ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 лютого 2021 року, ухваленого суддею Кузьміною О.І. в м.Херсоні, Херсонської області, повний текст судового рішення складено 19 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИВ

У вересні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк, Позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що 28.04.2010 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н.

Відповідно до умов, якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Станом на 08.06.2020 року заборгованість становить 38 531,22грн., з яких: 31 080,00грн. заборгованість за кредитом; 7 451,22грн. заборгованість за відсотками за користування; 0,00грн. заборгованість за комісією; 0,00грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В позовній заяві позивач вказує, що відповідач не сплатив наданий позивачем кредит, за графіком погашення відсотків та основного боргу, в результаті чого виникла заборгованість.

У зв`язку з наведеним позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості по кредиту та відшкодувати судові витрати.

11.01.2021 року від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №б/н від 28.04.2010р. в розмірі 25 154,83грн., що складається з 25 154,83грн.- заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 25 154,83грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також понесені позивачем судові витрати.

Рішенням міського суду Херсонської області від 18 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

АТ КБ «ПриватБанк», будучи незгодним з ухваленим судом рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені Банком позовні вимоги.

При цьому, позивач зазначає, що наданими Банком доказами у повному обсязі доведені заявлені до ОСОБА_1 позовні вимоги. Вказує, що окрім заяви, відповідачем при укладені Договору також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зокрема вказано: тип кредитної лінії; пільговий період (30 днів); базова процентна ставка за користування кредитом 3% в місяць (36% річних); розмір та строк внесення щомісячних платежів; розмір комісії за зняття готівки; умови щодо сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафу та інше, що свідчить про погодження умов кредитування під час укладення кредитного договору.

Позивач зазначає, що на підставі анкети-заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 на яку встановлено кредитний ліміт 32 000,00 грн. Відповідач користувався кредитними коштами, також звертався до Банку з пере випуском картки після закінчення строку дії картки, що зокрема підтверджено випискою про рух коштів на рахунку відповідача.

Отже, позивачем доведені заявлені позивні вимоги, тоді як відповідачем ці докази не спростовані, а відтак у суду не було підстав у відмові у позові.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судом встановлено, що 28.04.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, який складається з анкети-заяви та Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Своїм підписом в угоді відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

Станом на 01.12.2020 року заборгованість становить 25 154,83грн., що складається з 25 154,83грн.- заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 25 154,83грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходив з недоведеності обставин виникнення у відповідача перед позивачем АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 28.04.2010 року у розмірі 25 154,83 грн., у зв`язку із ненаданням позивачем належних достовірних і допустимих доказів, якими він обґрунтовує позовні вимоги.

Суд першої інстанції вважає, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладання кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Анкета-заява не є належним, допустимим та достатнім доказом, який підтверджував би факт надання відповідачу кредитного ліміту в сумі 3200,00 грн.

Суд першої інстанції вважає, що Позивачем по справі не надано жодних доказів щодо відкриття карткового рахунку на ім`я ОСОБА_1 , договір про відкриття кредитної лінії, не містить жодних даних про те, що відповідач ОСОБА_1 отримав будь-яку картку, строк дії такої картки, що також є істотною умовою договору (картка видається для надання послуг банку клієнту). Як наслідок, позивачем не надано копії картки з підписом відповідача ОСОБА_1 , оскільки відсутність підпису клієнта на виданій йому картці, згідно з правилами банку, є підставою для вилучення такої картки з обігу.

Також, матеріали справи не містять належних, достовірних, та допустимих доказів про те, що відповідачу на його ім`я дійсно відкрито картковий рахунок; відповідач дійсно отримав на відкритий для цього картковий рахунок кредитні кошти у сумі, вказаній банком у позові. Тобто, відсутні докази надання та зарахування кредитних коштів в узгодженій сторонами сумі на спеціально отриману для цього картку, картковий рахунок.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте, суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Так, позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог до позовної заяви суду надано наступні докази: розрахунок заборгованості відповідача за договором № б/н від 28.04.2010 (а.с.6-15; 114-122); виписка по картковому рахунку за зазначеним договором за період 28.04.2010-31.03.2020 (а.с.51-61); довідка за якими ОСОБА_1 за кредитним договіром було видано за період з 27.04.2010 по 23.05.2018 було видано 7 кредитних карток із зазначенням номерів цих карток та строку їх дії (а.с.14); Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , якою підтверджено встановлення кредитних лімітів та їх збільшення, починаючи від 2000 грн. до 32 000 грн. (а.с.15); АНКЕТА-ЗАЯВА про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка особисто підписана позичальником ОСОБА_1 28.04.2010, та де зокрема зазначено про бажання отримати платіжну картку «Універсальна» (а.с.16); Справка про умови кредитування з використанням кредитки «Уніерсальна, 30 днів пільгового періоду, яка особисто підписана ОСОБА_1 28.04.2010, в якій відображені умови кредитування, зокрема базова процентна ставка за користування кредитними коштами 3% в місяць; розмір щомісячних платежів, строк їх внесення; розмірі пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості та інші відомості (а.с.17); Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256 (а.с.18-41); ксерокопія паспорта ОСОБА_1 (а.с.43).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.

Наведені вище, надані позивачем докази підтверджують приєднання відповідача до умов договору в розумінні положень статті 634 ЦК України, оскільки, підписавши Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, відповідач особисто ознайомився з запропонованими йому умовами кредитування, тобто був обізнаний з умовами на яких отримав наданий позивачем кредит, а отже банк має право вимагати від позичальника виконання умов договору і в частині сплати відсотків за користування кредитними коштами.

11.01.2021 року від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №б/н від 28.04.2010р. в розмірі 25 154,83грн., що складається з 25 154,83грн.- заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 25 154,83грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також понесені позивачем судові витрати.

За наведених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню на заявлену у позові зменшену суму 25 154,83грн.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані вище обставини справи чим допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивач, при зверненні до суду сплатив суму судового збору у розмірі 2102,00 грн (а.с.50), а при подачі апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 3153,00 грн (а.с.167), що разом складає 5 255,00 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 лютого 2021 року

скасувати, ухвалити у нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (рах № НОМЕР_3 , , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 28.04.2010 року станом на 08.06.2020 у розмірі 25 154,83 грн. (двадцять п`ять тисяч сто п`ятдесят чотири гривні вісімдесят три копійки), яка складається з заборгованості за тілом кредиту у зазначеній сумі та витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій в загальному розмірі 5 255,00 грн (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: