Справа № 175/4516/13-ц
Провадження № 2/175/1373/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 року Дніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Рожкової Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Слобожанське цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про поновлення становища, яке існувало до порушення шляхом повернення права власності, звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції звернулося з позовом до ОСОБА_1 третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням суду від 27 травня 2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2008 року №К-Д 014/02-40/925/1 в розмірі 2744100,96 грн., з яких: тіло кредиту 157808,25 доларів США, заборгованість за простроченими відсотками 106999,9 доларів США, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту 4504,63 доларів США та заборгованість по пені за простроченими відсотками 12883,1 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки згідно до договору іпотеки від 27 червня 2008 року №014/02-40/1831, а саме: житловий будинок загальною площею 203,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 1000 кв.м., що належать ОСОБА_1 шляхом продажу в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 933810 грн. 00 коп. вказаного предмету іпотеки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (49044, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 35, ) з правом укладання від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 3441 грн. 00 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2014 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2014 року скасовано. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року, Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2014 року, Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року, - скасовані та справа передана на розгляд до суду першої інстанції. Підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції стало те, що власник предмету іпотеки, з 15.07.2013 змінився ( ОСОБА_3 ), до ухвалення рішення місцевим судом, та судом не вирішено питання про залучення належного відповідача.

Ухвалою судді від 27 серпня 2015 року справа прийнята до провадження головуючим суддею.

Ухвалою суду від 24 листопада 2015 року зупинено провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки до вступу в законну силу рішення по господарській справі № 904/8745/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до УР ТОВ «ЮГОС», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним аукціону від 26.06.2013 року, що перебуває в провадженні господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 23 січня 2017 року відновлено провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою суду від 07 березня 2017 року зупинено провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки до вступу в законну силу рішення по господарській справі № 904/8745/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до УР ТОВ «ЮГОС», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним аукціону від 26.06.2013 року, що перебуває в провадженні господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 06 травня 2024 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою суду від 04 вересня 2024 року прийнято заяву позивача про зміну предмета позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в подальшому розглядати справу з урахуванням заяви про зміну предмету позову, а саме: за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» у судовому засіданні позовні вимоги, з підстав викладених у заяві про зміну предмету позову, підтримала у повному обсязі та просила суд відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на наступні об`єкти нерухомого майна: житловий будинок літ. А з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 203,4 кв.м., житловою площею 79,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, який розташований на земельній ділянці, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048; земельну ділянку, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4. Звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме на: житловий будинок літ. А з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 203,4 кв.м., житловою площею 79,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, який розташований на земельній ділянці, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048; земельну ділянку, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, що належать на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ), в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, буд. 32/2) за Кредитним договором №К-Д 014/02- 40/925/1 від 27.06.2008 в сумі 264 808,15 доларів США, з яких: 157 808,25 доларів США заборгованості за тілом кредиту; 106 999,9 доларів США заборгованості за простроченими відсотками. Визначити спосіб реалізації Предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів по ціні предмета іпотеки, що визначатиметься при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Судові витрати покласти на відповідачів. Проти застосування строків давності заперечувала.

Представник ОСОБА_1 адвокат Тарянік Кирило Олексійович надав суду пояснення по справі, в яких просив у задоволенні позову відмовити з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки про порушення своїх прав Банку стало відомо ще у 2009 році, коли боржник припинив виконувати свої обов`язки за кредитною угодою і Банк реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення до нотаріуса та отриманням Виконавчого напису серія ВМТ №027041 від 19 березня 2010 року. Той факт, що у подальшому вказаний виконавчий напис нотаріуса було скасовано рішенням суду не змінює того факту, коли саме Банк дізнався про порушення своїх прав.

ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, що підтверджується повернутими на адресу суду рекомендованими повідомленнями з відміткою пошти «За закінченням встановленого терміну зберігання».

Представник ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 - адвокат Шевкова Каріна Ігорівна у судовому засіданні підтримала надану заяву про застосування строку даності до позовних вимог та просила відмовити у задоволенні позову на цій підставі, надала суду пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України, в яких просила відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. Зауважила, що Банк ще у 2015 році звертався з позовом про звернення стягнення на предмет застави (справа №175/1075/15), по якій ухвалене рішення суду про задоволення позовних вимог. Підтримала заяву представника ОСОБА_1 адвоката Таряніка Кирила Олексійовича про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки про порушення свої прав Банк дізнався ще у 2009 році.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина - четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 27.06.2008 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено генеральну кредитну угоду №К-Д 014/02-40/925, в межах якої між сторонами було укладено кредитний договір №К-Д 014/02-40/925/1 від 27.06.2008 року, згідно умов якої ОСОБА_4 надано кредит у сумі 156 000,00 доларів США, із сплатою 14,75 відсотків річних.

