ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

іменем України

справа №650/5309/24

провадження №22ц/819/405/25

03 вересня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

судді: Базіль Л.В.,

Радченко С.В.,

секретар: Олійник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Фермерського господарства «ЮКОС І К» на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 11 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Сікори О.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Юкос і К», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Агромрія і К» про розірвання договору оренди землі,

в с т а н о в и в :

Зміст позовних вимог

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фермерського господарства «Юкос і К» про розірвання договору оренди землі.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-XC №003961 від 11 липня 2002 року, є власником земельної ділянки сільськогосподарського виробництва площею 6,8836га, кадастровий номер :02:001:0028, розташованої на території Шляхівської селищної ради Бериславського району Херсонської області.

30 квітня 2014року між позивачем та ФГ «Юкос і К» укладений договір оренди, за яким позивач передала в користування орендодавцю належну їй земельну ділянку.

Згідно пункту 9 договору оренди сторони визначили, що орендна плата становить 12303,28грн. щорічно, за вирахуванням податків, передбачених чинним законодавством України. Орендна плата має сплачуватися у строки: листопад-грудень кожного року (пункт 11 договору). Відповідно до пункту 1.4 договору, у разі не внесення орендної плати у строки, визначені договором оренди, справляється пеня у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Додатковою угодою від 23 грудня 2019року сторонами погоджений строк дії договору до 31 грудня 2030року.

Пославшись на систематичну несплату відповідачем орендної плати за 2022, 2023роки та наявність заборгованості в загальному розмірі 20313,85грн., пені в розмірі 9666,47грн., позивач просила розірвати укладений між сторонами договір оренди землі від 30 квітня 2014року, зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 5549380 від 30 квітня 2014року.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 11 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Ухвалено розірвати договір оренди землі від 30 квітня 2014року, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Юкос і К», щодо земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0028, площею 6,8836га, зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 5549380 від 30 квітня 2014року.

Стягнуто з Фермерського господарства «Юкос і К» на користь ОСОБА_1 витрати на судовий збір в розмірі 968,96грн..

Рішення суду мотивовано, тим що відповідач систематично не виконував обов`язок зі сплати орендної плати за 2022-2023 роки, що є істотним порушенням умов договору відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» та статті 651 ЦК України. При цьому суд виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази, що систематична несплата орендної плати була спричинена непереборними (форс-мажорними) обставинами або іншими незалежними від відповідача причинами, які б унеможливлювали виконання господарством договірних зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду від 11 квітня 2025року, Фермерське господарство «Юкос і К» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалите нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що належна позивачу земельна ділянка розташована на території Шляхівської громади, яка увійшла до Бериславської міської територіальної громади.

Згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022року №75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 грудня 2022року» Бериславська міська територіальна громада віднесена до територій, яка розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій або яка перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Згідно наказу №309 від 22 грудня 2022року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» вся територія Бериславської міської територіальної громади за винятком м.Берислав, с.Зміївка, с.Новоберислав віднесена до територій можливих бойових дій.

Наразі спірна земельна ділянка є замінованою, її використання за призначенням є неможливим. Оброблення землі створює пряму і реальну загрозу життю і здоров`ю працівників господарства. Неможливість використання земельної ділянки існує з 24 лютого 2022року і по теперішній час. За таких обставин, враховуючи вимоги частини шостої статті 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, оскільки має місце випадок непереборної сили.

Крім того, скаржник зазначив, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позову. В обґрунтування цього твердження вказав, що позивачем не може бути застосоване його право на розірвання договору, як відповідальність за порушене відповідачем зобов`язання, оскільки таке порушення стало наслідком наявності обставин, які перебувають поза волею сторін договору, та на наявність яких сторони договору не можуть вплинути.

На думку відповідача, суд першої інстанції належним чином не дослідив надані господарством докази та дійшов хибного висновку про задоволення позивних вимог ОСОБА_1 .

Правова позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Андріяшева І.М., яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , просила скаргу залишити без задоволення, вказавши про законність та обґрунтованість рішення суду від 11 квітня 2025року.

Адвокат зазначила, що в ході розгляду справи відповідач не заперечував факт несплати позивачу орендної плати за 2022, 2023роки. При цьому, належних доказів на підтвердження неможливості використання земельної ділянки за цільовим призначенням протягом вказаного періоду не надав. Саме на наймача покладається обов`язок з доведення обставин неможливості використання землі. Віднесення території Бериславської міської територіальної громади до територій можливих бойових дій та запровадження воєнного стану в Україні саме по собі не свідчать про неможливість використання ФГ «Юкос і К» орендованої земельної ділянки. Відповідачем не доведено, що спірна земельна ділянка була і залишається замінованою, що він був позбавлений можливості взагалі користуватися орендованим майном, у нього був відсутній доступ до землі, відповідач намагався використовувати землю згідно цільового призначення.

