоги. Вирішуючи за позовами про визнання питання про наявність або відсутність тих чи інших правовідносин, суд при задоволенні позову зобов`язаний у необхідних випадках зазначити в резолютивній частині рішення і про ті правові наслідки, які тягне за собою таке визнання (наприклад, про анулювання актового запису про реєстрацію шлюбу в разі визнання його недійсним, анулювання свідоцтва про право власності в разі задоволення позову про витребування майна від добросовісного набувача, тощо). З метою запобігання виникненню неясності при виконанні рішення у його резолютивній частині зазначається точне та повне найменування юридичної особи, прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, відносно яких суд вирішив питання. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (пункт 4 частини першої статті 311, пункт 4 частини першої статті 338 ЦПК) 1618-15».

Що стосується вимоги щодо усунення перешкод в користуванні земельної ділянки, то, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується доводами сторін, у червні 2020 року відповідачкою було встановлено спірну огорожу, якою обмежується проїзд до належного позивачці будинковолодіння та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

Тому, враховуючи те, що рішення Сокільницької сільської ради №857 «Про затвердження технічної документації» від 20.12.2019 року є протиправним та таке підлягає скасуванню, як і право власності відповідачки на спірну земельну ділянку, спірна огорожа слід вважати встановлена безпідставно на землях загального користування та порушує права позивачки, про які йшлося, тому слід, також, визнати обґрунтованою та задовольнити і вимогу позивачки про зобов`язання відповідачки ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0576 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу огорожі на вул.Шевченка між будинковолодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , оскільки матеріалами справи підтверджується, а стороною відповідача не спростовано, що ОСОБА_4 створює перешкоди у користуванні належною позивачці земельною ділянкою. Так, ОСОБА_1 не має можливості заїхати до своєї ділянки, а господарські споруди, призначені для обслуговування будинковолодіння (зокрема, гараж) взагалі не можуть використовуватись за цільовим призначенням.

Тому, доводи позову та апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та такі позов та апеляційну скаргу слід задовольнити.

Оскаржуване ж рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову, яким слід оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування визнати протиправним та скасувати, як і державну реєстрацію права власності земельної ділянки відповідачки проведену Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради 14.02.2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236 на підставі згаданого рішення місцевого самоврядування та усунути позивачці перешкоди, які їй чиняться відповідачкою в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідачки демонтувати спірну огорожу на АДРЕСА_6 між будинковолодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 вересня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою задовольнити.

Рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №857 «Про затвердження технічної документації» від 20 грудня 2019 року визнати протиправним та скасувати.

Державну реєстрацію права власності земельної ділянки кадастровий номер :01:003:1054, проведену Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради 14.02.2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236 скасувати.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди, які їй чиняться ОСОБА_4 в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0576 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_4 демонтувати огорожу на АДРЕСА_6 між будинковолодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра