Дата документу 02.09.2025 Справа № 332/1398/25
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №332/1398/25 Головуючий у 1-й інстанції: Сапунцов В. Д.
Провадження № 22-ц/807/1472/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кухаря С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Полуніної Катерини Анатоліївни на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей.

В обґрунтування позову зазначала, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07 серпня 2009 року, з яким мають двох спільних дітей, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб між сторонами розірваний за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя 24 травня 2024 року, змінене постановою Запорізького апеляційного суду від 10 липня 2024 року у справі №332/1775/24.

З кінця лютого 2022 року діти проживають разом із позивачкою за межами України. Причиною вимушеного виїзду були активні бойові дії на території міста Запоріжжя. Даний виїзд був узгоджений з відповідачем з метою збереження життя і здоров`я дітей.

На даний час діти проживають у Великий Британії у місті Лондон, де виключно позивачкою були створені всі належні умови для проживання, розвитку, виховання та збереження життя дітей.

З моменту виїзду за межі України відповідач спочатку надавав позивачці на її прохання нестабільну допомогу на утримання дітей, однин раз на пів року. Потім відповідач взагалі перестав висилати кошти, оскільки стверджував, що діти не хочуть із ним спілкуватись та інших причин. Придбав та вислав ігровий ноутбук для дітей, який заздалегідь був зламаний, що на думку позивачки ніякої користі для дітей не принесло, а навпаки призвело до сварок. Згодом позивачка сама забезпечила сина для навчання хорошим ноутбуком. Відповідач не брав участі у вихованні дітей, їх оздоровленні, моральному розвитку на канікулах та іншому дозвіллі, не брав участі в оплаті відпочинку дітей, придбання харчування та одягу для дітей, з метою помститись позивачці за те, що вона перебуває у м. Лондоні. Понад рік відповідач не цікавиться добробутом дітей і фактично не бере жодної участі у вихованні дітей ні морально, ні фінансово.

Зазначила, що вона несе витрати на репетитора з англійської мови для навчання дітей, на що витрачає 80 фунтів стерлінгів щомісяця, оскільки навчання проводиться онлайн з українським вчителем з англійської мови, що необхідно дітям для гарного навчання в школі, адаптації з однолітками та відвідування певних гуртків. Також до витрат, які несе позивачка відносяться купівля різного роду подарунків для дітей або заохотити їх та мотивувати на подальші досягнення та покращити моральний стан у в`язку із переїздом.

Позивач здійснила через свого представника приблизний мінімальний розрахунок аліментів на утримання двох дітей, що дорівнює 920 фунтів стерлінгів на місяць, а також розрахунок додаткових витрат на дітей, а саме сина ОСОБА_5 у розмірі 2164 фунтів стерлінгів (з вересня по грудень 2024 року), які обумовлені здібностями сина до гри у футбол, тренуваннями у футбольній команді та навчанням у приватній школі та дочки ОСОБА_6 , які обумовлені здібностями доньки до занять гімнастикою, занять у танцювальному кружку, гри на фортепіано та науковому кружку у розмірі 110 фунтів стерлінгів щомісяця.

На підставі вищевикладеного, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 460 фунтів стерлінгів щомісячно, що становить відповідно до офіційного курсу гривні станом на момент подання позову (53,4 грн (вартість одного фунта)*460)=24 564 грн щомісячно з урахуванням індексації, до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дітей, а саме на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1756,25 фунтів стерлінгів одноразово після вступу в законну силу рішення суду, що становить (53,4 (вартість одного фунта) * 1756,25)=93 783,75 грн. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей:

- сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до Закону і до досягнення повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 21 березня 2025 року;

- доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до Закону і до досягнення повноліття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 21 березня 2025 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 1211,20 грн. Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць.

05 червня 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Полуніної К.А, звернулася до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000.00 грн.

Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000.00 грн. Вважати додаткове рішення невід`ємною частиною попереднього ухваленого рішення.

