Справа № 138/1752/25
Провадження № 22-ц/801/2079/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Холодова Т. Ю.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника СТОВ «Прогрес» адвоката Варцаби Сергія Анатолійовича

на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 серпня 2025 року, постановлену під головуванням судді Холодової Т.Ю.

у справі №138/1752/25

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про розірвання договору оренди землі, -

встановив:

Короткий зміст вимог

У червні 2025 року СТОВ «Прогрес» звернулось з позовом в Могилів-Подільський міськрайонний суд до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди, обґрунтовуючи вимоги тим, що 30.06.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки строком на 49 років. Право оренди за вказаним договором зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 25.08.2021 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.09.2023 року право власності на вказану земельну ділянку набула ОСОБА_3 , яка як власник, повідомила ОСОБА_1 про зазначений факт.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22 квітня 2025 року право власності на цю ж земельну ділянку набуло СТОВ «Прогрес», яке на виконання вимог ст. 148-1 ЗК України надіслало ОСОБА_1 відповідне повідомлення.

Проте ОСОБА_1 , як орендар за договором оренди від 30.06.2021 не виконав умови договору щодо виплати орендодавцю (власнику земельної ділянки) орендної плати в порядку, строки та розміру встановлених договором.

За вказаних обставин просив розірвати договір оренди укладений 30 червня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 серпня 2025 року позовну заяву визнано неподаною та повернено позивачеві.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

19 серпня 2025 року представник позивача адвокат Варцаба С.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що залишаючи позовну заяву без руху, суд фактично здійснив оцінку правової підстави та обґрунтування позовних вимог, що на етапі вирішення питання про відкриття провадження є неприпустимо. Натомість позивач виклав зміст позовних вимог, спосіб захисту його прав та інтересів, обставини, якими обґрунтовує свої вимоги і докази, які їх підтверджують, тобто подав позовну заяву, що є його правом.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 29 серпня 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без виклику сторін

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Частиною 2 статті 369 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) п. 6 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки предметом перегляду в суді апеляційної інстанції є ухвала суду першої інстанції про визнання позовної заяви неподаною і її повернення, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновку, і закон, яким він керувався

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 07 липня 2025 року, що полягає у не зазначенні в позовній заяві та не поданні до неї доказів про те, що СТОВ «Прогрес» до 22.04.2025 було стороною договору оренди, укладеного 30 червня 2021 року між ОСОБА_2 ; що відповідач ОСОБА_1 як орендар земельної ділянки систематично порушує умови договору оренди вказаної земельної ділянки, який укладено 30 червня 2021 року між ним та ОСОБА_2 ; що станом на дату подання позову до суду ОСОБА_1 , як орендар за вказаним вище договором оренди землі не виплатив власникам земельної ділянки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та СТОВ «Прогрес» орендну плату у 2023 році в сумі 8 936,86 грн., у 2024 році в сумі 9 392,64 грн., в 2025 році в сумі 10 518,69 грн.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскаржувана ухвала вказаним вимогам не відповідає, а колегія суддів з висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Згідно частини статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи СТОВ «Прогрес» звернулось з позовом в Могилів-Подільський міськрайонний суд до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди, укладеного 30 червня 2021 року між ОСОБА_2 , та відповідачем ОСОБА_1 з тих підстав, що останній не виконує умови цього договору, зокрема, щодо сплати орендної плати.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 07 липня 2025 року зазначену позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків.

Підставами для залишення позовної заяви без руху стало те, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачем СТОВ «Прогрес» не зазначено і не надано доказів на їх підтвердження. Зокрема, посилаючись на невиконання відповідачем умов договору оренди щодо сплати орендної плати за 2025 рік позивачем не обґрунтовує обставини за яких вказана плата мала бути проведена відповідачем раніше дати , зазначеної у договору оренди. Також не надано доказів які б свідчили про те, що позивач до 22.04.2025 року був стороною договору оренди, про розірвання якого ставить вимогу.

На виконання вимог зазначеної ухвали позивачем подано суду позовну заяву я кій зазначається про те, що за замістом ст. 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої позовні вимоги із викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову не перешкоджає розгляду справ, оскільки може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Водночас суд вважав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху від 07 липня 2025 року не виконаними, а тому постановив ухвалу від 05 серпня 2025 року про визнання позовної заяви неподаною та повернув її позивачеві.

Вирішуючи питання відповідності оскаржуваної ухвали вимогам закону, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви визначені у статті 175 ЦПК України.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до положень ч. ч. 1-6 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 185 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.

Проте судом першої інстанції не враховано, що відповідно до частини 1 статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. При цьому, відповідно до частини 5 статті 177 цього Кодексу позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги.

За змістом зазначеної норми саме на позивача покладається обов`язок обґрунтування своїх вимог з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини.

Статтею 264 ЦПК України встановлено, що суд вирішує питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються під час ухвалення рішення.

Отже незазначення та недодання доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки є підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання з надмірним формалізмом, вдавшись до оцінки доказів на етапі відкриття провадження у справі.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, Суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника СТОВ «Прогрес» адвоката Варцаби Сергія Анатолійовича задовольнити.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 серпня 2025 року, скасувати, а справу №138/1752/25 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі, - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.М.Стадник

Судді М.В.Матківська

І.В.Міхасішин