27.06.2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ «Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №014/02-40/1831, за реєстровим №3207. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий цегляний будинок, літ. "А", заг. пл. 203,4 кв.м., з яких житл. пл. 79,1 кв.м., та слідуючі господарські будівлі та споруди: зливна яма, залізобетонні кільця та земельна ділянка, пл. 1000 кв.м. на території Підгородненської міської Ради, за адресою: АДРЕСА_1 .

Банк свої обов`язки за генеральною кредитною угодою №К-Д 014/02-40/925, в межах якої між сторонами було укладено кредитний договір №К-Д 014/02-40/925/1 від 27.06.2008 року виконав в повному обсязі, а боржник ОСОБА_4 порушив свої зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Керуючись умовами вказаних договорів та норм діючого законодавства з боку банку на адресу ОСОБА_1 (іпотекодавця) була направлена письмова вимога (вих. №140-9-1-00/16-606 від 02.08.2013) про дострокове виконання грошових зобов`язань з одночасною вимогою у разі невиконання першої про звільнення приміщення у 30-ти денний термін, але зобов`язання так і не були виконані.

Провадження по справі було зупинено до вступу в законну силу рішення по господарській справі №904/8745/15 за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до УР ТОВ «ЮГОС», 3-ті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним аукціону від 26.06.2013 року.

Зокрема, 17.10.2018 року постановою Верхового Суду у справі №904/8745/15 задоволено касаційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль», постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.03.2018 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2017 року скасовані. Позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволений. Визнано недійсним проведений Українсько-російським Товариством з обмеженою відповідальністю Торгівельною компанією «ЮГОС» аукціон від 26.06.2013 року з продажу нерухомого майна ФОП ОСОБА_1 - житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого складено протокол від 26.06.2013 та визнано переможцем ОСОБА_3 .

Судом задовольняючи позов Банку встановлені наступні обставини та зазначено «… Як встановлено судами, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на підставі Договору іпотеки від 27.06.2008 №014/02-40/1831 є іпотекодержателем майна ФОП ОСОБА_1 , переданого у забезпечення виконання зобов`язань останнього за кредитною угодою від 27.06.2008 № К-Д014/02-40/925/1. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2012 порушено провадження у справі № 38/5005/5057/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_1 в порядку ст. 47-49 Закону про банкрутство. Постановою цього ж суду від 26.06.2012 року боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Колошина В.П. Місцевим та апеляційним судами встановлено, що 26.06.2013 року ліквідатором банкрута в межах ліквідаційної процедури у справі про банкрутство здійснено реалізацію нерухомого майна ФОП ОСОБА_1 - житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 шляхом проведення спірного аукціону, організатором якого виступив відповідач.

Проте, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.07.2013 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 03.10.2013 року, було скасовано постанову господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2012 року у справі №38/5005/5057/2012 про визнання ФОП ОСОБА_1 банкрутом; провадження у справі №38/5005/5057/2012 припинено як безпідставно порушене. При цьому, судом було встановлено відсутність ознак безспірності грошових вимог кредиторів до боржника. Поряд з цим, встановивши той факт, що провадження у справі №38/5005/5057/2012 про банкрутство ФОП ОСОБА_1 припинено як безпідставно порушене, суди попередніх інстанцій не врахували, що встановлення судом відсутності правових підстав для порушення справи про банкрутство має своїми наслідками і висновки про неправомірність інших механізмів процедур у справі про банкрутство, зокрема ліквідаційної процедури, складовою частиною якої є проведення аукціону з реалізації майна боржника. У даному випадку є безпідставним посилання судів попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях на те, що після припинення провадження у справі про банкрутство можуть мати місце лише спори стосовно правочинів, які є підставою для відчуження майна за результатами аукціону, а не самого аукціону, як підстави для укладення таких правочинів, з огляду на наступне.

