КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/7411/24

11 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Кордюкової Ж.І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр комерційних рішень", Акціонерного товариства «Таскомбанк», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегого" про визнання кредитних договорів та договорів про страхування життя недійсними, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ "Центр комерційних рішень", Акціонерного товариства «Таскомбанк», ПАТ «Страхова компанія «ТАС», ПАТ «Страхова група «ТАС», ТОВ "Мегого" про визнання кредитних договорів та договорів про страхування життя недійсними.

В обгрунтування заявлених вимог зазначав, що 15.03.2021 між ним та ТОВ «ФК «ЦКР» укладений кредитний договір № , за яким він отримав кредит в розмірі 248 336,26 грн. на строк 48 місяців.

До кредитного договору був доданий паспорт кредиту, в якому п. 4 основними умовами кредитування також є розмір кредиту 248 336,26 грн. та строк кредитування 48 місяців.

Пунктом 5 паспорта кредиту визначається інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, при цьому щомісячні проценти такої орієнтовної ставки визначено на рівні 3%, тобто 36% річних, а далі в таблиці визначена орієнтовна реальна річна процентна ставка - 68,46 % річних.

Пунктом 7 паспорту кредиту визначено, що платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для укладення договору/отримання кредиту: 1. Послуги нотаріуса - ні. Послуги оцінювача - ні. Послуги страховика - ні. Інші обов`язкові послуги - ні.

Разом з тим, під час укладення кредитного договору від 15.03.2021 в обов`язковому порядку кредитодавцем було внесено до його змісту наступні платежі з обов`язком укладення відповідних договорів на супровідні послуги, від яких він не мав права відмовитися, тобто з порушенням прав на свободу договору, передбачених ст. 627 ЦК України:

отримувач ТОВ «ФК «ЦФР» - сума 214979,41 грн., призначення платежу - погашення поточної заборгованості за його діючим кредитним договором № від 08.04.2020;

отримувач ТОВ «Мегого» - сума 1188 грн., призначення платежу - оплата за пакет послуг «Кіно і ТБ. Оптимальна» на 12 місяців за рахунок кредиту № від 15.03.2021, ОСОБА_1 , Ю в т.ч. ІІ;

отримувач ПАТ «СК «ТАС»» - сума 30368,85 грн., призначення платежу - оплата страхового платежу за договором страхування №-С від 15.03.2021;

отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС»» - сума 1200 грн., призначення платежу - оплата страхового платежу за договором страхування №-ЛО від 15.03.2021;

отримувач ТОВ «ЦФР» - сума 600 грн., призначення платежу - оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA», SU від 15/03/2021.

Від ТОВ «Мегого» він взагалі не отримав ніякої послуги. Отже, увівши його в оману, кредитодавець всупереч п. 7 Паспорта кредиту нав`язав обов`язкові умови отримання кредиту - вищезазначені послуги, в яких він не мав потреби і які істотно погіршили його фінансове становище як військового пенсіонера.

Він є споживачем фінансових послуг, які надає йому кредитодавець. Він не має фінансово-економічної та юридичної освіти, і не орієнтується в юридичних позиціях до та під час укладення кредитного договору. Тому введення його кредитодавцем в оману щодо необхідності отримання вищезазначених обов`язкових супровідних послуг для отримання ним кредиту пройшло безперешкодно для кредитодавця.

Лише сума тіла кредиту в розмірі 214979,41 грн. була необхідна для погашення поточної заборгованості за його діючим на той час кредитним договором № від 08.04.2020. Всі інші супровідні послуги мені нав`язані штучно і шляхом нечесної підприємницької практики.

В порушення п. 7 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» інформації, що надається кредитодавцем споживачу, зазначеної у частині другій цієї статті (у паспорті кредиту), про необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності), а також орієнтовна вартість таких послуг йому у паспорті кредиту від 15.03.2021 надано не було, що вплинуло на неправильний вибір кредитного пакету послуг.

Обов`язковість укладення договорів на супровідні послуги, не передбачена паспортом кредиту від 15.03.2021, суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування», а його волевиявлення не було вільним та не відповідає його внутрішній волі. Кредитний договір № від 15.03.2021 містить завищену суму кредиту з урахуванням не передбачених паспортом кредиту супровідних послуг.

Маскування супутніх послуг під тіло кредиту суперечить паспорту кредиту, цільовому використанню кредиту, та саме і є нечесною підприємницькою практикою. Тобто у кредитний договір було замасковано і договори страхування, які за вищезазначеним законом і є нічим іншим, як договорами супутніх послуг.

