Провадження № 22-ц/812/1341/25 Головуючий суду першої інстанції Кузьменко В.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року м. Миколаїв Справа № 487/4462/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця ОСОБА_2 , на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2025 року, повне судове рішення складено 06 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кузьменка В.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , про стягнення майнової шкоди, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивований тим, що 25 лютого 2024 року третя особа - ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом марки Skoda модель Оctavia реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по вул. Погранична, в м. Миколаєві в правому ряду. В цей час автомобіль марки Toyota модель Prius реєстраційний номер НОМЕР_2 , стояла в "кармані" потім різко зробила маневр на розворот ліворуч, тим самим перерізавши шлях. В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження внаслідок чого їм завдано матеріальних збитків.

Водії учасники ДТП дійшли згоди щодо обставин, причин, умов, вчинення ДТП водіями на місці пригоди було складено повідомлення про ДТП. (Європротокол), за яким ОСОБА_3 визнав свою провину у вчинені ДТП та на місті ДТП добровільно сплатив позивачці 100 євро, що на дату ДТП по курсу до національної валюти складало 4 287.23 грн.

Відповідальність ОСОБА_3 згідно полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № 216125812 застраховано у Акціонерному товаристві «Страхова компанія «ІНГО» (далі АТ «СК ІНГО»).

25 лютого 2024 року позивачка замовила за власні кошти незалежну оцінку транспортного засобу для визначення вартості розміру майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля марки Skoda модель Оctavia реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 25 лютого 2024 року № 60-24 вартість відновлювального ремонту становить 129 578.38 грн.

11 березня 2024 року ОСОБА_1 , яка є власником автомобіля марки Skoda модель Оctavia реєстраційний номер НОМЕР_1 звернулась до АТ «СК «ІНГО», для відшкодування шкоди.

Відповідно до акту виконаних робіт, складеного ФОП ОСОБА_5 , від 29 квітня 2024 року № ДА-2-00033 вартість відновлювального ремонту становить 140 881.67 грн.

Страховиком на рахунок ФОП ОСОБА_5 в рахунок страхового відшкодування виплачено 15 березня 2024 року 3 200 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 19 березня 2024 року № 6729, 19 березня 2024 року в рахунок страхового відшкодування виплачено 67 868.85 грн, що підтверджується платіжною інструкцією 19 березня 2024 року № 6729. Загальна суми виплати склала 69 812.82 грн.

Отже, саме з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманими страховими виплатами та реальними витратами, пов`язаними з ремонтом пошкодженого автомобіля, за вирахуванням 4 287.23 грн, які вже відповідач сплатив, тому сума до стягнення складає 65 640. 82 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь відшкодування майнової шкоди, заподіяної унаслідок вчинення відповідачем ДТП, в розмірі 65 640.82 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2025 року до участі у справі залучено у якості третьої особи ОСОБА_4 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що згідно до звіту про оцінку колісного транспортного заходу від 25 лютого 2024 року № 60-24 вартість майнової шкоди, заподіяної в результаті ДТП власникові автомобіля марки Skoda модель Оctavia реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату ДТП 25 лютого 2024 року становить 67 615 грн з врахування ПДВ в запчастинах.

Відповідно до акта виконаних робіт від 29 квітня 2024 року № ДА-2-00033 вартість відновлювального ремонту становить 140 881.67 грн, що більше в 2 рази ніж раніше визначеною вартістю у звіті про оцінку колісного транспортного засобу від 25 лютого 2024 року № 60-24.

Водночас, суд не погодився із визначеною у вказаних документах завданою майновою шкодою, оскільки її розмір не підтверджено висновками судової авто-товарознавчої експертизи.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що згідно пункту 4 письмової заяви оцінювача, який виконував оцінку про визначення вартості розміру завданої матеріальної шкоди, оцінювач вказує, що усвідомлений щодо кримінальної відповідальності за надання завідомо неправдивої інформації.

Звіт про оцінку є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яку необхідно витратити на відновлення транспортного засобу. Жоден експерт чи оцінювач не може визначити точну вартість відновлювального ремонту. Це зумовлено тим, що така особа не здійснює безпосередній ремонт пошкодженого авто. Остаточну ж вартість відновлювального ремонту визначає саме виконавець робіт- працівники СТО, які і ремонтують авто. Стягнення відшкодування з страхової компанії на підставі рахунку СТО є правомірним та таким, що ґрунтується на положеннях законодавства.

