Справа № 308/6162/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді - Дегтяренко К.С.,

при секретарі судового засідання - Сапронов А.О.

за участі учасників справи:

представника позивача адвоката Порада С.В.

представника відповідача Гладіліної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Митровка Ярослава Васильовича до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про стягнення пені, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про стягнення пені.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

В обгрунтування заяви посилаєтьс на наступне, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.08.2023 у справі № 308/3017/21 (копія додається) було встановлено факт несанкціонованого (неакцептованого позивачкою) списання коштів з рахунку позивачки на загальну суму 944 360,04 грн. Суд визнав дії банку щодо списання цих коштів неправомірними та, задовольнивши позовні вимоги, зобов`язав відповідача відновити залишок коштів на поточному рахунку позивачки до стану, в якому він

перебував станом на 23:00 19.12.2020 року. Суд поклав відповідальність за несанкціоноване списання на банк, відхиливши його заперечення.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 24.09.2024 у вказаній справівищевказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності дій банку та його обов`язку відновити стан рахунку позивачки.

Судовими рішеннями, що набрали законної сили 24.09.2024, остаточно встановлено факт неправомірного списання коштів з рахунку позивачки та обов`язок відповідача відновити стан банківського рахунку до того стану, в якому він був до вказаного списання.

Отже, факт здійснення відповідачем неакцептованої платіжної операції шляхом неправомірного списання коштів з рахунку позивачки у розмірі 944 360,04 грн, а також обов`язок відповідача відновити стан рахунку позивачки до попереднього стану, є преюдиціальними фактами, встановленими у справі № 308/3017/21 між тими ж сторонами, і не підлягають повторному доказуванню в межах розгляду даного позову про стягнення пені.

Відповідач відновив стан банківського рахунку позивачки лише 07 жовтня 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 5521_47 від 07.10.2024 (копія додається).

З огляду на зазначене, зокрема на тривалий період між неправомірним списанням коштів (22.12.2020) та їх фактичним поверненням (07.10.2024), позивачка вважає, що наявні всі підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені відповідно до вимог законодавства, виходячи з наступного.

01.08.2022 року введений в дію Закон України «Про платіжні послуги», який поширюється і на вказані спірні правовідносини.

Згідно з положеннями ч. 12 ст. 86 відповідного Закону вказано, що надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Відповідно до п. 39 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги», неакцептована платіжна операція платіжна операція, виконана надавачем платіжних послуг платника на підставі наданої ініціатором платіжної інструкції без отримання згоди платника (крім примусового списання (стягнення) або після відкликання такої згоди.

Обставини цієї справи свідчать про те, що з рахунку позивача було здійснено несанкціонований (неакцептований) платіж, за який банк несе відповідальність як надавач платіжних послуг. Враховуючи чинне законодавство, саме на банк покладається обов`язок не лише повернути незаконно списані кошти, а й компенсувати фінансові втрати шляхом сплати пені, що обґрунтовує необхідність її нарахування у встановленому розмірі.

Період нарахування пені згідно з ч. 12 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» починається з дня введення в дію цього Закону (01.08.2022) та триває до дня, що передує дню повернення коштів на рахунок платника (тобто до 06.10.2024 включно).

Загальна кількість днів прострочення у цьому періоді 798 днів.

Сума коштів, яка підлягала поверненню: 944 360,04 грн., враховуючи вищевикладене, просять стягнути вказану суму з відповідача.

23.05.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову відповідно до наступних обставин. На момент виникнення спірних правовідносин - станом на грудень 2020 року в Україні діяв Закон України від 05.04.2001 №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». На думку Відповідача, у позові неправильно вказані підстави позову. Підстави позову це обставини, якими Позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими Позивач бґрунтовує свої вимоги, які в даному випадку визначені Позивачем невірно.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Оскільки, в даному випадку позовні вимоги обґрунтовані нормами матеріального права, що не поширюють свою дію на спірні правовідносини, то і безпідставно застосувати відповідальність до Банку визначену в позові.