Обман полягає у тому, що для отримання кредиту 15.03.2021 супровідні послуги (згідно паспорта кредиту) не були потрібні, кредитодавець замовчав їх існування. Натомість в кредитний договір від 15.03.2021 такі супровідні послуги були внесені і на них збільшено суму кредитного грошового зобов`язання в розмірі 32756,85 грн. Такі порушення є істотними, а тому існують підстави для визнання договорів недійсними.

Його збитки сягають 32756,85 грн., а тому ТОФ «ФК «ЦФР» зобов`язане відшкодувати йому збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину, тобто відшкодувати 65513,70 грн. та 25000 грн. моральної шкоди з одночасним визнанням всіх правочинів недійсними.

Згідно з п. 2.1. Кредитного договору від 15.03.2021 всі інші умови кредитного Договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів TOB «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР».

Він не визнає тієї редакції Умов отримання фінансових кредитів TOB «ФК «ЦФР», яка розміщена на сайті ТОВ «ФК «ЦФР». Без надання підтверджень про конкретні запропоновані йому Умови отримання фінансових кредитів TOB «ФК «ЦФР» у письмовій формі, відсутність у кредитному договорі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, Умови, що розміщені на сайті, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з ним кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують умов, на які він надавав згоду.

Згідно з ч. 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір в частині Умов отримання фінансових кредитів TOB «ФК «ЦФР», укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Оскільки кредитний договір в частині Умов отримання фінансових кредитів TOB «ФК «ЦФР», ним не підписаний та не визнається, він підлягає визнанню недійсним.

Введенням його в оману, він фактично був позбавлений права на свободу договору. Має значення також і та обставина, що як позичальник, він фактично був поставлений кредитором в тяжке положення, бо вимушений був сплатити заборгованість за кредитним договором № від 08.04.2020 у сумі 214979,41 грн., несплата якої могла коштувати йому штрафів, пені, неустойки тощо, а тому він знаходився в залежності від кредитора ТОВ «ФК «ЦФР», що сприяло кредитору укласти кредитний договір від 15.03.2021 на невигідних для нього умовах, з включенням до кредитного договору не передбачених паспортом кредиту супутніх послуг.

Він не міг відмовитись від укладення кредитного договору від 15.03.2021 через загрозу негативних наслідків, які кредитор загрожував застосувати до нього за кредитним договором № від 08.04.2020. Під впливом тяжких обставин, він не розібрався в тому, що кредитним договором від 15.03.2021 кредитор покладе додатковий тягар супутніх послуг. Це зробило можливим кредитору ввести його як позичальника в оману щодо ціни договору, додаткових зобов`язань за супутніми послугами, в яких у нього ніякої потреби не було і отримати підписаний ним кредитний договір на вкрай невигідних з оплатою супутніх послуг.

Право позичальника відмовитися від кредитного договору протягом 14 днів з дня його укладення, ніяким чином не вплинуло на його становище, оскільки внаслідок відмови кредитор застосував би до нього штрафні санкції за кредитним договором № від 08.04.2020. Тобто вплив тяжкої обставини продовжувався, що унеможливило реалізацію його права на відмову від договору.

20.09.2021 право вимоги за кредитним договором від 15.03.2021 відступлене АТ «Таскомбанк» на підставі договору факторингу №200921.

Стаття 230 ЦК України має бути застосована до всіх інших договорів, що передбачають не потрібні супутні послуги, включені до кредитного договору.

Всупереч зазначеній у п. 5 паспорта кредиту від 08.04.2020 паспорті умові під час укладення кредитного договору від 08.04.2020 кредитодавець ТОВ «ФК «ЦФР» включив до умов кредитного договору платежі за страхування, зобов`язавши його отримати не потрібні йому обов`язкові для укладення кредитного договору супутні послуги. Під час укладення кредитного договору від 08.04.2020 в обов`язковому порядку кредитодавцем було внесено до його змісту наступні платежі з обов`язком укладенням відповідних договорів на супровідні послуги, від яких він не мав права відмовитися, тобто з порушенням прав на свободу договору, передбачених ст. 627 ЦК України.

Його збитки становлять 25 713,22 грн. (24 263,22 грн + 800 грн. + 650 грн.), а тому ТОВ «ФК «ЦФР» має відшкодувати йому збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину, тобто 51426,44 грн. та 25 000 грн. моральної шкоди, з одночасним визнанням всіх правочинів недійсними.

За обома кредитними договорами розмір збитків становить 116 940,14 грн. (65 513,70 грн. + 51426,44 грн.), а моральна шкода - 50 000 грн. (25 000 грн. + 25 000 грн.).