Ніяких клопотань щодо наданого звіту та отримання іншого доказу невірності такого сторона відповідача не подавала.

Винна у вчиненні ДТП особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Якщо транспортний засіб фактично відремонтований, то розмір збитку визначається як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто, як вартість реально витрачених матеріалів і проведення робіт.

Розмір збитків визначається як вартість витрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів та проведених робіт.

ОСОБА_3 по даній справі є належним відповідачем.

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідача та третьої особи не надходило.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 25 квітня 2024 року ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом марка Skoda модель Оctavia реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по вул. Погранична, в м. Миколаєві в правому ряду. В цей час марка Toyota модель Prius реєстраційний номер НОМЕР_2 , стояла в "кармані" потім різко зробила маневр на розворот ліворуч, тим самим перерізавши шлях. В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. Водії учасники ДТП дійшли згоди щодо обставин, причин, умов, вчинення ДТП водіями на місці пригоди було складено повідомлення про ДТП. (Європротокол). Відповідачем ОСОБА_3 на місті ДТП було добровільно виплачено 100 євро, що на дату ДТП складала 4 287.23 грн.

Відповідальність ОСОБА_3 згідно полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № 216125812 застраховано у АТ «СК «ІНГО».

25 лютого 2024 року позивачка замовила за власні кошти в сумі 5 000 грн незалежну оцінку про визначення вартості розміру матеріальної шкоди пошкодженого автомобіля марка Skoda модель Оctavia реєстраційний номер НОМЕР_1 .

11 березня 2024 року ОСОБА_1 , яка є власником автомобіля марка Skoda модель Оctavia реєстраційний номер НОМЕР_1 звернулась до АТ «СК «ІНГО», для відшкодування шкоди.

Відповідно до акту виконаних робіт від 29 квітня 2024 року № ДА-2-00033 вартість відновлювального ремонту становить 140 881.67 грн.

Страховиком на рахунок ФОП ОСОБА_5 виплачено 15 березня 2024 року 3 200 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 19 березня 2024 року № 6729 від. 19 березня 2024 року виплачено 67 868.85 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 19 березня 2024 року № 6729.

Відповідно до платіжної інструкції від 30 квітня 2024 року ОСОБА_1 на рахунок ФОП ОСОБА_5 виплачено 69 812.82 грн.

Згідно звіту від 25 лютого 2024 року № 60-24 вартість відновлювального ремонту становить 129 578.38 грн з врахування ПДВ в запчастинах. Вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля марка Skoda модель Оctavia реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату ДТП 25 лютого 2024 року становить 67 615 грн з врахування ПДВ в запчастинах.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія зазначає наступне.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (далі - Закон № 1961-IV).

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (пункти 9.1 і 9.4 статті 9 Закону № 1961-IV).

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку (пункт 33.2 статті 33 Закону № 1961-IV).

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону № 1961-IV).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди без урахування зносу і сумою страхового відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункт 72)).

Суд встановив та сторонами у справі не оспорювалось, що 25 лютого 2024 року відбулася ДТП за участі автомобіля, яким керувала ОСОБА_4 , та автомобіля, яким керував водій ОСОБА_6 . Учасники ДТП зафіксували її у європротоколі.

У звіті про оцінку колісного транспортного засобу № 60-24 від 25 лютого 2024 року визначена вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у сумі 67 615.00 грн.

Максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України складає 80 000,00 грн (пункт 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 29 грудня 2015 року № 3471 в редакції, чинній на час настання страхового випадку).

Транспортний засіб позивачки 29 квітня 2024 року був фактично відремонтований на станції технічного обслуговування ФОП ОСОБА_5 , про що свідчить акт виконаних робіт № ДА-2-00033. Витрати на відновлюваний ремонт склали 140 881.67 грн.

АТ «СК «Інго» виплатило ФОП ОСОБА_5 71 068.85 грн страхового відшкодування - максимальний розмір страхової виплати за шкоду, завдану майну потерпілого, у разі оформлення європротоколу (документів про ДТП без участі поліції). Залишок суми витрат на відновлюваний ремонт у розмірі 69 812.82 (140 881.67 71 068.85) грн сплачено позивачкою.

