Справа № 357/4582/25
Провадження № 2/357/3039/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А.Ю., при секретарі Козубенко Я.С.,

за участю:

представник позивача - адвокат Плаксій Р.В.;

представник відповідача - адвокат Телющенко П.П.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2025 року позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Плаксій Роман Володимирович, звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить: 1) визнати недійсним договір дарування квартири від 05.07.2017, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо квартири АДРЕСА_1 ; 2) скасувати державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно від 05.07.2017 за номером запису про речове право 21238359; 3) застосувати односторонню реституцію, якою зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 ; 4) стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог вказано, що ОСОБА_1 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . 05.07.2017 між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір дарування, за змістом якого дарувальник подарувала та безоплатно передала обдарованій, а обдаровувана прийняла в дар від дарувальника спірну квартиру. 05.07.2017 проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на вказану нерухомість, запис про речове право за номером 21238359. Однак, під час укладення оспорюваного договору, позивачка неправильно сприймала фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення, оскільки сторони домовлялися, що відповідачка буде доглядати та утримувати її до смерті, а за це вона переоформить на неї свою квартиру, тобто вважала, що за правовою природою укладає договір довічного утримання. На момент вчинення оспорюваного правочину, позивачка була особою похилого віку (виповнилося повних 81 рік), мала захворювання - деформуючий артроз колінного суглобу та їй було проведено хірургічну операцію по тотальному цементному ендопротезуванню колінного суглобу, тому вона потребувала у зв`язку із цим догляду й сторонньої допомоги, оскільки мала обмеження у фізичних навантаженнях, ході та носінні ваги, а також вона повинна була уникати глибокого присідання, занять силовими фізичними вправами, стрибків та бігу, отримувала невелику пенсію, порівняно з витратами на утримання спірної квартири, не мала та немає й досі іншого житла, крім спірної квартири, а також фактично не передавала спірну квартиру відповідачу. Відповідач не переоформила на себе особові рахунки в організаціях, які надають комунальні послуги, а після укладення договору дарування позивач продовжує й до сьогодні проживати в спірній квартирі. Окрім цього, напередодні вчинення оспорюваного правочину, позивач повідомила інших осіб, які проживають у спірній квартирі про свою домовленість з відповідачем, що остання буде її до смерті доглядати та утримувати, а вона за це переоформить на неї квартиру. Також позивач не оплачувала витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням оспорюваного договору. Вважає, що наявна сукупність всіх правових підстав для визнання недійсним оспорюваного договору, як такого, що вчинений під впливом помилки, яка має істотне значення. Оскільки позивач мала намір укласти не договір дарування, а договір довічного утримання, тому цей спір може бути вирішений лише судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

04.04.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у відкритому судовому засіданні 01.05.2025.

Ухвалою суду від 04.04.2025 вжито заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 01.05.2025 за клопотанням представника позивача витребувано: 1) від AТ «Київоблгаз» відомості про нарахування та сплату послуг (по особовому рахунку) з газопостачання по квартирі АДРЕСА_1 , абонент ОСОБА_1 , за період з 01.06.2017 по 01.02.2025; 2) від КП БМР «Білоцерківводоканал» відомості про нарахування та сплату послуг з водопостачання та водовідведення (по особовому рахунку) по квартирі АДРЕСА_1 , абонент ОСОБА_1 , за період з 01.06.2017 по 01.02.2025.

12.05.2025 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Телющенка П.П., надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що з`ясування таких обставин, як вік позивача, його стан здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору, не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним. Позивач є рідною бабусею відповідача. Відповідач разом зі своєю сім`єю проживала у спірній квартирі в період з січня 2019 рок по квітень 2024 року. Між сторонами ніколи не йшла мова про укладення договору довічного утримання. Крім того, на момент укладення оспорюваного договору відповідач не мала доходів, а тому не могла утримувати позивача, оскільки мала на утриманні двох малолітніх дітей. Спірна квартира неодноразово передавалася в іпотеку для забезпечення виконання кредитних зобов`язань дядька відповідача - ОСОБА_3 . Щодо надмірних витрат позивача по утриманню квартири, то комунальні послуги сплачувалися майже завжди вчасно або невеликими затримками. Крім того з наданих даних вбачається, що позивач користувалася субсидією на сплату комунальних послуг. Стосовно посилання позивача на похилий вік, то відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем не надано жодних доказів того, що внаслідок похилого віку позивач не розуміла значення своїх дій або перебувала під впливом помилки. Відповідач звертає увагу суду на те, що в пункті 15 оспорюваного договору сторони підтвердили, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається у відповідності зі справжньою волею, без застосування фізичного чи психологічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин. Договір укладається ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, сторони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать що договором визначено всі істотні умови, про свідчать їх особисті підписи на договорі. З урахуванням вказаного відповідач вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

27.05.2025 в судовому засіданні суд на місці ухвалив прийняти до розгляду відзив на позов, задовольнив клопотання представника відповідача про виклик свідків, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті 10.07.2025.