Він був ошуканий кредитодавцем ТОВ «ФК «ЦФР», який діяв як на свою користь, так і за дорученням як представник на користь ПАТ «СК «ТАС»» та ТОВ «Мегого», що завдало йому моральної шкоди. Він душевно страждав, і ці страждання призводять до додаткових витрат на відновлення становища, що існувало до порушення його прав споживача, вимагають додаткових зусиль для нормалізації свого життя. На фоні душевних страждань у нього погіршилось самопочуття і це призвело до запалення суглобів на нервовому підґрунті. Для відновлення свого попереднього стану йому потрібна компенсація у розмірі орієнтовно 50000 грн. для купівлі ліків та оздоровлення.

З огляду на вище викладене просив суд визнати кредитний договір № , укладений 08.04.2020 між ТОВ «ФК «ЦФК» та ним внаслідок застосування до позичальника нечесної підприємницької практики недійсним;

визнати договір страхування життя позичальника №-С, укладений 08.04.2020 між ПАТ «СК «ТАС» та ним недійсним;

застосувати наслідки недійсності договору страхування життя позичальника №-С, укладеного 08.04.2020, та стягнути з ПАТ «СК «ТАС» на його користь кошти в розмірі 24263,22 грн.;

визнати договір страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка» №-ЛО, укладений 08.04.2020 між ПАТ «СК «ТАС» та ним, недійсним;

застосувати наслідки недійсності договору страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка» №-ЛО, укладеного 08.04.2020, та стягнути з ПАТ «СК «ТАС» на його користь грошові кошти в розмірі 800 грн.;

визнати договір страхування №-KMZ, укладений 08.04.2020 між ПАТ «СГ «ТАС» та ним, недійсним;

застосувати наслідки недійсності договору страхування №-KMZ, укладеного 08.04.2020, та стягнути з ПАТ «СГ «ТАС» на його користь грошові кошти в розмірі 650 грн.;

визнати кредитний договір № від 15.03.2021, укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та ним, внаслідок застосування до позичальника нечесної підприємницької практики, недійсним;

визнати угоду, укладену 15.03.2021 між ТОВ «Мегого» та ним, недійсною;.

застосувати наслідки недійсності угоди, укладеної 15.03.2021, та стягнути з ТОВ «Мегого» на його користь грошові кошти в розмірі 1188 грн.;

визнати договір страхування життя позичальника №-С, укладений 15.03.2021 між ПАТ «СК «ТАС» та ним, недійсним;

застосувати наслідки недійсності договору страхування життя позичальника №-С, укладеного 15.03.2021, та стягнути з ПрАТ «СК «ТАС» на його користь грошові кошти в розмірі 30368,85 грн.;

визнати договір страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка» №-ЛО, укладений 15.03.2021 між ПАТ «Страхова компанія «ТАС» та ним, недійсним;

застосувати наслідки недійсності договору страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка» №-ЛО, укладеного 15.03.2021, та стягнути з ПАТ «СК «ТАС» на його користь грошові кошти в розмірі 1200 грн.;

стягнути з ТОВ «ЦКР» на його користь у відшкодування завданих йому внаслідок нечесної підприємницької практики і застосування обману під час укладення кредитного договору № від 15.03.2021 збитки у подвійному розмірі 115640,14 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року закрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр комерційних рішень", Акціонерного товариства «Таскомбанк», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегого" про визнання кредитних договорів та договорів про страхування життя недійсними, стягнення збитків та моральної шкоди.

Дата складання повного тексту ухвали зазначена 25 травня 2025 року.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року, була оприлюднена в реєстрі 23 травня 2025 року.

Не погоджуючись з ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року, 22 травня 2025 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що позовна заява у цій справі містить іншу підставу, аніж позовна заява, що розглядалась Люботинським міським судом Харківської області у справі № 630/136/23. Так, підставою позову у цій справі є нечесна підприємницька практика кредитора, що надавав кредитні кошти, відповідно до законів «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування» та застосування наслідків здійсненої щодо нечесної підприємницької практики, які регулюються зазначеними законами. В той же час, такої підстави позову у справі № 630/136/23, що розглядалась Люботинським міським судом Харківської області, ним не заявлялось.