Позивачу достеменно відомо, що в 2022році господарство здійснювало обробку землі, тобто здійснювало господарську діяльність, однак орендну плату орендодавцям не виплатило.

Розгляд справи апеляційним судом

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 16 липня 2025року до участі у справі в якості третьої особи залучено ТОВ «Агромрія і К», до якого за договором купівлі-продажу прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 15 березня 2025року перейшло право оренди земельної ділянки, належної позивачу.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ФГ «Юкос і К» адвокат Дудченко В.М. просив апеляційну скаргу задовольнити, з підстав, викладених у скарзі. Пояснив, що фермерським господарством не здійснювалася господарська діяльність на орендованих земельних ділянках протягом 2022-2024 років через обставини непереборної сили, які виключають відповідальність відповідача.

Адвокат Андріяшева І.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, пославшись на недоведеність відповідачем факту неможливості використання землі протягом зазначеного періоду.

Представник ТОВ «Агромрія і К» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету товариства від 21 липня 2025року; рекомендованим повідомленням про неможливість вручення поштового відправлення у зв`язку з відсутністю адресата за місцем його знаходження (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України).

Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, пояснення з`явившихся до суду представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно з Державного акту приватної власності на землю серії IV-XC №003961 від 11 липня 2002 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки сільськогосподарського виробництва площею 6,8836га, розташованої на території Шляхівської сільської ради Бериславського району Херсонської області (а.с.15).

Право власності позивача на земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0028 зареєстровано 12 лютого 2014року в Державному реєстрі речових прав на нерухому майно (а.с.16).

30 квітня 2014року між ОСОБА_1 та ФГ «Юкос і К» укладений договір оренди землі, за яким позивач передала в користування орендодавцю строком на 10 років належну їй земельну ділянку площею 6,8836га, кадастровий номер :02:001:0028. Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки на час укладення договору становила 29213,34грн., щорічний розмір орендної плати 2804,67грн. Сторони погодили, що орендна плата здійснюється протягом листопада-грудня кожного року. У разі не внесення орендної плати у строки, визначені договором оренди, справляється пеня у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожен день прострочення (а.с. 17-18).

05 травня 2014року право оренди землі зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.19).

Згідно додаткової угоди від 23 грудня 2019року до договору оренди земельної ділянки від 30 квітня 2014року, сторонами погоджений строк дії договору до 31 грудня 2030року та збільшений розмір орендної плати до 12303,28грн. щорічно (а.с.20).

Відповідач не сплачував орендну плату на користь позивача в 2022, 2023роках. Заборгованість з орендної плати становить за 2022рік 12303,56грн., з урахуванням коефіцієнту індексації 1,0; за 2023рік 12931,04грн., з урахуванням коефіцієнту індексації 1,051, а всього 25234,60грн. За вирахуванням обов`язкових податків та зборів в сумі 4920,75грн., загальний розмір заборгованості з орендної плати склав 20313,85грн. Розмір пені, яка має нараховуватися на суму боргу згідно пункту 14 договору оренди (з урахуванням податків та військового збору) становить 9666,47грн., а всього заборгованість склала 29 980,32грн. (20313,85+9666,47), що відповідачем не спростовано (а.с.90).

З повідомлення про підозру від 22 лютого 2024року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, відносно ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_2 , обіймаючи посаду директора Фермерського господарства «Юкос і К» продовжив протягом 2022року здійснювати господарську діяльність на території тимчасово окупованої Херсонської області, добровільно здійснив передачу майнових прав ФГ «Юкос і К» окупаційній адміністрації, незаконно діючій на території Херсонської області, та здійснював вказану діяльність у взаємодії з державою-агресором та її незаконно створеними органами (а.с.24-29).

За інформацією Бериславської міської військової адміністрації Херсонської області від 02 лютого 2024року ФГ «Юкос і К» не займається діяльністю з вирощування продукції товарно-сільськогосподарського виробництва на території Шляхівського старостинського округу Бериславської міської територіальної громади. Територія Шляхівського округу перебуває в 20-ти кілометровій зоні від лінії розмежування та межує із зоною активних бойових дій (а.с.30).

З листа №21/03 від 21 березня 2023року встановлено, що ФГ «Юкос і К» зверталося до Головного управління ДСНС у Херсонській області з проханням сприяти в розмінуванні сільськогосподарських угідь, які перебувають у користуванні господарства (а.с.71).