За визначенням ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цією ж статтею передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах (аукціоні), яка полягає в процедурі підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмових повідомлень про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна), продажу майна (забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - учасника прилюдних торгів (аукціону)), та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів (аукціонів), складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, аукціон є правочином.

Таким чином, відчуження майна з прилюдних торгів (аукціонів) належить до угод купівлі-продажу та така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 29.06.2016 у справі №6-370цс16 і судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає підстав для відступлення від неї.

Враховуючи викладене та з огляду на встановлені місцевим та апеляційним судами обставини справи, судова палата дійшла висновку про наявність підстав для визнання недійсним, як самостійного правочину, проведеного Українсько-російським ТОВ ТК "ЮГОС" аукціону від 26.06.2013 року з продажу нерухомого майна ФОП ОСОБА_1 …» (передостанній абзац 8-ї сторінці постанови ВС від 17.10.2018 у справі №904/8745/15).

Встановлені обставини у рішенні суду (постанова ВС від 17.10.2018 у справі №904/8745/15), а саме АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Форінт», на підставі Договору іпотеки №014/02-40/1831 від 27.06.2008 року, за реєстровим №3207, є іпотекодержателем майна (житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ) ОСОБА_1 , переданого у забезпечення виконання зобов`язань останнього за Кредитним договором №КД014/02-40/925/1 від 27.06.2008 року, також те, що визнано недійсним, як самостійний правочин, аукціон від 26.06.2013 року з продажу нерухомого майна (житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ) ОСОБА_1 , не потребують доказуванню при розгляді даної справи, керуючись ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Аналогічні положення містяться у ч. 2, 3, 4 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У пункті 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно із ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

ОСОБА_3 (переможець аукціону від 26.06.2013 року у межах справи про банкрутство №38/5005/5057/2012 ФОП ОСОБА_1 ) є рідною сестрою ОСОБА_1 (іпотекодавця), а вони разом є дітьми ОСОБА_4 (позичальника за даними кредитними зобов`язаннями).

У справі №904/8745/15 при оскарженні незаконної реалізації предмету іпотеки судом було встановлено «…переможець торгів, покупець ОСОБА_3 є рідною сестрою ОСОБА_1 , яка зверталась із грошовими вимогами щодо стягнення аліментів у розмірі 5 000 000,00 грн. у справу про банкротство фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 …» (постанова від 28.03.2017).

Судом встановлено, що іпотекодавець ( ОСОБА_1 ) разом зі своїми близькими родичами, діяли недобросовісно вчиняючи ряд дій стосовно предмету іпотеки з метою перешкоджання звернення стягнення на таке майно.

18.02.2016 року ОСОБА_3 , будучі учасником справи №904/8745/15 щодо оскарження незаконної реалізації предмету іпотеки у межах справи про банкрутство №38/5005/5057/2012 ФОП ОСОБА_1 , яке постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.07.2013 припинено провадження як безпідставне порушене (помилково, без достатніх правових підстав), та скасована постанова від 26.06.2012 року про визнання ФОП ОСОБА_1 банкрутом, звернулася до державного реєстратора Павлоградського міськрайонного управління юстиції Сидько О.І. по припиненню обтяжень (іпотеки/заборони) за договором іпотеки від 27.06.2008 року за реєстровим №3207, на підставі ухвали від 06.12.2012 року у справі № 38/5005/5057/2012.

Державний реєстратор Павлоградського міськрайонного управління юстиції Сидько О.І. припинив записи про обтяження (іпотеки/заборони) 19.02.2016 року, із зазначенням повного погашення заборгованості, що підтверджується інформаційною довідкою №362327935 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.01.2024 та рішеннями державного реєстратора Павлоградського міськрайонного управління юстиції Сидько О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.02.2016 за №28328691, №28328250, №28329175 та №28336006.

Ухвала суду від 06.12.2012 року у справі №38/5005/5057/2012 не містить положень, які б могли надати можливість державному реєстратору скасовувати (припинити) обтяження (іпотеки/заборони) з зазначенням інформації щодо повного погашення заборгованості. Тим більше, відсутні правові відстави для використання ОСОБА_3 ухвали суду у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 , провадження за яким припинено ще у 2013 році, як помилково відкрите, без достатніх правових підстав.

