ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року позивач звернулася до суду з цим позовом, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0484 та земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0485, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті її батька ОСОБА_2 .

Вимоги позову обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0018 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :02:002:0485), та земельну ділянку площею 0,0333 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :02:002:0484).

ОСОБА_2 за життя заповіт не склав, тому, відповідно до ч. 2 ст. 1223, 1261 ЦК України, право на спадкування за законом одержала ОСОБА_1 (донька спадкодавця) як спадкоємиця першої черги.

В установлений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Чернишової Олени Анатоліївни із заявою про прийняття спадщини, тому в силу ст. 1268 ЦК України вона є такою, що прийняла спадщину

02.05.2025 року позивач отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте реалізувати належним чином своє право на спадкування права у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0018 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :02:002:0485), та земельну ділянку площею 0,0333 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :02:002:0484) не може, оскільки їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на це спадкове майно.

Свою відмову приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Чернишова О.А. обґрунтувала тим, що неможливо визначити частку померлого у праві спільної сумісної власності і це унеможливлює вчинення нотаріальної дії.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 30.07.2025, також витребувано копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 .

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 15.09.2025 року.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про відкладення розгляду справи не подала.

Представник позивача адвокат Дьячук Н.В. у судовому засіданні підтримала вимоги позову з підстав, що у ньому зазначені. Пояснила, що після смерті батька позивача остання як спадкоємець за законом першої черги звернулась до нотаріальної контори з метою оформлення права власності на спадкове майно. За наслідками розгляду її заяви нотаріус ухвалила постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо двох земельних ділянок, які увійшли до спадкової маси, з тих підстав, що вказані об`єкти нерухомого майна перебувають на праві спільної сумісної власності у її матері та її померлого батька без визначення часток, що належать кожному з них. Вказане є законодавчо визначеною перешкодою для вчинення нотаріальних дій, тому права позивача можуть бути захищені лише у судовому порядку.

Представник відповідача Фастівської міської ради в судове засідання не з`явився, про місце, день і час судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не подав.

Заслухавши учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке.

Згідно з відомостями свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 , вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , в графі «батько» вказаний ОСОБА_2 , а в графі «мати» ОСОБА_4 (а.с. 38).

Відповідно до відомостей свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , про що Виконком Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області вніс актовий запис № 155 від 19.09.2009. Прізвище ОСОБА_7 після одруження зазначене як « ОСОБА_8 »(а.с. 43).

ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка площею 0,0018 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :02:002:0485), та земельна ділянка площею 0,0333 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :02:002:0484).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про, відповідно до відомостей свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , 13.07.2021 Фастівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) склав актовий запис №1007 (а.с.42).

Відповідно до відомостей спадкової справи №192/2021, ОСОБА_2 заповіт не склав.

Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 (донька) як спадкоємець першої черги.

ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Чернишової Олени Анатоліївни із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до відомостей свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 травня 2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Чернишовою Оленою Анатоліївною, зареєстрованим у реєстрі за № 1089 (спадкова справа № 192/2021), ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_2 і отримала право власності на 1/8 частку на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить спадкодавцю на підставі Рішення Фастівського міського суду Київської області від 17.10.2000, (справа №2-944-2000), яке набрало законної сили 28.10.2000, зареєстровано Фастівським міжміським бюро технічної інвентаризації 24.11.2000 року в книзі №58, реєстр 3249 (а.с.41).

Згідно з постановою від 11.06.2025, приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Чернишова Олена Анатоліївна відмовила ОСОБА_4 , що діяла від імені ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я її довірительки ОСОБА_1 на спадкове майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: на частку земельної ділянки площею 0,0333 га кадастровий номер :02:002:0484, цільове призначення ? для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,0018 га кадастровий номер :02:002:0485, цільове призначення ? для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав, що відсутні документи, що підтверджують факт визначення часток в праві спільної власності на земельні ділянки та/або поділ земельних ділянок, неможливо встановити склад спадкового майна (а.с. 32-37).

Також суд дослідив у судовому засіданні надану нотаріусом на вимогу суду спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Нормативно-правове обґрунтування.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Положенням ст. 1298 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Об`єктами права власності є будь-які речі (майно).

Згідно зі ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, способу захисту/відновлення порушеного права.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав ? це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Зі змісту поданого до суду позову вбачається, що підставою для звернення до суду слугувала відмова державного нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину вказаних земельних ділянок. Причиною такої відмови стала та обставина, що відсутні документи, що підтверджують факт визначення часток в праві спільної власності на земельні ділянки та/або поділ земельних ділянок, неможливо встановити склад спадкового майна.

Вказана обставина відповідно до вимог чинного законодавства є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Тобто підстави для оскарження дій нотаріуса відсутні.

Водночас, неможливість оформити свої спадкові справа у зв`язку з вказаним порушує права позивача.

Отже, позивач позбавлена можливості захистити своє право власності інакше, ніж звернутись до суду з цим позовом.

Суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Суд встановив, що спадкодавець за життя набув право власності на земельну ділянку.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 31626190) від 25.12.2014 року, земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0484 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0333 га належить на праві спільної сумісної власності померлому батьку позивачки ОСОБА_2 розмір частки 1/1 та матері позивачки ОСОБА_4 розмір частки 1/1.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 31637395) від 25.12.2014 року, земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0485 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0018 га належить на праві спільної сумісної власності померлому батьку позивачки ОСОБА_2 розмір частки 1/1 та матері позивачки ОСОБА_4 розмір частки 1/1.

Крім цього, суд встановив, що, відповідно до матеріалів спадкової справи №192/2021 до майна померлого ОСОБА_2 , йому належала частка у праві спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Отже, до спадкової маси ОСОБА_2 входила належна йому на праві власності частина означеного житлового будинку, а також частка у праві спільної сумісної власності на вказані земельні ділянки, на яких розташований цей будинок.

З огляду на це суд бере до уваги таке.

Спірні правовідносини щодо спадкування права у спільній сумісній власності на земельну ділянку, визначення розміру частки у праві у спільній сумісній власності на земельну ділянку та виділення її в натурі регулюються нормами ЗК України та нормами ЦК України.

Правовідносини щодо визначення частки на земельну ділянку у спадковому майні регулюються Книгою шостою «Спадкове право» ЦК України, а правовідносини щодо виділу в натурі у власність частки земельної ділянки у розмірі, що відповідає частці на будинок ? главою 26 ЦК України «Право спільної власності» та главою 14 Земельного Кодексу України (далі ? ЗК України) «Право власності на землю».

Згідно з частиною третьою статті другої ЗК України (тут і далі ? в редакції, чинній на час прийняття спадщини позивачем), об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України (тут і далі - в редакції, чинній на час прийняття спадщини позивачем), спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За змістом частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно зі статтею 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Частинами першою, другою статті 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно з частинами другою-п`ятою статті 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 120 ЗК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно з частиною третьою статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми права виділ частки зі спільного майна ? це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Відповідно до статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що, виходячи з системного аналізу положень статей 372, 377, 1225 ЦК України та статей 89, 120 ЗК України, з огляду на встановлені обставини цієї справи та їх підтвердження належними та достатніми доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог цього позову та наявність правових підстав для його задоволення.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0484, загальною площею 0,0333 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0485, загальною площею 0,0018 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складене 15.09.2025.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Фастівська міська рада Київської області, ЄДРПОУ- 34446857, місце знаходження: Київська область, м. Фастів, площа Соборна, 1.