Крім того зважаючи на повне заперечення позову, Банк вважає за необхідне звернути увагу на можливість зменшення розміру пені, що є виключно дискреційними повноваженнями суду, оскільки вважає, що заявлений позивачем розмір пені, фактично дорівнює розміру неакцептованої платіжної операції. При цьому, відповідач просить врахувати , що є постраждалою стороною, та змушений був здійснити повернення коштів позивачу за власний рахунок. Крім того просив звернути увагу на сплив строку позовної давності та зменшити витрати на правову допомогу.

30.05.2025 року надійшла відповідь на відзив відповідно до якої Позовні вимоги ґрунтуються не на факті незаконного списання коштів (який вже встановлено рішенням суду у справі № 308/3017/21), а на простроченні виконання обов`язку повернути ці кошти, що тривало до 07.10.2024, тобто після набрання чинності новим законом 01.08.2022.

Відповідно до ч. 12 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги», надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбулося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити пеню у визначеному законом розмірі.

Таким чином, пеня застосовується саме до періоду прострочення обов`язку, який передбачений цим Законом тобто обов`язку повернути кошти платнику негайно після виявлення неакцептованої операції. Це обов`язок, який виникає за законом після 01.08.2022 (момент набрання ним чинності), у випадку, якщо порушення триває.

З огляду на це, правова підстава відповідальності відповідача за нарахування пені прямо передбачена чинним спеціальним законом, який регулює відповідні правовідносини і застосовується до триваючих порушень, починаючи з дати набрання ним чинності.

03.06.2025 року надійшло заперечення на відповідь на відзив, згудно вказаного заперечення вважає, що позивачем помилково обраховано дату прострочення виконання обов`язку повернути кошти, а відтак і період нарахування пені визначений невірно. Всі інші заперечення, щодо доводів позивача, є фактично ідентичними загальній позиції викладеній у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі та розгляд справи призначено у загальному позовному провадженні.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 липня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні:

представник позивача, підтримав вимоги позовної заяви, надав пояснення аналогічні викладеним у ній, а також у відповіді на відзив, просив позов задовольнити в поному обсязі, додатково зазначив, що обгрунтування суми заявлених витрат на правову допомогу буде заявлено у строки встановлені ЦПК України.

позивача не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, скористався своїм правом на участь в судовому засіданні через свого представника.

представник відповідача у задоволенні позовноїх заяви просила відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву та запереченні.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи:

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.08.2023 у справі № 308/3017/21 було встановлено факт несанкціонованого (неакцептованого позивачкою) списання коштів з рахунку позивачки на загальну суму 944 360,04 грн. Суд визнав дії банку щодо списання цих коштів неправомірними та, задовольнивши позовні вимоги, зобов`язав відповідача відновити залишок коштів на поточному рахунку позивачки до стану, в якому він перебував станом на 23:00 19.12.2020 року. Суд поклав відповідальність за несанкціоноване списання на банк, відхиливши його заперечення.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 24.09.2024 у вказаній справі вищевказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідач відновив стан банківського рахунку позивачки лише 07 жовтня 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 5521_47 від 07.10.2024 .

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Пункт 37.2. статті 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (у редакції, до втрати чинності 01.08.2022) передбачав, що в разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

30.06.2021 Верховною Радою України прийнято Закон № 1591-IX "Про платіжні послуги".

Пунктом 1 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про платіжні послуги" встановлено, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через 12 місяців з дня набрання ним чинності, крім: 1) частини другої статті 66, яка набирає чинності та вводиться в дію через 12 місяців з дня введення в дію цього Закону; 2) частини третьої статті 38 та глави 4 розділу IV, які набирають чинності та вводяться в дію через 36 місяців з дня введення в дію цього Закону.

Пунктом 2 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про платіжні послуги" визнано таким, що втратив чинність з дня введення в дію цього Закону, Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., № 29, ст. 137 із наступними змінами).

Отже, Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" втратив чинність 01.08.2022 на підставі Закону України № 1591-IX від 30.06.2021 "Про платіжні послуги".

Відповідно до частини 12 статті 86 Закону України "Про платіжні послуги", надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцепто

У межах справи № 308/3017/21 судами встановлено, що позивач як користувач платіжної картки своїми діями чи бездіяльністю не сприяла будь-якому розголошенню відповідних даних, а тільки і виключно внаслідок надання відповідачем доступу невстановленій особі до відповідних технічних можливостей відбулося викрадення не встановленими особами з її рахунку грошових коштів на суму 944 360,04 грн. за період з 19 на 20 грудня 2020 року.

