05.09.2025 Справа № 756/8346/24
Унікальний № 756/8346/24
Провадження №2/756/471/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Луценко О.М.,

за участю секретаря Галелюк Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року позивач в особі представника звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 01.06.2021 Печерським районним судом м. Києва було видано судовий наказ, яким було стягнуто з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ «КВАНТ» на користь ОСОБА_1 , нарахованої, але невиплаченої працівникові заробітної плати у розмірі 276 349 грн. 08 коп. Сума заборгованості з заробітної плати у розмірі 245 992,08 (двісті сорок п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні 08 копійок) грн.. було нарахована станом на 15 березня 2021 року на підставі довідки № 56 від15.03.2021. Позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 03 грудня 1991 року. 09.08.2021 наказом № 310-к/тр позивача було звільнено з посади начальника відділу матеріально - технічного забезпечення. Відповідачем було допущено порушення строків виконання рішення суду з виплати заробітної плати на суму у розмірі 276 349 грн. 08 коп.(двісті сімдесят шість тисяч триста сорок дев`ять гривень 08 копійок) грн.. у період з 15.03.2021 по 26.02.2024. Як вбачається з наказу про звільнення № 310-к/тр від 09.08.2021, позивачу було нараховано компенсацію за 57 календарних днів невикористаної щорічної відпустки заробітну плату за 1 відпрацьований робочий день та вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку. За даними з Індивідуальних відомостей про застраховану особу по Формі ОК-5, ОК-7сума нарахованої заробітної плати, компенсації за відпустку та 1 відпрацьований робочий день у серпні 2021 становить 34 535,32 грн, та нарахована та не виплачена заробітна плата з 16.03.2021 по 31.07.2021 у розмірі 32 802,28 грн. З врахуванням викладених обставин по справі, станом на дату звільнення позивача, відповідач мав виплатити нараховану заробітну плату у розмірі 343 686,68 (триста сорок три гривні шістсот вісімдесят шість гривень 68 копійок) грн. За час звільнення позивача в період з 09.08.2021 по 26.02.2024 розмір заборгованості становив 343 686,68 (триста сорок три гривні шістсот вісімдесят шість гривень 68 копійок) грн.., після виконання судового наказу Печерським районним судом м. Києва від 01.06.2021 заборгованість перед позивачем становить 67 337,60 грн., отже у позивача є всі підстави для стягнення з відповідача суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Індексація суми невиплаченої заробітної плати за наказом Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2021 на суму 276 349,08 грн. та невиплаченої заробітної плати компенсації за відпустку та 1 відпрацьований робочий день у серпні 2021 на дату звільнення позивача 09.08.2021 на суму 67337,60грн. становить 52488,96грн. Отже, сума заборгованості та середнього розрахунку за час затримки виплат заробітної плати має бути виплачена з врахуванням втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строку її виплати. Враховуючи, що заборгованість Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» із виплати належної позивачу заробітної плати не була погашена у день звільнення, позивач просить стягнути з відповідача нараховану і невиплачену заробітну плату в розмірі 67 337,60грн., суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 505 386,30 грн., а також компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в розмірі 52 488,96 грн. та правничу допомогу.

20.08.2024 від представника відповідача надійшов відзив відповідно до якого проти наданого позову заперечують частково, пояснивши, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 57367,43грн., що підтверджується довідкою № 731 від 27.08.2024р., а дані взяті з довідки ОК-7 та ОК-5 використовується для визначення страхового стажу для розрахунку сум лікарняних, нарахування допомоги по безробіттю, тощо. Окрім того позивачем здійснено розрахунок середнього заробітку за період з дати звільнення 09.06.2021 по 30.06.2024, тобто більше ніж за 33 місяці при цьому застосувавши суму 692,31грн. відповідно до довідок ОК-7 та ОК-5. Однак згідно розрахунку середня заробітна плата за день, з вирахуванням податків становить 522,33грн., окрім того відповідно до ст.. 117 КЗпП України організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день, фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Тобто законодавством чітко встановлено період затримки розрахунку, час якого організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток даний період не повинен перевищувати шість місяців.Зважаючи на викладене та на підставі ст. 117 КЗпП, період за який може здійснений розрахунок середнього заробітку, який може бути виплачений позивачеві за час затримки, триває не з 09.08.2021 p., а з наступного дня звільнення тобто 10.08.2021 р. по 10.02.2022 р. (шість місяців). Кількість робочих днів за даний період становить:серпень з 10.08.2021 по 31.08.2021 - 15 р.д.; вересень, з 01.09.2021- 30.09.2021 -22 р.д.; жовтень, з 01.10.2021 -31.10.2021 -20 р.д.; листопад, з 01.11.2021- 30.11.2021-22 р.д.; грудень, з 01.12.2021- 31.12.2021-22 р. д.; січень з 01.01.2022-31.01.2022 - 19 р.д., лютий з 01.02.2022-10.02.2022 - 08 р.д. Разом за шість місяців: 128 робочих днів.Щодо розрахунку самого середнього заробітки через затримку по виплаті заробітної плати, який може бути виплачений позивачеві з розрахунку за 522,33 грн. за 1 робочий день, то його розмір має становити 128*522,3, 66 858 грн., 24 коп., що в свою чергу підтверджує необґрунтованість п вимог в частині стягнення середнього заробітку в розмірі 505 386,30 грн. Зважаючи на те, що сума середнього заробітку - 66 858,24 грн., перевищує розмір заробітної плати - 57 367 грн. 43 коп., то в даному випадку повинен зменшити зазначену суму середнього заробітку, через непропорційність. Проти стягнення втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати заперечують, оскільки до відповідача і так заявлено спеціальний вид відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До судового засідання надали заяву про розгляд справи без участі представника.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Судом встановлені та підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами наступні факти.

Позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 03 грудня 1991 року.

09.08.2021 наказом № 310-к/тр позивача було звільнено з посади начальника відділу матеріально - технічного забезпечення.

01.06.2021 Печерським районним судом м. Києва було видано судовий наказ, яким було стягнуто з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ «КВАНТ» на користь ОСОБА_1 , нарахованої, але невиплаченої працівникові заробітної плати у розмірі 276 349 грн. 08 коп.

На момент припинення трудових правовідносин між ДП «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» та ОСОБА_1 у роботодавця виникла заборгованість перед робітником із виплати останньому заробітної плати у розмірі 57367,43 грн., що підтверджується довідкою з місця роботи № 731 про заробітну плату за період з 31.08.1989 до 09.08.2021, зміст якої свідчить про визнання відповідачем вказаного позивачем розміру заборгованості із виплати заробітної плати.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на суму заборгованості, відомості, які були взяті з Індивідуальних відомостей про застраховану особу по Формі ОК-5, ОК-7, оскільки довідки з індивідуальних відомостей про застраховану особу, видані управлінням пенсійного фонду України, не підтверджують наявність заборгованості по заробітній платі та не визначає її розмір. Таким чином, офіційні відомості пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 підтверджують лише його страховий стаж та не можуть бути прийняті судом, як належні докази, щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній за період.

Відповідач визнає факт заборгованості перед позивачем із заробітної плати та надав докази, що заборгованість дійсно становить 57367,43грн.

Статтею 43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України, передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява № 38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці», до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

За ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Однак, як вбачається з матеріалів справи і не спростовано відповідачем, останній, як роботодавець, до теперішнього часу, порушуючи вимоги ст. 116 КЗпП України, не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі.

Тому, вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 57367,43 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Зважаючи на викладене та на підставі ст. 117 КЗпП, період за який може здійснений розрахунок середнього заробітку, який може бути виплачений позивачеві за час затримки, триває не з 09.08.2021 p., а з наступного дня звільнення тобто 10.08.2021 р. по 10.02.2022 р. (шість місяців).

Кількість робочих днів за даний період становить:серпень з 10.08.2021 по 31.08.2021 - 15 р.д.; вересень, з 01.09.2021- 30.09.2021 -22 р.д.; жовтень, з 01.10.2021 -31.10.2021 -20 р.д.; листопад, з 01.11.2021- 30.11.2021-22 р.д.; грудень, з 01.12.2021- 31.12.2021-22 р. д.; січень з 01.01.2022-31.01.2022 - 19 р.д., лютий з 01.02.2022-10.02.2022 - 08 р.д. Разом за шість місяців: 128 робочих днів.

Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за ч. 3 п. 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно ч. 3 п. 3 вказаного Порядку, в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Щодо розрахунку самого середнього заробітки через затримку по виплаті заробітної плати, який може бути виплачений позивачеві з розрахунку за 522,33 грн. за 1 робочий день, то його розмір має становити 128*522,3, 66 858 грн., 24 коп., що в свою чергу підтверджує необґрунтованість п вимог в частині стягнення середнього заробітку в розмірі 505 386,30 грн.

Суд, приймаючи розрахунок та до уваги те, що він здійснений у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», та, зважаючи на те, що відповідач заперечень проти вказаного розміру середньоденного заробітку відповідача не надав, а тому вказана обставина не підлягаю доведенню іншими доказами, вважає за можливе покласти в основу судового рішення.

Період затримки виплати заробітної плати, за який нараховується середній заробіток згідно ст. 117 КЗпП України, повинен вираховуватися у робочих днях.

Вказане також вірно, на думку суду, визначено відповідачем у своєму розрахунку.

Враховуючи викладене, виходячи з розміру середньоденного заробітку позивача, який становить 522,33 грн, та періоду затримки виплати заробітної плати у 128 робочих дні, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, становить 66858,24 грн.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги вимоги позивача, виходячи із принципу диспозитивності, закріпленого ст. 13 ЦПК України, про те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, надходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України в розмірі 66858,24 грн.

Окрім того позивачем заявлена позовна вимога про відшкодування втрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Окрім того, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, має разовий характер та не входить до фонду оплати праці (постанови Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 694/215/16-ц, провадження №61- 37406св18, від 09 червня 2021 року у справі № 569/11319/19, провадження № 61- 7911св20).

Таким чином виплати не підлягають компенсації у порядку, визначеному Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», оскільки за позовними вимогами позивача до відповідача повинен бути застосований спеціальний вид відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку (але не більше ніж за шість місяців) при звільненні, що прямо передбачений ст. 117 КЗпП України, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Частиною1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що правова допомога надавалася позивачу адвокатом Штундер Я.Г. на підставі Договору про надання правової допомоги від 19.03.2024р.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 р.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції ВС/КГС викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 р. у справі №922/15944/17.

Враховуючи викладене,а також те, що розрахунок витрат на правничу допомогу на суму 15000,00 грн. не узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» (ідентифікаційний код: 14308138, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 4) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) нараховану, але не виплачену суму заробітної плати в розмірі 57367,43гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 10.08.2021 по 10.02.2022 в розмірі 66858,24гривень та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1211,20грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м.Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Луценко