№ 207/1965/25
№ 2/207/1156/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Кам`янське

Південний районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.,

при секретарі Сівачук А.А.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик Віктор Вікторович про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

14 квітня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що 30 листопада 2021 року позивач прийняв спадщину після своєї рідної бабусі - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 була матір`ю його мами - ОСОБА_4 , раніше прізвище позивача та його мами було - ОСОБА_5 , так як це було прізвище батька позивача і колишнього чоловіка, але після розлучення позивач з мамою змінили прізвище на її дівоче і стали ОСОБА_6 .

Бабуся позивача - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , мала дівоче прізвище ОСОБА_7 , і вже коли вийшла перший раз заміж взяла прізвище свого чоловіка ОСОБА_6 , отже коли в неї народилася донька - мати позивача, вона також мала прізвище ОСОБА_6 , але в подальшому бабуся декілька разів виходила заміж і на час настання її передчасної смерті вона мала прізвище ОСОБА_8 , і саме після ОСОБА_3 позивач ОСОБА_2 , як єдиний хто забажав прийняти спадщину, прийняв її і нотаріально оформив.

Перед смертю бабуся проживала в м.Ясинувата Донецької області, де вона передчасно й померла, але в АДРЕСА_1 , був зареєстрований та проживав її рідний брат, а саме - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був власником даної квартири, та одночасно був двоюрідним дідом позивача ОСОБА_2 , але за своє життя, при отриманні документів, якими вони документувалися при написанні прізвищ бабусі та двоюрідного діда позивача ОСОБА_2 , в свідоцтвах про їх народження було допущено помилки, так у ОСОБА_10 було зазначено прізвище як « ОСОБА_7 », а у ОСОБА_11 як « ОСОБА_12 », окрім того батьком в свідоцтві ОСОБА_10 було записано « ОСОБА_13 », а у ОСОБА_11 « ОСОБА_14 ». Нажаль за життя ні один з них цьому достатньої уваги не надавав, так як ніхто з них і гадки не мав, що це може колись мати для їх спадкоємців юридичне значення.

Позивач ОСОБА_2 народився та проживав до 2017 року на території Донецької області, але в зв`язку з військовими діями Російської Федерації, в 2017 році переїхав до свого двоюрідного діда ОСОБА_9 , де зареєструвався в його квартирі за адресою АДРЕСА_2 , та став проживати разом з дідом та вести з ним господарство. ОСОБА_9 останні роки хворів, а з урахуванням свого похилого віку потребував стороннього догляду, що і робив позивач, але на 89 році свого життя ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 помер, в зв`язку з чим після нього відкрилася спадщина, а так як окрім позивача у ОСОБА_9 не залишилося більше родичів, то позивачем ОСОБА_2 у встановлений законом строк було подано до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлика В.В. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

15 березня 2025 року ОСОБА_2 нотаріусом було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з неможливістю встановити родинні відносини між померлим ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , але бажання прийняти спадщину після свого двоюрідного діда, як спадкоємця четвертого ступеня спорідненості, і є приводом для звернення до суду з даним позовом.

У зв`язку із наведеним, у своїй заяві ОСОБА_2 просить суд визнати факт, що має юридичне значення, а саме родинних відносин, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 був рідним братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та двоюрідним дідом четвертого ступеня спорідненості для позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 44,6 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., з подальшою реєстрацією права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Єсіпова К.В. у судовому засіданні заявлені в заяві вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_4 , засвідчила, що знає позивача ОСОБА_2 , оскільки живе з ним в одному будинку, він у шостому під`їзді, а вона у восьмому. Свідок підтвердила, що ОСОБА_16 проживав разом з дідом ОСОБА_9 . Також їй відомо, що у ОСОБА_11 була рідна сестра ОСОБА_3 , а позивач ОСОБА_2 був онуком ОСОБА_10 .

В 2000 році вона переїхала проживати у будинок АДРЕСА_5 , з того часу пам`ятає, що ОСОБА_9 жив сам, вона вважала, що він холостяк, не бачила у нього ні жінки, ні дітей. Приблизно з 2013 року ОСОБА_16 переїхав до ОСОБА_11 і почав у нього проживати.

Про сестру ОСОБА_11 їй відомо, що вона проживала у Донецькій області. Знає, що сестра приїздила до ОСОБА_11 трохи пожити, але потім поїхала до себе. В 2024 році ОСОБА_9 помер, ОСОБА_16 займався його похованням.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_6 , суду пояснила, що до січня 2025 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_7 . Вона знає позивача ОСОБА_2 , оскільки він спочатку приїздив з мамою, а пізніше став проживати у свого діда ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , він проживав у шостому під`їзді, а вона у п`ятому. Мати позивача ОСОБА_18 була племінницею ОСОБА_9 , оскільки була донькою його рідної сестри ОСОБА_3 . Вона підтверджує, що ОСОБА_16 дійсно є двоюрідним онуком ОСОБА_9 . Він його доглядав, дбав про нього. Був хорошим онуком, виконував всі прохання діда.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши заяву, в якій просив розглянути дану справу за їх відсутністю, прийняти рішення згідно чинного законодавства України.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надавши заяву, в якій просив розглянути дану справу за його відсутністю.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними.

Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Кам`янське Дніпропетровської області, про що 13 липня 2024 року складено відповідний актовий запис № 2742, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (арк.с. 20).

Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (арк. с. 26), та технічним паспортом (арк. с. 27-29).

У встановлений законом строк, для подання заяви про прийняття спадщини, а саме 18.07.2024, ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлика В.В. з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_9 , на підставі якої було заведено спадкову справу №53/2024 (арк. с. 38).

15 березня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлика В.В з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (арк. с. 69).

Постановою приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлика В.В. від 15 березня 2025 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 , у зв`язку з неможливістю встановити родинні відносини між померлим ОСОБА_9 та спадкоємцем ОСОБА_2 (арк. с. 21).

Так, ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований разом з ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_3 з 2014 року, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (арк. с. 8) та копією Акта № 118 від 31.03.2025 про проживання без реєстрації (арк. с. 17).

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_19 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Ясинувата Донецької області, що підтверджується копією його паспорту (арк.с. 7), та копією свідоцтва про народження (арк. с. 9). Батьками в свідоцтві про народження зазначені - ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження заявника серії НОМЕР_3 від 30 листопада 1988 року, у графі «мати» зазначено « ОСОБА_21 » (арк.с. 9).

Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_4 виданого 19 січня 2022 року, ОСОБА_22 змінив ПІБ на ОСОБА_2 (арк. с. 10).

Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_5 виданого 08 квітня 2008 року, ОСОБА_21 змінила ПІБ на ОСОБА_4 (арк. с. 12).

Відповідно до свідоцтва про народження матері позивача - ОСОБА_4 прізвище його бабусі вказано як ОСОБА_23 (арк.с.11).

Відповідно до копії свідоцтва про народження бабусі позивача ОСОБА_24 , серії НОМЕР_6 від 28 серпня 1953 року, у графі «батько» зазначений ОСОБА_13 , в графі «мати» зазначено « ОСОБА_25 » (арк.с.23).

Відповідно до копії свідоцтва про народження двоюрідного діда позивача ОСОБА_9 , у графі «батько» зазначений ОСОБА_14 , в графі «мати» зазначено « ОСОБА_25 » (арк.с.24).

Таким чином, позивачем надані письмові докази, щодо встановлення факту родинних відносин.

Зі змісту роз`яснень, наданих судам у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» слідує, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

У заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить установити та з якою метою і причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

У судовому засіданні було з`ясовано, що встановлення даного факту потрібно позивачу для прийняття спадщини.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Підпунктами 4.2, 4.14, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлення факту родинних відносин необхідно позивачу для оформлення спадщини після смерті його двоюрідного діда ОСОБА_9 .

Надані позивачем до суду докази у сукупності дають можливість встановити, що померлий ОСОБА_9 дійсно доводився двоюрідним дідом позивача ОСОБА_2 . Про встановлення факту родинних відносин відповідач не заперечував.

Що стосується позовних вимог позивача про визнання права власності на спадкове майно, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 в передбачений законом строк прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 , звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою, та йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину лише тому, що ним не надано документів на підтвердження родинного зв`язку між позивачем та спадкодавцем.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом зазначеної норми судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача таке право, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за ст. 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до зазначеної норми є саме оспорення або невизнання права, а не намір набути таке право за рішенням суду.

Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку (постанова Верховного Суду від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19).

Відповідно до п. 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року N 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за N 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. N 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом немає з наступних підстав.

Оформлення спадкових справ особи покладено на нотаріуса.

У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом роз`яснено ОСОБА_2 , що перш ніж звертатися про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, слід звернутися до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин спадкодавця ОСОБА_9 з ОСОБА_2 . Видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно спадкоємцю, який не підтвердив факт родинних відносин зі спадкодавцем є неправомірним.

Отже судом встановлено, що встановлення факту родинних відносин буде мати правові наслідки для позивача для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

За змістом положеньст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимогст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вищевикладеного, у судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, та показами свідків, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку із чим позовна заява ОСОБА_2 до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик Віктор Вікторович про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом, підлягає задоволенню у частині визнання факту, що має юридичне значення, оскільки від встановлення факту залежить реалізація позивачем права на отримання спадщини, а встановити цей факт у позасудовому порядку не є можливим.

Витрати, пов`язані з розглядом справи позивач просить покласти на нього та не стягувати з відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 315, 316, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл. м. Кам`янське, майдан Петра Калнишевського, буд. 2, третя особа: приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик Віктор Вікторович, знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, проспект Свободи, буд. 53 про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом, задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , був рідним братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та двоюрідним дідом четвертого ступеня спорідненості для позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик Віктор Вікторович щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом, відмовити.

Витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на позивача за його згодою.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Юрченко