Справа № 163/246/25
Провадження № 2/0203/1109/2025
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

за участю секретаря Сердягіної О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі в залі суду у загальному провадженні цивільну справу у паперовій формі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Мініагротехніка», про визнання права власності на рухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина.

Зміст позовних вимог.

У січні 2025 року позивач за представництва адвоката Приступи Сергія Анатолійовича вперше звернулася до Любомльського районного суду Волинської області з позовом, пред`явленим до ОСОБА_2 на предмет визнання за ним, як особою, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном протягом більше п`яти років, право власності за набувальною давністю на транспортний засіб міні-трактор «Сінтай» (ХТ-244 з номером шасі НОМЕР_1 та двигуна L 130453787В), 2015 року випуску, марка та модель двигуна TY2100; потужність (кВт): 17,6, об`єм (см. куб.): 2100, вагою (кг): 1040, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначається, що в травні 2019 року позивач взяв у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вищевказаний міні-трактор «Сінтай», для виконання робіт на присадибній земельній ділянці, який по теперішній час використовує в особистому підсобному господарстві, самостійно доглядає за ним, проводить технічне обслуговування та ремонт, використовує як в підсобному господарстві за місцем свого проживання, так і допомагає сусідам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та іншим обробляти присадибні земельні ділянки.

Так, в жовтні 2024 року, коли позивач проводив ремонт трактора, виникла необхідність в обробленні свого земельного паю біля сусіднього села Глинянка міні-трактором «Сінтай», однак щоб доїхати вказаним трактором до земельного паю необхідно було скористатися вулично-дорожньою мережею загального користування, а для цього потрібно мати реєстраційні номери та документи на вказаний трактор. Після цього, позивач вирішив звернутися до ОСОБА_3 за місцем проживання останнього м. Ковель, зокрема за реєстраційними номерами та документами на вищевказаний міні-трактор, однак дізнався, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, а спадкоємцем після його смерті є його донька ОСОБА_2 , яка зареєстрована в м. Дніпро. Цього ж дня, родичі померлого ОСОБА_3 передали позивачу транзитні номери на міні-трактор АІ 38282, серії ІІ № 167947 від 28 квітня 2016 року та інші документи, а саме: договір купівлі-продажу міні трактора «Сінтай» № ДКП 738-94 від 26 квітня 2016 року, виданий ТзОВ «Мініагротехніка», сертифікат відповідності серії ВГ, зареєстрованого в реєстрі за № UA1.057.0008983-16, акт прийому-передачі міні-трактора № 764 від 26 квітня 2016 року, виданого ТзОВ «Мініагротехніка», форму МД-2 від 09 березня 2016 року ТзОВ «Мініагротехніка» та «Технічний опис та керівництво по експлуатації».

Позивач зазначає, що міні-трактор «Сінтай» не був зареєстрований за ОСОБА_3 в технічному відділі Держпродспоживслужби у Волинській області, у зв`язку із чим, після смерті ОСОБА_3 , родина останнього не вирішила питання, пов`язані з реєстрацією (перереєстрацією) та успадкування вказаного міні-трактора.

До того ж, згідно вимог законодавства ОСОБА_3 в другому кварталі 2016 року мав би звернутися до територіальних органів Держпродспоживслужби у Волинській області задля поставлення міні-трактора на облік, а також отримання державного реєстраційного номеру та технічного паспорту на міні-трактор, однак ОСОБА_3 не зробив вказаних дій, а тому позивач вважає, що ОСОБА_3 не є належним власником міні-трактору та до складу спадкової маси вказаний трактор не включений та спору між спадкоємцем ОСОБА_2 та позивачем стосовно цього міні-трактору немає.

Таким чином, позивач має на руках оригінали документів на спірний міні-трактор, та на думку позивача, вказані обставини підтверджують факт того, що він володіє вказаним транспортним засобом добросовісно та відкрито, про що обізнані також односельці позивача.

Стислий виклад позицій учасників справи у заявах по суті справи.

23 квітня 2025 року від відповідачки засобами поштового зв`язку надійшов відзив, в якому позов визнала, оскільки у заповіті батька трактор не був записаний.

Третя особа ТОВ «Мініагротехніка» своїм правом подати заяви по суті справи не скористалося, пояснень щодо позову не подавалося.

Інші заяви по суті справи сторонами та третьою особою також не подавалися.

Позиції учасників справи в судовому засіданні.

Позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, засобами поштового зв`язку на адресу суду від позивача надійшли заяви, в яких останній просив проводити розгляд справи по суті за його відсутності, а також зазначено, що позивач позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні з наведених у ньому підстав.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, засобами поштового зв`язку на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від представника третьої особи не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 29 січня 2025 року зазначену позовну заяву передано за підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

З відкриттям загального позовного провадження, після усунення недоліків позовної заяви, за ухвалою суду від 03 квітня 2025 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень, проте з потребою у витребуванні за ухвалою суду від 19 травня 2025 року у державного нотаріуса Ковельської державної нотаріальної контори Волинської області Саганюк Н.Г. належним чином завіреної копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , а також з потребою у витребуванні за увалами суду від 15 вересня 2025 року та 15 жовтня 2025 року від Головного сервісного центру МВС України та Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів відомостей про реєстрацію спірного трактору та наявні/відсутність зареєстрованого власника.

Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 09 червня 2025 року закрите підготовче провадження у зазначеній цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 15 вересня 2025 року у прийнятті визнання позову відповідачкою відмовлено.

2.Мотивувальна частина.

Суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням зібрані докази, як окремо, так і в їх сукупності, в межах заявлених вимог за ст. 13 ЦПК України дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступних міркувань та встановлених у судовому засіданні обставин.

Встановлено, що 26 квітня 2016 року в с. Бузове між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мініагротехніка» (продавець), в особі директора Кобця Максима Івановича, який діяв на підставі Статуту, з однієї сторони, та ОСОБА_3 (покупець), з іншої сторони, укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу № ДКП 738-94, відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати покупцеві малогабаритну сільськогосподарську техніку (ХТ-244 з номером шасі та двигуна L130453787B) рік випуску: 2015, марка та модель двигуна TY2100, потужність (КВт): 17,6, об`єм (см. куб): 2100, вага (кг): 1040, а покупець зобов`язався прийняти товар та сплатити за нього грошову суму на умовах цього договору. Вартість цього договору складає грошову суму в розмірі 95 000 грн. Згідно умов договору моментом виникнення обов`язку передачі товару вважається дата отримання товару покупцем в місті передачі за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується документально шляхом складання видаткової накладної та акту прийому-передачі. Товар постачається з комплектом документації (а.с. 35, 36, 38, 39-40).

За даними Держпродспоживслужби, як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (Контролю) в агропромисловому комплексі та здійснює реєстрацію та обліку транспортних засобів тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, від 20 жовтня 2025 року за вих. № 29-18/26956 міні-трактор марки «Сінтай» (ХТ-244 з номером шасі НОМЕР_1 та двигуна L 130453787В, 2015 року випуску, з маркою та моделлю двигуна ТY 2100 є не зареєстрований.

13 жовтня 2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер, що підтверджується матеріалми спадкової справи № 131/2024, заведеної 28 березня 2024 року Ковельською державною нотаріальною конторою Волинської області (а.с.87-96).

Так, ОСОБА_3 за життя 17 лютого 2017 року склав заповіт, посвідчений секретарем Олеської сільської ради Любмльського району Волинської області Томчук Т.І., зареєстрований в реєстрі за № 5, яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все належне йому майно, з чого б воно не складалось, та де б воно не знаходилось і взагалі, все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті, він заповів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в рівних частинах (а.с.91-зворот).

При цьому, за даними спадкової справи 28 березня 2024 року спадкоємці за заповітом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовилися від спадщини на користь ОСОБА_2 (доньки померлого), спадкоємець за законом ОСОБА_7 відмовилася від прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, а ОСОБА_2 цього ж дня подала заяву про прийняття спадщини після батька ОСОБА_3 (а.с. 86-97).

Відповідно, уся спадщина після ОСОБА_3 прийнята дочкою ОСОБА_2 та в подальшому нею отримані свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За твердженням позивача спірний міні-трактор придбаний ОСОБА_3 у 2016 році, натомість останній в другому кварталі 2016 року не звертався до територіальних органів Держпродспоживслужби у Волинській області задля поставлення міні-трактора на облік, а також отримання державного реєстраційного номера та технічного паспорту на нього, отже, за твердженням позивача, ОСОБА_3 не є належним власником спірного трактору, тобто фактично відмовився від нього та протягом більше ніж п`ять років будь-яких дій щодо його утримання та підтримки належного стану не вчиняв.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України позивач стверджує, що спірним міні-трактором він користується відкрито більше п`яти років, починаючи з травня 2019 року і по теперішній час, вказаний трактор використовується позивачем на присадибній земельній ділянці та на земельному паї в полі поблизу села Глинянка, зазначений міні-трактор позивач доглядає самостійно, проводить технічне обслуговування та ремонт, а також використовує в підсобному господарстві за місцем свого проживання, а також допомагає сусідам та іншим обробляти присадибні земельні ділянки.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на рухоме майно позивач має довести факт існування такого рухомого майна; відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше п`яти років.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відтак, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для рухомого майна такий строк складає п`ять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Подібні правові висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, а також у постанові Верховного Суду від 10 січня 2023 року у справі № 462/1720/21.