З відповіді Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області від 10 квітня 2023року №6602-1334/6616 вбачається, що обстеження земельних ділянок та планування проведення гуманітарного розмінування відбудеться після подання господарством заявки щодо залучення піротехнічних підрозділів. Відповідачу рекомендовано звернутися з даного питання до Херсонської обласної військової адміністрації (а.с.70). Відповідне повідомлення (заявка) про обстеження та розмінування сільськогосподарських угідь подана відповідачем 12 квітня 2023року (а.с.72-88).

З договору №03-25 про купівлю-продаж права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 15 березня 2025року встановлено, що ФГ «Юкос і К» продало (відчужило) на користь ТОВ «Агромрія і К» право оренди земельних ділянок, у тому числі, щодо земельної ділянки належної позивачу (а.с.147-160).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Правилами частини першої статті 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Оренда землі є окремим випадком найму майна, загальні правила якого визначені приписами цивільного (приватного) права. Відповідно й законодавче регулювання підстав припинення права оренди землі складається з норм цивільного та земельного законодавства.

Договір оренди землі, відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Орендодавець, відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі», має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.

Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку (частина друга статті 25 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до спеціальної норми частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату» орендної плати.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня2024 року у справі № 629/2698/23; постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші).

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ФГ «Юкос і К» систематично (два роки поспіль) не виплачувало ОСОБА_1 орендну плату у строки, визначені умовами укладеного між сторонами договору, що відповідно до наведених норм права є підставою для розірвання договору оренди відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України.

Згідно висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі№ 918/391/23 (провадження № 12-19гс24), підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.

Оскільки позивач мотивував позовні вимоги тим, що ФГ «Юкос і К» вчасно не сплачувало орендну плату за 2022 - 2023 роки, тому саме відповідач повинен був спростувати належними та допустимими доказами твердження позивача про несплату орендної плати в обумовлені в договорі строки, тобто протягом листопада-грудня кожного року, чого ним зроблено не було.

Відповідач не надав суду доказів на підтвердження факту виконання ним своїх зобов`язань щодо виплати орендної плати відповідно до умов договору оренди землі позивачу за 2022, 2023 роки. Крім того, заперечуючи проти задоволення позову вказував на неможливість виконання цих зобов`язань через обставини, які на його думку, унеможливлювали виконання зобов`язань.

Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення в доводах апеляційної скарги посилається на те, що відсутність сплати орендної плати господарством у період тимчасової окупації та до моменту підтвердження безпечного стану земельної ділянки є наслідком обставин непереборної сили, за які він не відповідає, що унеможливлює розірвання договору оренди землі на підставі систематичної несплати орендної плати протягом зазначеного періоду.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

Частиною другою статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

В зв`язку із запровадження на території України Указом Президента України №64 від 24 лютого 2022 року воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 зазначено, що: «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 у справі №913/20/21».

Отже, орендар повинен довести факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії було практично неможливим (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію, засміченням вибухонебезпечними предметами земельної ділянки, що є предметом договору), це допоможе уникнути відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Згідно частини першої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до системного аналізу глави 58 ЦК України оренда земельної ділянки є різновидом найму майна, а тому загальні положення про найм (оренду) застосовуються до регулювання відносин з найму (оренди) земельної ділянки, якщо інші правила не передбачено спеціальним Законом.

Положення Закону України «Про оренду землі» не забороняють застосування до відносин з оренди землі наведених загальних положень, викладених в статті 762 ЦК України (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 399/935/16-ц (провадження № 61-304св17)).

Згідно з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Обставини, зазначені у частині шостій статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21), у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір.

Встановлені у справи обставини свідчать, що належна позивачу земельна ділянка знаходиться на території Шляхівської сільської ради Бериславського району Херсонської області, що відноситься до Бериславської міської територіальної громади Бериславського району Херсонської області, яка у період з 09 квітня 2022 року по 11 листопада 2022 року перебувала під тимчасово окупацією рф, а з 11 листопада 2022 року віднесена до території можливих бойових дій, що підтверджується наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, яким було затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, а також Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, який затверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року№ 376, який є чинним.

За положеннями статей 12 та 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Надані сторонами докази у справі свідчать, що незважаючи на тимчасову окупацію військами рф з 09 квітня 2022року території Шляхівської сільської ради Бериславського району Херсонської області, на якій розташована належна позивачу земельна ділянка, ФГ «Юкос і К» протягом 2022року продовжувало здійснення господарської діяльності на орендованих земельних ділянках, що підтверджується повідомленням про підозру від 22 лютого 2024року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, відносно директора господарства ОСОБА_2 , що представником відповідача в ході розгляду справи не спростовано.