Не погоджуючись із рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2025 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Полуніна Катерина Анатоліївна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що витрати у Великій Британії об`єктивно є вищими, однак фактично зобов`язав утримувати дітей на рівні українського прожиткового мінімуму, що суперечить принципам забезпечення належного розвитку дітей. З кінця лютого 2022 року діти разом з матір`ю проживають за межами України з причин активних бойових дій на території м. Запоріжжя. Даний виїзд був узгоджений з відповідачем з метою збереження життя і здоров`я дітей. На даний час діти проживають у Великій Британії в м. Лондоні, де виключно позивачем були створені всі належні умови для проживання, розвитку, виховання та збереження життя дітей всього на суму 920 фунтів стерлінгів на місяць на двох дітей, на одного по 460 ф.с., що еквівалентно 24 564 грн (570 фунтів стерлінгів на харчування щомісячно, 19 ф.с.на двох дітей щоденно, 120 ф.с. щорічно на придбання мінімального комплекту одягу на всі пори року на двох дітей, 80 ф.с. репетиторство з англійської мови на двох дітей, 100 ф.с. щомісячно на дозвілля, 50 фунтів стерлінгів позакласні артзаняття для доньки). Також несе додаткові витрати на сина у вигляді його занять спортом, а саме футболом на суму 2137,5 фунтів стерлінгів за рік. Навчання сина у приватній школі за погодженням з відповідачем, позивачкою сплачено внесок у розмірі 500 ф.с., оновлення спеціалізованого та спортивного одягу кожні пів року для сина. Суд відмовив у врахуванні документів, які хоча і були складені на англійській мові, проте містили зрозумілу інформацію про призначення платежів. Крім того, відсутність перекладу не є підставою для повного ігнорування змісту документів, якщо зміст є зрозумілим, а відповідач їх не оспорював. Посилається також на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 грудня 2021 року у справі №681/15/21, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду справи, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, надав належну оцінку доказам у справі, врахував, що присуджений розмір аліментів (4500 грн на дитину) перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів ( 50% прожиткового мінімуму для Улдяни 2563 грн -50% = 1281, 5 грн, для Станіслава -3196 грн 50% = 1598 грн,. Вимога стягнення 460 функтів стерлінгів ( еквівалент 24564 грн) щомісяця є непропорційною до його фінансових можливостей, оскільки перевищує його середній дохід. Проживання дітей за кордоном не може прямо впливати на розмір аліментів, визначений відповідно до законодавства України, оскільки відповідач проживає та отримує дохід на території України. Належних доказів щодо додаткових витрат на утримання дітей позичкою ненадано. Вважває, що рішення суду є законним і обгрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішенні суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частину шосту статті 19 доповнено пунктом 3 згідно із Законом № 460-1X від 15 січня 2020: в редакції Закону № 3831-1X від 19 червня 2024 року відповідно до якої малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства ( материнства)

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 30 = 90 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що предметом позову в цій справі є стягнення аліментів на малолітніх дітей та додаткових витрат на дитину.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та враховуючи зміни в п. 3 ч. 6 статті 19 ЦПК України в редакції Закону № 3831-1X від 19.06.2024, що дана справа відноситься до малозначних справ, тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 та 3 частини шостої статті 19 ЦПК України

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає в повній мірі.

Задовольняючи частково позов, стягуючи аліменти з відповідача на користь позивача на утримання двох неповнолітніх дітей сторін у розмірі 9000 грн, а саме по 4500 грн на кожну дитину щомісяця, починаючи з дати звернення до суду, а саме з 21 березня 2025 року з подальшою індексацією відповідно до Закону, суд першої інстанції виходив з того, що саме такий розмір аліментів, стягуваних з відповідача є обгрнутованим, необхідним і достатнім для нормального розвитку та утримання дітей, враховуючи часткове визнання відповідачем позову та обопільний обов`язок обох батьків щодо утримання дітей, за обставин, викладених у позові та згідно з наданими суду доказами. При цьому вимушене перебування дітей за кордоном внаслідок запровадження воєнного стану на території України, та відповідно, утримання дітей одним із батьків з врахуванням соціальних стандартів та життєвого рівня такої іноземної держави, на переконання суду не може прямо впливати на визначені законодавством України зобов`язання платника аліментів, який проживає та отримує дохід на території України. Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_7 , та доньки ОСОБА_8 , то суд виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності додаткових витрат на утримання дітей. Додаткові витрати мають спірними з аналогічними витратами в Україні, враховуючи рівень життя та ціноутворення в Україні, а не у Великобританії. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 20 000.00 грн, суд роз`яснив позивачці, що для вирішення цього питання, останній необхідно протягом п`яти днів після отримання копії рішення подати суду докази їх понесення, передбачені ст.ст.137,141 ЦПК України.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_9 та ОСОБА_2 з 07 серпня 2009 року перебували у шлюбі, зареєстрованим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №565.

Даний шлюб розірваний рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2024 року, зміненим постановою Запорізького апеляційного суду від 10 липня 2024 року (т.1 а.с.16-19).

Відповідач, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 13 лютого 2013 року, актовий запис №41 (т.1 а.с.13);

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 видане Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 03 січня 2019 року, актовий запис №15 (т.1 а.с.12).

На даний час, внаслідок бойових дій на території України, малолітні діти проживають разом із позивачкою ОСОБА_1 за межами України, а саме у Великій Британії у місті Лондон та вказана обставина не заперечується сторонами, а тому додаткового доказуванню не потребує.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованого 02 грудня 2024 року, ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1 (дата державної реєстрації 21.11.2014 року) та нежитлове приміщення підвалу літ.А-2, приміщення 13,14 в буд. АДРЕСА_2 (дата державної реєстрації 03.01.2012 року) (т.1 а.с.38-39).

Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради від 24 березня 2025 року № 06.4-06/02/617, місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 з 30 грудня 2020 року по теперішній час (т.1 а.с.96).

Відповідно до Відповіді №1246330 від 31 березня 2025 року з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, ОСОБА_2 з 1 кварталу 2024 року по 4 квартал 2024 року, з Південно-Східний Міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги нараховано заробітну плату за листопад 2024 року у розмірі 23 020, 36 грн (з них 4143, 66 грн сума податку), за грудень 2024 року у розмірі 41 756,48 грн (з них 7 516,17 грн сума податку) (т.1 а.с.97).

Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 03 квітня 2025 року, ОСОБА_2 за період з 3 кварталу 2024 року по 1 квартал 2025 року з Південно-Східний Міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги нараховано заробітну плату за листопад 2024 року у розмірі 23 020,36 грн (з них 4143,66 грн сума податку), за грудень 2024 року у розмірі 41 756,48 грн (з низ 7516,17 грн сума податку) (т.1 а.с.97), за січень 2025 року у розмірі 9 726, 67 грн (з них 1 750, 8 грн сума податку), за лютий 2025 року 26 022, 20 грн (з них 4 684.00 грн сума податку) (т.1 а.с.119-120,133).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на дітей.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.

Егоцентричне переслідування власних інтересів кожним з розлучених батьків, швидше за все матиме негативний вплив на дітей.

У статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Поняття "інтереси дитини" чітко не визначається національним законом, оскільки запроваджено не для загального типу дитини, а для конкретних дітей, щодо яких уповноваженому суб`єкту необхідно приймати рішення, з їхніми унікальними індивідуальними особливостями, їхніми реальними потребами, різними рівнями зрілості, внутрішніми ресурсами, досвідом і здатністю налагоджувати стосунки.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів").

У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України) утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпеченні речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц,від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, від 14 серпня 2024 року у справі № 760/4661/20.

Отже за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені у частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Звертаючись до суду з позовом у справі, що переглядається в апеляційному порядку, ОСОБА_1 зазначала, що двоє їхніх з відповідачем малолітніх дітей (син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з кінця лютого 2022 року проживають разом з нею за межами України та перебувають на її утриманні. Причиною вимушеного виїзду були активні бойові дії на території м. Запоріжжя. На даний час позивачка разом з дітьми поживає у Великій Британії у місті Лондон, що не заперечується відповідачем. Як зазначає, позивач у позовній заяві, ОСОБА_2 добровільно матеріальної допомоги на їх утримання не надає та будь-якої участі у матеріальному забезпечення дітей не приймає.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що відповідач перебуває в працездатному віці, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_6 .

Відповідно до Відповіді №1246330 від 31 березня 2025 року з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, ОСОБА_2 з 1 кварталу 2024 року по 4 квартал 2024 року, з Південно-Східний Міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги нараховано заробітну плату за листопад 2024 року у розмірі 23 020, 36 грн (з них 4143, 66 грн сума податку), за грудень 2024 року у розмірі 41 756,48 грн (з них 7 516,17 грн сума податку) (т.1 а.с.97).

Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 03 квітня 2025 року, ОСОБА_2 за період з 3 кварталу 2024 року по 1 квартал 2025 року з Південно-Східний Міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги нараховано заробітну плату за листопад 2024 року у розмірі 23 020,36 грн (з них 4143,66 грн сума податку), за грудень 2024 року у розмірі 41 756,48 грн (з низ 7516,17 грн сума податку) (т.1 а.с.97), за січень 2025 року у розмірі 9 726, 67 грн (з них 1 750, 8 грн сума податку), за лютий 2025 року 26 022, 20 грн (з них 4 684.00 грн сума податку) (т.1 а.с.119-120,133).

Отже, середній дохід відповідача становить близько 20000, 00 грн на місяць ( з коливанням від 9726, 67 грнг до 41756, 48 грн за період з листопада 2024-лютий 2025)..

.

Доказів того, що відповідач має інші джерала доходу матеріали справи не містять. Посилання ОСОБА_1 про те, що відповідач має інші доходи від підприємницької діяльності, зокрема від здачі належної йому в оренду нерухомості не підтверджено належними та допустимими доказами.

В позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти у твердій грошовій сумі.

Статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з частинами 1-3 зазначеної статті СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення.

Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. Неможливість визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) може виникнути, наприклад у випадках, коли платник аліментів постійно проживає на території іноземної держави та відомості про його доходи отримати неможливо. Ускладненим та водночас таким, що порушує інтереси дитини, є стягнення аліментів у випадках, коли платник аліментів приховує свої доходи з метою ухилення від їх сплати.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років визначений у сумі 2563 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років у сумі 3196 гривень.