З огляду на зазначене, апеляційним суд дійшов висновку, що з винуватця ДТП підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (тобто без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховою виплатою за євро протоколом. Близький за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц. Тобто, ОСОБА_3 як винуватець ДТП має відшкодувати потерпілій різницю між вартістю ремонту автомобіля потерпілої без урахування коефіцієнта фізичного зносу пошкоджених деталей і сумою страхової виплати за європротоколом. При цьому апеляційний суд погоджується з доводами позивачки, що з цієї суми 69 812.82 грн підлягає відрахуванню добровільно сплачена ОСОБА_3 після ДТП грошова сума еквівалентна 100 Євро. За такого, розмір майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 внаслідок пошкодження при ДТП її транспортного засобу марки Skoda модель Оctavia реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 65 640.82 грн.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність проведення у справі судової товаро - транспортної експертизи для визначення розміру майнової шкоди, виходячи з того, що звіт про оцінку колісного транспортного засобу від 25 лютого 2024 року № 60-24, вважається попереднім оціночним документом.

Між тим, суд першої інстанції залишив поза увагою, що на час звернення позивачки з позовом до суду пошкоджений автомобіль ОСОБА_1 вже було відремонтовано на СТО ФОП ОСОБА_5 та, виходячи з цих обставин позивачка просила відшкодувати майнову шкоди, виходячи із витрат фактичного ремонту її автомобіля та виплаченого страхового відшкодування.

На підтвердження своїх доводів надала акт виконаних робіт від 29 квітня 2024 року № ДА-2-00033.

Також є обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача вартості послуг суб`єкта оціночної діяльності щодо виготовлення звіту про оцінку пошкодженого колісного транспортного засобу позивачки у розмірі 5 000 грн, що підтверджується квитанцію від 20 березня 2024 року про здійснення оплати такої оцінки, оскільки такі витрати пов`язані з ДТП.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню майнова шкода у розмірі 70 640.82 ( 65 640.82+5 000) грн.

Відповідач не заперечував щодо розміру заявленої майнової шкоди.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

За змістом частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Так, відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ЦПК України, втрачає сенс.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За змістом пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1-3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Щодо судового збору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, за подання позову позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1 211.20 грн, а за подання апеляційної скарги 1 816.80 грн.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 1 211,20 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1 816.80 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовом ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 6 000 грн, надану в суді першої інстанції.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: копію договору від 02 травня 2024 року № 05-02 про надання правової допомоги; копію акту приймання-передачі послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 02 травня 2024 року № 05-02, копію платіжної інструкції від 03 травня 2024 року № 0.0..1 на суму 6 000 грн.

Вартість послуг та порядок їх оплати передбачені умовами договору від 02 травня 2024 року № 05-02.

За змістом вищевказаних документів вбачається, що професійна правнича допомога надана на загальну суму 6 000 грн за наступні послуги при розгляді справи в суді першої інстанції: ознайомлення з матеріалами справи (2 год.) 600 грн; наліз законодавчих та нормативно-правових актів, якими регулюються спірні правовідносини, пошук та вивчення судової практики по аналогічній категорії справ (4 год.)- 800 грн; узгодження правової позиції по справі (1 год.) 400 грн; Підготовка та направлення досудової пропозиції до відповідача (3 год.) 1 000 грн; підготовка проєкту позовної заяви про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (5 год.) 3 000 грн; обговорення тексту позовної заяви з позивачем та внесення виправлень (30 хв.) - 200 грн

В питанні критеріїв оцінки розміру таких витрат слід врахувати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу слід врахувати висновки Великої Палати від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

ОСОБА_3 або його представник не надали суду будь яких клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, врахувавши відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, складність справи, суть спору, характер послуг, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді першої інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу - 6 000.00 грн.

Отже, загальна сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача, складає 9 028 .00 (3 028 + 6 000) грн.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2025 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 70 640 (сімдесят тисяч шістсот сорок) грн 82 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 9 028.00 (дев`ять тисяч двадцять вісім) грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 18 вересня 2025 року.