06.06.2025 на адресу суду надійшли витребувані докази від AТ «Київоблгаз».

05.08.2025 на адресу суду надійшов лист КП БМР «Білоцерківводоканал» про неможливість надання витребовуваної інформації.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначила, що її дочка більше за нею доглядає, вона поруч живе, також матеріально допомагає син. Вказала, що мабуть добровільно укладала договір (оспорюваний правочин), оскільки обіцяли їй допомагати. Можливо онука й жила трохи в квартирі, потім з дітьми виїхала жити за кордон. Їй не казали звільняти квартиру. Коли укладали, то мала допомагати дочка. ОСОБА_2 рідко телефонує.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Плаксій Р.В., позов підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що позивач не мала наміру укладати договір дарування, вона в силу похилого віку помилилась щодо правової природи правочину, а також фактично квартиру не передавала. В подальшому позивач має намір укласти договір довічного утримання.

Представник відповідача - адвокат Телющенко П.П., в судовому засіданні позов не визнав. Вказав, що відсутні підстави щодо помилковості правочину, що підтверджується поясненнями самої позивачки в судовому засіданні. Підтвердив проживання відповідача за кордоном.

Вислухавши позивача, представників сторін та покази свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

05.07.2017 між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровувана) укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П., реєстровий № 3-2164.

Відповідно до пункту 1 вказаного договору дарувальник подарувала та безоплатно передала обдаровуваній, а обдаровувана прийняла в дар від дарувальника квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 10 договору встановлено, що право власності у обдаровуваної на дарунок виникає з моменту його прийняття. Сторони домовились, що прийняття обдаровуваною примірника даного договору є прийняттям дарунка.

Сторони підтвердили, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними у відповідності зі справжньою їх волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, вони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать їх особисті підписи на договорі (п. 15 договору).

05.07.2017 державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. прийнято рішення з індексним номером 35994465, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , номер відомостей про речове право: 21238359, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 103, що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 407521632 від 11.12.2024.

Відповідно до витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади № 15.2-03/30875 від 23.12.2024, за адресою спірної квартири - АДРЕСА_2 , зареєстровано три особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дата реєстрації - 03.09.1996), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (дата реєстрації - 27.10.2015), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дата реєстрації - 10.09.2019).

Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями повторно виданих свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 14.07.2023, актовий запис № 1105 та серії НОМЕР_2 від 14.07.2023, актовий запис № 218.

Відповідно до виписки із операційного журналу травматологічного відділення КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» № 777 від 10.03.2025, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 14.10.2004 по 05.11.2004 з діагнозом: деформуючий артроз колінного суглобу та їй 19.10.2004 проведено операцію по тотальному цементному ендопротезуванню колінного суглобу.

Згідно з листом ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» № 152 від 14.03.2025, усі пацієнти, яким виконано операцію з ендопротезування колінного суглобу повинні обмежити фізичні навантаження, ходу та носіння ваги до 10 кг, уникати глибокого присідання, занять силовими фізичними вправами, стрибками та бігу. Можуть потребувати сторонньої допомоги у разі: виникнення ускладнень, соматичній патології, психічних розладах, інших патологічних станах, пов`язаних з фізіологічними процесами старіння організму.

В матеріалах справи також міститься довідка КНП БМР «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» № 7 про виклик позивачем 13.11.2023 невідкладної допомоги, діагноз: хронічний попереково-крижовий радикуліт в стадії загострення, виражений больвий синдром, гіпертонічна хвороба.

Згідно з випискою КНП БМР «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № » з амбулаторної картки № НОМЕР_3 , ОСОБА_1 в період з 25.10.2016 по 02.04.2025 має діагнози: ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба, розповсюджений остеохондроз хребта, хронічний радикуліт, холецистит, ДОА суглобів нижніх кінцівок, варикозна хвороба нижніх кінцівок.

Згідно з довідкою ГУ ПФУ у Київській області № 4569/04-16 від 04.03.2025, ОСОБА_1 станом на липень 2017 року отримувала пенсію в розмірі 1 717,34 грн, станом на лютий 2025 року отримує 6 477,66 грн.

У відповідачки ОСОБА_2 за період з 2015 року відсутні доходи, що підтверджується довідками ОК-5, ОК-7.

ОСОБА_4 за період з 2017 по 2023 рік має дохід у вигляді заробітної плати, що станом на липень 2017 року складав 10 117,25 грн (ТОВ «Комфі Трейд»), що вбачається з довідок ОК-5, ОК-7.

Особові рахунки в КП БМР «Білоцерківтепломережа», ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія», ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» та AT «Київоблгаз» за адресою надання послуг: АДРЕСА_2 , оформлені на позивача, заборгованість за комунальні послуги відсутня.

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 08.12.1984, відповідно до якого ОСОБА_7 є донькою ОСОБА_8 .

В судовому засіданні допитано свідків.