Отже, на думку апелянта, позовні заяви в цій справі та справі № 630/136/23 не є тотожними, а аналогічними є лише склад учасників та предмет позову.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час ті місце розгляду справи повідомлялись засобами електронного зв`язку. Відповідно до звітів про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, поштова кореспонденція була доставлена 25 липня 2025 року.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності не з`явившихся сторін.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у даній справі суд першої інстанції посилався на те, що проаналізувавши зміст позову, що розглядається, та зміст позову, який був предметом судового розгляду Люботинського міського суду Харківської області (справа №630/136/23), а також судів апеляційної та касаційної інстанції, суд прийшов до висновку, що вони є абсолютно однаковими за змістом, за вимогами та за складом учасників. Підстави і предмет цих позовів є однаковими. Тобто в обидва позови повністю співпадають за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства (пункт 9 частини першої статті 129 Конституції України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Для застосування підстави закриття провадження у справі, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України, необхідна одночасна наявність трьох складових: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу

з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц зазначено, що необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (2004 року) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20, від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21,бвід 31 січня 2022 року у справі № 569/9506/21, від 07 вересня 2023 року у справі № 750/9187/22, від 17 квітня 2024 року у справі № 669/417/22.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року підкреслено існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Судом встановлено, що у лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», Акціонерного товариства «Таскомбанк», Приватного фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», акціонерного товариства «Таскобанк» (далі - АТ «Таскобанк»), Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СК «ТАС»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегого» (далі - ТОВ «Мегого») про захист прав споживачів (справі № 630/136/23).

Звертаючись до суду з позовом (справа № 630/136/23) позивач просив суд визнати кредитний договір № , укладений 08 квітня 2020 року між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», недійсним;

визнати договір страхування життя позичальника № -С, укладений 08 квітня 2020 року між ним та ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» та ним, недійсним;

застосувати наслідки недійсності договору страхування життя позичальника № -С, укладеного 08 квітня 2020 року між ним та ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» на його користь грошову суму у розмірі 24 263,22 грн;

визнати договір страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка» № -ЛО, укладений 08 квітня 2020 року між ним та ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», недійсним;

застосувати наслідки недійсності договору страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка» № -ЛО, укладеного 08 квітня 2020 року між ним та ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» на його користь грошову суму у розмірі 800,00 грн;

визнати договір страхування № -KMZ, укладений 08 квітня 2020 року між ним та ПрАТ «Страхова група «ТАС», недійсним;

застосувати наслідки недійсності договору страхування № -KMZ, укладеного 08 квітня 2020 року між ним та ПрАТ «Страхова група «ТАС», стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на його користь грошову суму у розмірі 650,00 грн;

визнати кредитний договір від 15 березня 2021 року № , укладений між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», недійсним;

визнати угоду, укладену 15 березня 2021 року між ним та ТОВ «Мегого», недійсною;

застосувати наслідки недійсності угоди, укладеної 15 березня 2021 року між ним і ТОВ «Мегого», стягнути з ТОв «Мегого» на його користь грошову суму у розмірі 1 188,00 грн;

визнати договір страхування життя позичальника № -С, укладений 15 березня 2021 року між ним та ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», недійсним;

застосувати наслідки недійсності договору страхування життя позичальника № -С, укладеного 15 березня 2021 року між ним і ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» на його користь грошову суму у розмірі 30 368, 85 грн;

визнати договір страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка» № -ЛО, укладений 15 березня 2021 року між ним і ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», недійсним;

застосувати наслідки недійсності договору страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка» № -ЛО, укладеного 15 березня 2021 року між ним і ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» на його користь грошову суму у розмірі 1 200,00 грн,

стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» на його користь на відшкодування завданих йому внаслідок застосування обману під час укладення кредитного договору від 15 березня 2021 року № збитків у подвійному розмірі, грошову суму 115 640,14 грн та 50 000,00 грн на відшкодування завданої обманом моральної шкоди.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 20 червня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 рішення Люботинського міського суду Харківської області від 20 червня 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02 лютого 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 20 червня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року залишено без змін.

Поновлено дію постанови Харківського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року.

Судом встановлено, що у даній справі та у справі № 630/136/23 сторони є тотожними, предмет позову є тим самим, підстави є також тотожними, та між сторонами щодо захисту прав споживача вже вирішений судом у справі № 630/136/23.

Слід врахувати, що позивач, вирішив повторно звернутися до суду з тотожнім позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр комерційних рішень", Акціонерного товариства «Таскомбанк», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегого".

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Виходячи з вказаних вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підстав для закриття провадження.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що підставою позову у цій справі є нечесна підприємницька практика кредитора, що надавав кредитні кошти, відповідно до законів «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування» та застосування наслідків здійсненої нечесної підприємницької практики, які регулюються зазначеними законами. В той же час, такої підстави позову у справі № 630/136/23, що розглядалась Люботинським міським судом Харківської області, ним не заявлялось, колегія суддів відхиляє, оскільки посилання в даному позові на нечесну підприємницьку діяльність, фактично не змінює підставу позову. Доводи та аргументи позивача залишились незмінними, а тому такі дії позивача свідчать про штучне ініціювання нового позову при наявність рішення суду, яке набрало законної сили.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргупозивача ОСОБА_1 без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2025 року

Головуючий: Судді: