справа № 401/1734/20 головуючий у суді І інстанції Янченко А.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Кияшко К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про розподіл судових витрат на правничу допомогу, постановлену під головуванням судді Янченка А.В. у м. Києві, повний текст судового рішення складений 23 червня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Баварія», про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ТОВ «Житловий комплекс «Баварія», про поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.11.2024 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 19.02.2025 року) у справі № 401/1734/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Баварія», про поділ спільного майна подружжя задоволено.

26 листопада 2024 року представник позивача звернулася до суду із заявою, про розподіл судових витрат за правничу допомогу по справі № 401/1734/20 та просила стягнути з відповідача на користь позивача 58 500,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2025 року в задоволенні заяви представника позивача про розподіл судових витрат за правничу допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що 06 листопада 2020 року між ОСОБА_4 та адвокатом Богдановою М.Г. укладено договір про надання правничої допомоги, на підставі якого всю правничу допомогу у справі надавала саме вона. Тобто, позовна заява подавалася іншим адвокатом, яким не було вказано орієнтовного розрахунку витрат позивача з невідомих для позивача та адвоката Богданової М.Г. підстав. Так як позовна заява складалася адвокатом, позивач не знала, і не могла знати про необхідність визначення орієнтовного розрахунку витрат у позовній заяві. Послуги по наданню правничої допомоги надавалися з 2020 року адвокатом Богдановою М.Г. (зміна прізвища адвоката у серпні 2024 року на Мельничик). Відповідач, зловживаючи своїми процесуальними правами до суду не з`являвся, внаслідок чого судом справа відкладалася та слухалася понад 4 роки. Протягом розгляду справи позивач не користувалася своїм правом на надання відповіді на відзив. Внаслідок вказаних обставин, позивач не вказав у позові очікуване понесення нею витрат на правничу допомогу. Таким чином позивач не зазначила попередній розрахунок витрат у позовній заяві, але подала докази їх понесення протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення. Попередній адвокат позивача не виконав обов`язок ч. 1 ст. 134 ЦПК, проте адвокат якою фактично надавалися послуги протягом 4 років слухання справи скористалася правом, наданим позивачу ч. 8 ст. 141 ЦПК і підтвердила розмір понесених позивачем витрат у встановлений законом строк.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в позові не зазначено про очікуване понесення нею судових витрат у вигляді оплати професійної правничої допомоги. А тому, суд відмовив у задоволенні заяви представника ОСОБА_5 адвоката Богданової Марини Григорівни про розподіл судових витрат за правничу допомогу на підставі ч. 2 ст. 134 ЦПК України.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України)

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України)

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124,129 ГПК України (аналогічні положення закріплені й у статтях 134, 141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19).

У постанові від 31 липня 2024 року у справі № 916/2929/22 Верховний Суд наголосив на різниці між заявою про стягнення судових витрат та заявою про намір подати докази понесення судових витрат, про яку йдеться у частині 8 статті 129 ГПК України (аналогічна норма міститься у частині 8 статті 141 ЦПК України). У вказаній нормі йдеться не про заяву про стягнення витрат, а саме про те, що розмір цих витрат встановлюється на підставі доказів, поданих або до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тому, ключовим є те, коли саме особа, яка має намір стягнути судові витрати, подала до суду докази та які дії для цього вчинила.

Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:

- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

З урахуванням принципу правової визначеності заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Не заявлення до ухвалення судового рішення про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи не заявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

Про подання доказів понесення витрат на правову допомогу, але при умові, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповіднузаяву роз`яснено судам і в пункті 102 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи представником позивача відповідна заява щодо надання доказів понесених витрат у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України не була зроблена.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та відмовив в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу з мотивів не зазначення позивачем орієнтованої суми судових витрат.

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги, що не зазначення стороною орієнтовного розміру судових витрат, які сторона має намір понести, не є безумовною підставою до відмови в задоволенні заяви (Постанова ВС від 08.04.2021 року у справі № 161/20630/18).

Враховуючи, що представник позивача подала докази на підтвердження наданих послуг з правової допомоги, попередньо не зробивши про це відповідну заяву, наявні підстави для відмови у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мельничук М.Г. про ухвалення додаткового рішення суду щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі, що відповідає вимогам статті 141 ЦПК України та вищевказаній практиці Верховного Суду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов по суті вірного висновку про відсутність підстав до задоволення заяви, однак при цьому керувався невірними мотивами, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до зміни судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2025 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.