Отже, використання уповноваженими особами господарства орендованих земельних ділянок покладають на відповідача обов`язок з виконання договірних зобов`язань та виплату власнику землі орендної плати. Взаємовідносини між господарством та його працівниками (за відсутності інших відомості) перебувають поза межами предмету розгляду цієї справи. За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено факт не використання протягом 2022року орендованого майна та, як наслідок, наявність обставин, які б звільняли господарство від обов`язку виконання умов договору оренди землі.

Обґрунтовуючи свої заперечення щодо неможливості виплати орендної плати за 2023 рік відповідач також посилається на наявність обставин непереборної сили, за які він не відповідає, що унеможливлює розірвання договору оренди землі на підставі систематичної несплати орендної плати за цей період та на неможливість використання орендованої земельної ділянки позивача через її потенційне замінування та існування загрози для життя і здоров`я працівників при обробітку земельної ділянки.

Проте жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано.

Як зазначалося вище, спірна земельна ділянки розташована на території Бериславської міської територіальної громади Бериславського району Херсонської області, яка з 11 листопада 2022 року віднесена до території можливих бойових дій. Тобто, бойові дії у 2023 та 2024 роках на вказаній території не велися.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про відсутність протягом 2023 року, за який відповідачем також не вносилася орендна плата, можливості використання земельної ділянки через військову агресію рф проти України, потенційну загрозу забруднення ділянки вибухонебезпечними предметами, тощо.

Матеріали справи не містять актів обстеження орендованих земельних ділянок на предмет їх можливого замінування. Встановлено, що 21 березня 2023року господарство зверталося до Херсонської обласної військової адміністрації з проханням сприяти у розмінуванні земельних ділянок, які перебувають в оренді відповідача. На час розгляду справи ФГ «Юкос і К» не надано інформації про обстеження та, за необхідності, проведення гуманітарного розмінування ділянок. При цьому суд звертає увагу, що зазначені дії в умовах сьогодення могли бути проведені, серед іншого, й за власний кошт господарства, з подальшим правом на отримання компенсації витрат за гуманітарне розмінування земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у користуванні сільськогосподарського товаровиробника. Отже, наведене свідчить, що відповідач не довів наявності непереборних обставин, які унеможливили виконання договірних зобов`язань, що, в свою чергу, могло б розглядатися як підстава для застосування частини шостої статті 762 ЦК України.

Частиною другою статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», передбачено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний Суд у постановах від 01 червня 2021року у справі №910/9258/20, від 14 червня 2022року у справі №922/2394/21 зазначав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Отже, в разі наявності певних обставин (фор-мажорних), які засвідчені для конкретної особи відповідним сертифікатом ТПП України, суд має оцінити зазначений доказ у сукупності з іншими доказами.

Водночас, настання форс-мажорних обставин не є підставою для невиконання стороною зобов`язання, строк виконання якого настав до дати настання таких обставин, а також для звільнення сторони від відповідальності в такому випадку. Такий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі №912/750/22.

За таких обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача у невиконанні обов`язку щодо виплати орендної плати за 2022-2023 роки за договором оренди земельної ділянки.

Зваживши на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірний договір оренди землі за вимогою позивача може бути достроково розірваний з підстав неналежного виконання умов договору, а саме: систематичного (два і більше разів) невиконання відповідачем обов`язків зі сплати орендної плати, що є істотним порушенням умов договору.

Аргументи скаржника про те, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права шляхом пред`явлення вимоги про розірвання договору оренди землі, колегія суддів відхиляє, адже за змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановивши дійсні обставини справи та дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі, встановивши порушення відповідачем протягом 20022, 2023років умов укладеного між сторонами договору.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що ФК «Юкос і І К» за договором №03-25 про купівлі-продажу права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 15 березня 2025року продало (відчужило) на користь ТОВ «Агромрія і К» право оренди земельних ділянок, у тому числі, щодо земельної ділянки належної позивачу, що свідчить про небажання відповідача в продовженні орендних правовідносин між сторонами.

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 11 квітня 2025року постановлено з додержанням вимог закону, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, надана правильна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Розподіл судових витрат в порядку частини тринадцятої статті 141 ЦПК України не здійснюється у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Юкос і К» залишити без задоволення.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 11 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 12 вересня 2025року.

Головуючий : В.О. Бездрабко

Судді : Л.В. Базіль

С.В. Радченко