05.03.2016 року ОСОБА_3 , майже одразу, після припинення/скасування обтяжень (іпотеки/заборони) за договором іпотеки від 27.06.2008 року за реєстровим №3207, передала вказану нерухомість в іпотеку ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2 ) в забезпечення виконання за розпискою від 25.02.2016 року зобов`язань у розмірі 350 000,00 дол. США. ОСОБА_5 є засновником ТОВ "ПРОМДРЕВСНАБ», де керівником вказаний ОСОБА_4 .

20.02.2017 року ОСОБА_5 за вказаними зобов`язаннями (борг за розпискою від 25.02.2016 року, який забезпечений договором іпотеки від 05.03.2016 року за реєстровим №144) права відступив на користь ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_3 ), що вбачається з Договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 28.02.2017 року за реєстровим №116. Загальна вартість предмета іпотеки, згідно договору іпотеки від 05.03.2016 року, визначалась сторонам та складає 9 526 520,50 грн.

20.06.2017 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі №175/4861/16-ц затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_3 ) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_4 ) по справі за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, на наступних умовах:

«…1. майно, у вигляді: - житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 203,4 кв.м, житловою площею 91,1 кв.м; - земельної ділянки, площею 0,1 га з кадастровим номером :02:006:0048, цільове призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; - майстерня « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 319,5 кв.м з будівлями та спорудами, а саме: службово-побутова будівля Б, загальною площею 55,6 кв.м, вбиральня В, навіс Г, навіс Д, огорожа 4-5, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , підлягає передачі у власність ОСОБА_6 , і ОСОБА_3 не має жодних претензій, вимог та прав до ОСОБА_6 на вищезазначене майно. Затвердження цієї Мирової угоди Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області є підставою набуття права власності ОСОБА_6 на вищевказане нерухоме майно та підставою для припинення права власності ОСОБА_3 на зазначене в п. 1. нерухоме майно, та проведення подальшої реєстрації виникнення та припинення права власності відповідно до норм чинного законодавства України. За домовленістю сторін вартість майна, що передається, становить суму у розмірі 1 390 033,00 грн….».

З інформаційної довідки №108631454 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21.12.2017 року (сторінка 4,5) вбачається, що право власності на вказане нерухоме майно, а саме: 1) земельну ділянку, за кадастровим номером: :02:006:0048, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4; 2) житловий будинок літ. А з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 203,4 кв.м., житловою площею 79,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, який розташований на земельній ділянці, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048, було зареєстровано за ОСОБА_6 (дата реєстрації 14.08.2017 року; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.08.2017 року, підстава виникнення права власності: мирова угода від 17.05.2017 року укладена між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ; ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.06.2017 року у справі №2-410/4861/16, провадження №2/175/2001/16).

21.12.2017 року між ОСОБА_6 (продавець), від імені якого діяла ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_5 ), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_6 , від імені якої як законний представник малолітньої доньки діяла ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку літ. А з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 203,4 кв.м., житловою площею 79,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4. Житловий будинок, що відчужується, належить продавцю на праві приватної власності на підставі мирової угоди б/н, укладеної між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 17.05.2017; ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.06.2017 у справі №2-410/4861/16, провадження №2/175/2001/16. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №94682857, виданим 16.08.2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Буцьких О.О. Житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048 (пункт 1.2. Договору). У п. 2.1. зазначено, що продаж житлового будинку за домовленістю сторін вчиняється за 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок).

21.12.2017 року між ОСОБА_6 (продавець), від імені якого діяла ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_5 ), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_6 , від імені якої як законний представник малолітньої доньки діяла ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 , за кадастровим номером: :02:006:0048, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4. У п. 2.1. вказано, що продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчиняється за 150 000,00 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

При цьому, ОСОБА_7 , яка діяла від імені продавця ( ОСОБА_6 ), є дружиною ОСОБА_4 ; матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; бабусею ОСОБА_2 .

ОСОБА_5 у лютому 2016 році позичає ОСОБА_3 350,00 тис. дол. США, яка в забезпечення виконання своїх обов`язків передає в іпотеку оформлене на неї нерухоме майно (зокрема, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ), оцінюючи в загалом предмет іпотеки вартістю понад 9,0 млн. грн. Через рік ці зобов`язання від ОСОБА_5 переходять до ОСОБА_6 , з яким ОСОБА_3 укладає мирову угоду, де предмет іпотеки переходить у його власність за ціною 1,39 млн. грн. Майже й одразу, після того як ОСОБА_6 реєструє за собою права власності на нерухомість, така нерухомість переоформлюється на доньку ОСОБА_3 , від імені продавця нерухомості діяла ОСОБА_7 (мати ОСОБА_3 та бабуся ОСОБА_2 ) та загальна вартість догорів склала 250 тис. грн., з яких вартість будинку - 100 тис. грн. та земельна ділянка - 150 грн.

Представником позивача зазначено, що по цій же вулиці, із аналогічними характеристиками, наявне оголошення з продажу нерухомості за 1 кв.м. - 1 091 $., а тому, вартість такої нерухомості могла дорівнювати 221 909,40 дол. США., а не 250 000 грн. На думку позивача вказане підтверджує, що іпотекодавець ( ОСОБА_1 ) разом зі своїми родичами (сестрою - ОСОБА_3 , матір`ю - ОСОБА_7 , племінницею ОСОБА_2 ), та пов`язаною особою з позичальником ( ОСОБА_4 , який є батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , чоловіком ОСОБА_7 , та дідусем ОСОБА_2 ) ОСОБА_5 , який є засновником ТОВ "ПРОМДРЕВСНАБ», , а ОСОБА_4 керівником, діяли вочевидь недобросовісно вчинивши низку дій стосовно предмету іпотеки, знаючи про припинення провадження у справі банкрутство ФОП ОСОБА_1 , як безпідставне порушене, та оскарження незаконної реалізації в межах цієї справи про банкрутства предмета іпотеки, з метою перешкоджання іпотекодержателю звернути стягнення на таке майно в рахунок частково погашення значних боргових зобов`язань, які полягають, в тому числі у протиправному виведенні нерухомого майна з-під іпотеки та подальшим переоформленням цього майно на іншу особу, з кінцевим оформленням нерухомості на малолітню родичку (рідну доньку сестри) ОСОБА_1 (іпотекодавця).

У відповідності до ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України).

Згідно із ч. 2, 3, 6 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно інформаційної довідки №374968057 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.04.2024 року щодо нерухомого майна, а саме: житлового будинку літ. А з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 203,4 кв.м., житловою площею 79,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, який розташований на земельній ділянці, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048, та земельної ділянки, за кадастровим номером: :02:006:0048, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, власником майна є ОСОБА_2 .

Право власності за ОСОБА_2 було зареєстровано приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Буцьких О.О., на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.12.2017 за р. №2999 та Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.12.2017 за р. №3002.

Постановою Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №904/8745/15 визнано недійсним, як самостійний правочин, аукціон від 26.06.2013 року з продажу нерухомого майна - житлового будинку та земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 . Також, вказаним рішенням суду встановлено, що АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Форінт», на підставі Договору іпотеки №014/02- 40/1831 від 27.06.2008, за реєстровим №3207, є іпотекодержателем вказаного нерухомого майна ОСОБА_1 , переданого у забезпечення виконання зобов`язань останнього за КД №К-Д014/02-40/925/1 від 27.06.2008 року.

Визнання правочину з реалізації іпотечного майна у межах справи про банкрутство ФОП ОСОБА_1 недійсним, як наслідок, тягне за собою недійсність/незаконність всіх наступних правочинів (реєстраційних дій) вчинених щодо вказаного нерухомого майна, оспорювання яких додатково не вимагається, а саме: припинення 19.02.2016 року державної реєстрації записів про обтяження (іпотеки/заборони) за Договором іпотеки №014/02/40/1831 від 27.06.2008 року за реєстровим №3207; Іпотечного договору від 05.03.2016 року, за реєстровим №144; Договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 28.02.2017 року, за реєстровим №116; державної реєстрації права власності на нерухоме майно 14.08.2017 року, 16.08.2017 року за ОСОБА_6 на підставі мирової угоди від 17.05.2017 року та ухвали від 20.06.2017 року у справі №2- 410/4861/16; Договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.12.2017 року за р. №2999 та Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.12.2017 року за р. №3002, на підставі яких власником наразі у Державному реєстрі речових прав обліковується ОСОБА_2 .

У постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №643/15604/17 вказано, що ефективним способом захисту права інтересу кредитора за вимогою про повернення сторін у первісний стан, тобто відновлення становища, яке існувало до порушення (п.4 ч.2 ст.16 ЦК України), є повернення майна боржнику і для такого повернення оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається.

Аналогічна позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі №522/21486/18, постанові Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 754/5841/17.

П. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

Враховуючи те, що правочин, аукціон від 26.06.2013 року з продажу предмету іпотеки, 17.10.2018 року судовим рішенням (справа №904/8745/15) визнано недійсним, тому оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається.

Аналізуючи викладене вище, з метою ефективного захисту порушеного права, позивач обґрунтовано заявляє вимогу про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок та земельну ділянку (предмет іпотеки), що по суті є наслідком відновлення становища, яке існувало до порушення прав позивача (п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України), оскільки надає можливість реалізації прав позивача (іпотекодержателя) на звернення стягнення на предмет іпотеки, належного ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості за даними кредитними правовідносинами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 знов звернула увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (такі висновки сформульовані в п. 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18). При цьому, первісний спосіб захисту - звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, згідно ст. п. 1 ст. 590 ЦК України, ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» є незмінним.

Заборгованість за Кредитним договором №К-Д 014/02-40/925/1 від 27.06.2008 року, яка була визначена станом на 04.03.2014, не змінювалась та погашень не відбувалось. Окрім цього, позивач зменшив суму стягнення шляхом виключення суми пені. В іншій частині сума заборгованості залишається незмінною та підлягає стягненню в рахунок погашення заборгованості, а саме: 157 808,25 доларів США заборгованості за тілом кредиту; 106 999,9 доларів США заборгованості за простроченими відсотками.

Суд не бере до уваги заяви стосовно застосування строків давності виходячи з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові

з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону.

Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення

у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями

з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення

у заінтересованої особи права на позов, тобто можливості захистити своє право чи інтерес через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Посилання на ту обставину, що про порушення своїх прав Банку стало відомо ще у 2009 році, коли боржник припинив виконувати свої обов`язки за кредитною угодою і Банк реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення до нотаріуса та отриманням Виконавчого напису серія ВМТ №027041 від 19 березня 2010 року, - є помилковим виходячи з наступного.

Виконавчий напис серія ВМТ №027041 від 19 березня 2010 року оскаржений у судовому порядку та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.12.2012 у справі №2-410/19/12 визнано виконавчий напис вчинений 19 березня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, отримання Банком виконавчого напису нотаріуса свідчить до досудове регулювання спору Банком, і не має відношення до строку звернення Банком саме до суду за захистом свого порушеного права.

Беручи до уваги встановлені судом обставини справи та надавши належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов висновку, що в даному конкретному випадку строки позовної давності порушено не було, оскільки строк дії Кредитного договору №К-Д 014/02-40/925/1 від 27.06.2008 року на основі генеральної кредитної угоди №К-Д 014/02-40/925/1 від 27.06.2008 року визначено самим договором 26 червня 2015 року, а з даним позовом Банк звернувся 16 вересня 2013 року.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 з будь-яким позовом до суду з приводу порушення своїх прав в даному випадку не зверталася

Враховуючи викладене вище, наявні підстави для задоволення позову про поновлення становища, яке існувало до порушення шляхом повернення права власності, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням висновку суду про задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, буд. 32/2) сплачений при подачі позову судовий збір, по 2 931 грн. 70 коп. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 253, 257, 261, 610, 1050, 1054 ЦК України, ст. 4, 5, 12, 13, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про поновлення становища, яке існувало до порушення шляхом повернення права власності, звернення стягнення на предмет іпотеки, - задовольнити.

Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на наступні об`єкти нерухомого майна:

?житловий будинок літ. А з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 203,4 кв.м., житловою площею 79,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, який розташований на земельній ділянці, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048;

?земельну ділянку, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4.

Звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме на:

?житловий будинок літ. А з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 203,4 кв.м., житловою площею 79,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, який розташований на земельній ділянці, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048;

?земельну ділянку, площею 0,1 га, за кадастровим номером: :02:006:0048, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4,

що належать на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ), в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, буд. 32/2) за Кредитним договором №К-Д 014/02- 40/925/1 від 27.06.2008 в сумі 264 808,15 доларів США, з яких: 157 808,25 доларів США заборгованості за тілом кредиту; 106 999,9 доларів США заборгованості за простроченими відсотками.

Визначити спосіб реалізації Предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів по ціні предмета іпотеки, що визначатиметься при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, буд. 32/2) сплачений при подачі позову судовий збір, по 2 931 грн. 70 коп. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя: Озерянська Ж.М.