Отже, суд дійшов висновку про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина 12 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги».

Із матеріалів справи слідує, що відповідачем сплачено 07.10.2024 на рахунок позивача грошові кошти в сумі 944 360,04.

Відтак, позивачем нараховано на суму 944 360,04 грн. за період із 01.08.2022 до 06.10.2024 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ у загальній сумі 820 010,20 грн.

Щодо доводів відповідача про непоширення Закону України «Про платіжні послуги» на спірні правовідносини, суд не погоджується з такою позицією, про що зазначив вище, дійшовши висновку про можливість застосування до вказних правовідносин частина 12 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги».

Позовні вимоги ґрунтуються не на факті незаконного списання коштів (який вже встановлено рішенням суду у справі № 308/3017/21), а на простроченні виконання обов`язку повернути ці кошти, що тривало до 07.10.2024, тобто після набрання чинності новим законом 01.08.2022.

Пеня застосовується саме до періоду прострочення обов`язку, який передбачений цим Законом тобто обов`язку повернути кошти платнику негайно після виявлення неакцептованої операції. Це обов`язок, який виникає за законом після 01.08.2022 (момент набрання ним чинності), у випадку, якщо порушення триває, порушення тривало як встановлено судом до 07.10.2024 року.

Крім того, суд не вбачає, зворотної дії закону у цьому випадку, оскільки позивачем пеня обраховується виключно за період після 01.08.2022, тобто моментом набрання чинності законом і до моменту поки порушення тривало.

Щодо зменшення розміру пені.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, як випливає із вказаної норми, зменшення розміру неустойки є виключно правом суду.

Враховуючи вищевикладені обставини та обставини встановленні рішенням судів у справі № 308/3017/21, суд приходить до висновку про відсутність підстав зменшення розміру пені.

Позивачем пеня розрахована у відповідності до вимог спеціального Закону, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Суд, походжується з доводами сторони позивача, що за переіод за період з 21.12.2020 до 07.10.2024, позивач зазнала інфляційних втрат, валютних втрат, є загальновідомим фактом те, що у 20202024 роках офіційний курс гривні по відношенню до інших валю, зокрема, долару США та Євро змінився та знецінився правктично вполовину.

За відсутності доступу до коштів протягом періоду 21.12.2020 до 07.10.2024 позивачка фактично втратила можливість здійснити альтернативні операції з конвертації валюти чи захисту активу від інфляції, здійснювати будь яке використання власних коштів на власний розсуд, зокрема використання вказаних коштів в інших не банківських операціях, до прикладну придбання будь якого майна. Тому, суд погоджується з доводами сторони позивача, про економічну обґрунтованість заявленої суми пені.

Щодо строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд застосовує позовну давність за заявою відповідача.

Зважаючи на те, що відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне на підставі ч.3 ст. 267 ЦК України застосувати трирічний строк позовної давності.

Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 до 31.10.2020 на всій території України карантин, дію якого неодноразово продовжено (у тому числі, й станом на час звернення КП «Харківські теплові мережі» з позовом до суду).

Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дї карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

ЗазначенийЗакон України від 30.03.2020 №540-IXнабрав чинності 02.04.2020.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено.

За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З огляду на викладене, на час дії встановленого карантину та воєнного стану, строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, не спливає.

Отже, у даних спірних правовідносинах позовна давність в силу пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову не спливла.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зважаючи на викладене, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами:

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при пред`явленні позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на підставі ст. ст. 141 ЦПК України, та Закону України «Про судовий збір» у розмірі у розмірі 12 300 гривень

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 76-78, 141, 263, 265, 268, ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» () в користь ОСОБА_1 , 820 010 (вісімсот двадцять тисяч десять) гривень 20 копійок пені.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» () в користь держави судовий збір у розмірі 12300 (дванадцять тисяч триста ) гривень 15 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Закарпатського апеляційного суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «Укргазбанк», 01030, м. Київ, вул. Єреванськ, 1, .

Повний текст рішення оголошено 02.09.2025 року, через перебування судді у відпустці 01.09.2025 року.

Суддя К.С. Дегтяренко