Частиною першою статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Отже, аналізуючи положення статті 182 та184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абзацом 2 частини 2статті 182 СК України.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, урахувавши матеріальний стан сторін, в тому числі відповідача, перевіривши його доходи відповідно до наданих відповідачем відомостей та даних із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків,з яких вбачається, що відповідач має нестабільний дохід , а саме його середній дохід становитт 20000, 00 грн на місячць ( з коливанням від 9726, 67 грн до 41756,48 грн за період з листопада 2024-лютий 2025), доказів того, що відповідач має інші джерела доходу позивачем не надано, має на праві власності нерухоме майно, суд першої інстанції урахувавши якнайкращі інтереси дітей, які мають право на достатній рівень матеріального забезпечення, дійшов обґрунтованого висновку про визначення розміру аліментів на утримання двох дітей у сумі 9000,00 грн щомісячно до досягнення дітьми повноліття з подальшою її індексацією відповідно до вимог Закону, оскільки на відповідача як на батька покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, які проживають разом із матір`ю.

З огляду на викладене суд першої інстанції правильно вирішив, що розмір аліментів (4 500,00 грн) на кожну дитину буде відповідати найкращим інтересам дітей, а відповідач має змогу сплачувати аліменти в такому розмірі.

При цьому, судом першої інстанції також вірно враховано положення статті 191 СК України та визначено період стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи з 21 березня 2025 року (день звернення до суду із позовом) і до досягнення дітьми повноліття.

Посилання в апеляційній скарзі щодо наявності можливості у відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею в позовній заяві розмірі не заслуговують на увагу, оскільки позивач не надала, як до суду першої, так і до суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження цих обставин.

Крім того, як вірно зауважив суд першої інстанції, вимушене перебування дітей за кордоном внаслідок запровадження воєнного стану на території України, та відповідно, утримання дітей одним із батьків з врахуванням соціальних стандартів та життєвого рівня такої іноземної держави, на переконання суду не може прямо впливати на визначені законодавством України зобов`язання платника аліментів, який проживає та отримує дохід на території України ( ч. 3 ст. 181 СК України). Вимога прив`язки аліментів до іноземної валюти ( фунтів стерлінгів) суперечить ст. 184 СК України, яка передбачає стягнення аліментів у гривнях з урахуванням індексації.

Щодо додаткових витрат на утримання дітей, зокрема у розмірі 1756,25 фунтів щорічно та 84 фунти щомісячно на сина ОСОБА_10 та 55 функтів щомісячно на доньку ОСОБА_8 , посилаючись на їхні заняття у спортивних, танцювальних та інших гуртках, то слід зауважити наступне.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Також, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19).

У справі, яка переглядається, з пояснень сторони позивача встановлено, що додаткові витрати на утримання обумовлені здібностями сина до гри у футбол, тренуваннями у футбольній команді та навчанням у приватній школі. Доньки її заняття в танцювальному гуртку, гра на фортепіано

В якості доказів наявності таких витрат до позовної заяви надані скріншоти виставлених рахунків та здійснених грошових переказів у іноземній валюті (фунтах стерлінгах) англійською мовою без належного перекладу на українську мову (а. с. 22 -29), з яких як вірно зазначив суд першої інстанції об`єктивно неможливо встановити цільове призначення таких платежів та отримувача таких платежів. В ході розгляду справи стороною позивачки не надано будь-якого доказів про наявність відповідних угод (договорів, контрактів) з перекладом на українську мову на підставі яких син сторін тренується та навчається у відповідних закладах іноземної держави із зазначенням вартості таких тренувань та навчання, визначення строку дії таких угод (договорів, контрактів), періодичності внесення оплат, тощо, навчання чи гуртки, що суперечить вимогам ст. 185 СК України та п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року.

Відповілдно до ч. 6 ст. 81 ЦПК УКраїни, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що додаткові витрати мають бути співмірними з аналогічними витратами в Україні, враховуючи рівень життя та ціноутворення в Україні, а не у Великобританії. Скаржник не обгрунтувала, чому заявлені витрати є необхідними саме в такому розмірі, та не надала розрахунків, які б підтверджували їх доцільність.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Так, суд першої інстанції надав правильну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, прийшов до обгрутованого висновку про те, що позивачкою належними та допустимими доказами не доведено, що заявлені нею до стягнення додаткові витрати на утримання дітей. викликані особливими обставинами, особливими здібностями дитини ОСОБА_5 до гри у футбол. При цьому колегія суддів зауважує, що дорослішаючи, дитина може змінити свої інтереси й вподобання.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами, у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовіднсин та нормами матеріальнгого права. які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до підпунктів «б» "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції в резолютивній частині судового рішення повинен зазначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається апеляційний судом без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Полуніної Катерини Анатоліївни залишити без задоволення

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 02 вересня 2025 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кухар С.В.