ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

03 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 683/2869/20

Провадження № 22-ц/820/1431/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Талалай О.І.

секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю: позивачки ОСОБА_1 та представників відповідача ТОВ «Міронекс» Євдоченко Н.Д., Смішної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Галущенко Наталії Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, визнання недійсним договору та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Галущенко Наталії Миколаївни, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, визнання недійсним договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_3 , на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 квітня 2025 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Галущенко Наталії Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», про усунення перешкод у користуванні підвалом, сходовими клітинами, коморою, горищем, котельнею літера «1Б», загальною площею 25,9 кв.м, гаражем літера «1В», загальною площею 94,1 кв.м., та іншими допоміжними приміщеннями будівлі, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , шляхом забезпечення доступу до цих приміщень; визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 28 лютого 2015 року між Фермерським господарством «ВМС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міронекс», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. за реєстровим номером №268.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 27 травня 2021 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 .

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 серпня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 .

30 вересня 2021 року ОСОБА_2 , як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «Міронекс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М., ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмета спору на стороні відповідача, Публічне акціонерне товариство «Райфайзен Банк» про усунення йому та ОСОБА_1 перешкод у користуванні підвалом, сходовими клітинами, коморою, горищем, котельнею літера «1Б», загальною площею 25,9 кв.м, гаражем літера «1В», загальною площею 94,1 кв.м та іншими допоміжними приміщеннями будівлі, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , шляхом забезпечення доступу до цих приміщень, та визнання недійсним договір купівлі-продажу, укладений 28 лютого 2015 року між Фермерським господарством «ВМС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міронекс».

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та позову третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Звонарьова В.В. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати зазначене рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивачкою ОСОБА_1 подано заяву про відмову від позову, яку вона підтримала в судовому засіданні.

Представники відповідача ТОВ «Міронекс» - адвокати Євдоченко Н.Д. та Смішна І.В. проти задоволення вказаної заяви не заперечували.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином. Від представника позивачки адвоката Звонарьова В.В. до апеляційного суду подано заяву про слухання справи у його відсутності.

Колегія суддів дійшла висновку про її задоволення, погодившись з заявленим правом сторони, оскільки відмова від позову не суперечить вимогам цивільно-процесуального законодавства.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач має право відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 373 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову відповідає вимогам статтей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи та закриває провадження у справі.

Таким чином, заява позивачки ОСОБА_1 про відмову від позову підлягає прийняттю.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ОСОБА_1 та додаткове рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Міронекс» витрат на правничу допомогу, яке є невід`ємною складовою основного судового рішення, слід визнати нечинним, а провадження у справі в цій частині позовних вимог закрити.

У відзиві на апеляційну скаргу представником відповідача ТОВ «Міронекс» Євдоченко Н.Д було повідомлено про попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу, які відповідач ТОВ «Міронекс» очікує понести на стадії апеляційного розгляду справи та заявила про подачу доказів в строки передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

02.09.2025 представником відповідача ТОВ «Міронекс» Смішною І.В. подано до суду клопотання про долучення доказів, в якому зазначено, що згідно з додатковою угодою № 6 від 27.05.2025 та актом приймання-передачі наданих послуг згідно з договором про надання правничої допомоги від 01.06.2020, товариством понесено витрати на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного провадження в розмірі 35000 грн, які просить стягнути на користь відповідача ТОВ «Міронекс».

Щодо витрат відповідача на правничу допомогу в розмірі 35000 грн слід зазначити.

Відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частиною шостою ст. 142 ЦПК України, передбачено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч.9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що у разі закриття провадження вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат підлягають задоволенню у разі необґрунтованих дій позивача, або у випадках зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Сам по собі факт відмови позивача від позову не може бути підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію здійснених ним витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Закриття провадження у справі на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому, суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Подання до суду заяви про відмову від позову не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

На ряду з цим, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим, зокрема, ч.1 ст. 55 Конституції України, п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.1 ст. 4 ЦПК України, є безумовним доступом до правосуддя незалежного від обґрунтованості позову.

З огляду на обставини справи та доводи заяви представника відповідача ТОВ «Міронекс» - адвоката Смішної І.В. про стягнення понесених під час апеляційного розгляду витрат на правничу допомогу, колегія суддів доходить висновку щодо відсутності підстав для покладення на позивачку витрат відповідача ТОВ «Міронекс» на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, від 07 квітня 2021 року у справі № 679/1125/18.

Керуючись статями 142, 255, 256, 373, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмову позивачки ОСОБА_1 від позову прийняти.

Визнати нечинним рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 квітня 2025 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 та додаткове рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Міронекс» витрат на правничу допомогу.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Галущенко Наталії Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, визнання недійсним договору закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 05 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: Л.М. Грох

О.І. Талалай