Встановивши, що позивач достовірно знав про те, що власником міні-трактору, яким він користується, є ОСОБА_3 , який за життя не відмовлявся від свого права власності на приданий ним міні-трактор, і за життя залишив заповіт, яким заповів все своє майно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 і остання прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , тоді як інші спадкоємці за законом та за заповітом відмовилися від прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено всіх умов, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю.

Давність володіння могла вважатися добросовісною, якщо позивач при заволодінні спірним трактором не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, однак таких обставин у справі судом не встановлено.

Позивач достовірно знав про те, що власником спірного трактора, яким він користується, є ОСОБА_3 , а твердження позивача про відмову ОСОБА_3 , від свого трактора з 2019 року, спростовуються тими обставинами, що ОСОБА_3 , хоч і не завершив реєстрацію у держорганах транспортного засобу, проте не передавав транзитних державних номерів на цей транспортний засіб та документів про придбання цього транспортного засобу позивачу, а відтак, ОСОБА_3 не відмовлявся від свого права власності на належний йому трактор.

Одночасно суд відзначає, що як видно зі спадкової справи відповідач прийняла за заповітом усе майно, належне ОСОБА_3 , яке в силу ч. 5 ст. 1268 ЦК України належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від часу прийняття спадщини. Натомість спадщину ОСОБА_2 , прийняла належним чином у встановлений строк - 28 березня 2024 року з урахуванням відмови від спадщини за заповітом на користь ОСОБА_2 інших спадкоємців ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та спадкоємця за законом ОСОБА_7 (91-зворот, а.с.87-зворот- 89). Таким чином спірний транспортний засіб належить ОСОБА_2 з часу відкриття ІНФОРМАЦІЯ_2 спадщини після ОСОБА_3 .

За ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, однак за ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно вимог ч.3 ст. 12 ЦК України відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства.

Відповідно, власник має право відчужити у передбачений законом спосіб належне йому майно, тоді як визнання права власності за набувальною давністю у даному випадку не є такою цивільно-правовою угодою, тим більш, що відчуження транспортного засобу потребує дотримання формальностей з реєстрації такого відчуження у відповідних реєстрах, а інститут набувальної давності не може підміняти собою небажання (чи наявні інші суб`єктивні перешкоди) дійсного, існуючого, відомого власника дотриматись процедур оформлення та реєстрації відчуження за визначеною чинним законодавством для транспортних засобів форми і у визначений ЦК України спосіб укладання відповідних угод.

При цьому, суд відзначає, що факт утримання позивачем рухомого майна не може бути самостійною підставою для визнання права власності на майно в порядку статті 344 ЦК України, як і сам по собі факт користування позивачем цим майном не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.

Такий висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2025 року у справі №461/5075/23, від 26 травня 2021 року у справі №214/3083/18, від 13 квітня 2022 року №740/3305/20.

Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст. 344 ЦК України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.

Виходячи з визнаних фактів за заявами по суті справи з приводу користування трактором позивач ОСОБА_1 та нині покійний ОСОБА_3 за життя останнього уклали договір, який відповідно до ст.11 ЦК України визнавався ними достатньою правовою підставою експлуатації транспортного засобу позивачем з відома та згоди його власника, але без передачі транзитних номерів та документів на транспортний засіб.

Відповідно, будь-які строки позовної давності за наявності такого роду договору не можуть обчислюватися без попереднього визначення обставин перебігу позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до пункту 12 Прикінцецих та перехідних положеь ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, (що діяв після внесення змін на підставі Закону України № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023 та до виключення цього пункту на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025, тобто до 04 вересня 2025 року) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Карантин введено з 12 березня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями) та його дія продовжувалась до 30 червня 2023 року, в останнє Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236».

Воєнний стан з 24 лютого 2022 року донині триває.

За встановлених обставин, строк позовної давності згідно положень ч.3 ст. 344 ЦК України ні станом на день звернення з позовом, ні станом на день розгляду справи судом не сплив, а тому поданий позов є передчасним у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Висновки суду за результатами розгляду позовних вимог.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, оцінивши згідно ст. 89 ЦПК України кожний доказ окремо та у сукупності і логічному взаємозв`язку на належність, допустимість і достатність згідно ст.ст. 77, 78, 80 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Розподіл судовий витрат.

Судовий збір згідно ст. 141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи належить покласти на позивача.

Керуючись ст. 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні його позову до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Мініагротехніка», про визнання права власності на рухоме майно за набувальною давністю відмовити в повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 24 листопада 2025 року.

Суддя О.В. Колесніченко