Так, свідок ОСОБА_3 зазначив, що є сином позивача, а відповідач - його племінницею. З 2022 року проживає разом з матір`ю та дбає про неї. У 2017 році проживав окремо від матері й не знав про договір, йому стало відомо про це після початку війни в 2022 році. Він запитав у матері, чому вона подарувала квартиру онучці, а не склала заповіт на того, хто про неї буде дбати. Вона відповіла, що думала, що про неї дбатимуть. Свідок її підтримав і вони звернулись з даним позовом на зміну рішення. Але саме вона (позивач) була ініціатором позову. Позивач хотіла, щоб її доглядали. Дочка ОСОБА_9 іноді доглядає за матір`ю, вона підтримує ОСОБА_10 . Є ще старший брат, який живе в Києві, він інколи заїжджає в гості. Наразі свідок з матір`ю проживають удвох. У нього немає власності. Вказав, що не знає про що домовлялись сторони у 2017 році.

Свідок ОСОБА_8 зазначила, що є донькою позивачки та матір`ю відповідачки. Проживає на одному поверсі з матір`ю, двері квартир знаходяться поруч. Вісім років тому вона розмовляла з матір`ю і та сказала, що хоче жити з ОСОБА_10 і що оформить на неї дарчу на квартиру. Так вона (позивач) й вчинила без примусу та натиску. Свідок щодня доглядає за матір`ю - готує їсти та купує необхідні речі, її пенсійна картка у свідка. Позивач не хотіла судитись, позов - це ініціатива брата ОСОБА_11 . ОСОБА_10 жила з позивачем, але виїхала з дітьми за кордон у квітні 2024 року. ОСОБА_12 приїжджає до матері тільки переночувати декілька разів на тиждень. Вона (свідок) самостійно доглядає матір, ОСОБА_13 тільки ночує.

Свідок ОСОБА_14 зазначила, що є сусідкою позивача та відповідача. Сторони разом проживали до недавнього часу. ОСОБА_10 з дітьми 8 років тому переїхала жити до ОСОБА_15 . Майже щодня бачить останню. Позивач нічого їй (свідку) не казала, що помилилася щодо дарування квартири. Наразі її доглядає ОСОБА_16 . Син ОСОБА_17 з`являється нерегулярно в квартирі.

Свідок ОСОБА_18 зазначила, що у сторін все було добре. ОСОБА_2 жила з ОСОБА_19 і любила її. Наразі свідок більше 10 років не проживає поруч з ОСОБА_19 . Про спірний договір дізналась 2-3 роки тому.

При вирішенні справи суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 1 ст. 20 ЦК України встановлює, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно із ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Як встановлено судом, відповідач прийняла в дар спірну квартиру, а позивач з власної волі передала нерухоме майно в дар.

Оскарженим договором дарування передбачено, що його укладення не пов`язане із виконанням обдаровуваною будь-яких дій майнового або немайнового характеру на користь обдаровуваної зараз або в майбутньому.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що добровільно укладала договір дарування.

Сукупність зібраних у справі доказів свідчить, що позивач на момент укладення оспорюваного договору дарування не могла помилятися стосовно правової природи укладеного нею правочину, також не встановлено обставини, які зумовлюють визнання договору дарування недійсним, оскільки укладаючи цей договір позивач хоч і мала похилий вік, але усвідомлювала його істотні умови і правові наслідки.

Підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 змінила наміри щодо відчуження майна через 8 років після укладення договору дарування, звернувшись до суду з даним позовом, що також не може свідчити про помилку/обман стосовно правової природи договору під час укладення такого правочину.

Так, в матеріалах справи містяться докази захворювань позивачки, однак вони не свідчать про її недієздатність та неможливість усвідомлення нею дій і керування ними на момент вчинення спірного правочину. Вказані хвороби в силу віку набуті нею за життя та не можуть бути підставою для визнання договору дарування недійсним.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до вимог статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Судом встановлено, що укладаючи договір дарування майна, позивач діяла з власної ініціативи без примусу та розуміла, що укладає саме договір дарування і що безоплатно передає своїй онучці квартиру. Подальше виникнення суперечностей та конфліктів щодо умов використання цього майна, в тому числі виїзд відповідача за кордон, не може бути підставою для визнання договору дарування недійсним.

Наявні у справі відомості про оплату комунальних платежів за квартиру, особовий рахунок якої відкритий на позивача, також не є підставою для визнання договору дарування недійсним та не свідчить про фіктивність правочину.

Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки позивачем у порушення статей 79, 81 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання позивачем договору дарування за викладених у позовній заяві обставин (наявність помилки), суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про недійсність договору, а також погідних вимогах позову про скасування державної реєстрації права власності та застосування реституції.

Відповідно до ч. 9 ст. 258 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Отже застосовані судом заходи забезпечення позову по даній справі підлягають скасуванню.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 158, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , які були вжиті ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2025 у цивільній справі № 357/4582/25.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Київського апеляційного суду.

Оскільки в судовому засіданні підписано лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15.09.2025.

Суддя А. Ю. Цуранов