Справа № 344/6271/17
Провадження № 22-ц/4808/1116/25
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Баркова В.М., Василишин Л.В.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» адвоката Когут Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференціїї цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» та ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Бабій О.М. 04 червня 2025 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якої складено 09 червня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовної заяви

У квітні 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Заяву мотивовано тим, що між Акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі АТ «ОТП Банк») та ним 09.07.2008 року укладено кредитний договір №ML-I00/035/2008, відповідно до умов якого він отримав кредит в розмірі 15 000,00 доларів США, на строк до 10.07.2023 року. Через неналежне виконання ним своїх обов`язків виникла заборгованість.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.11.2021 року позов АТ «ОТП Банк» задоволено, стягнуто в солідарному порядку з нього та з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у розмірі 97 029,54 доларів США, з яких 86315, 05 доларів США заборгованість по тілу кредиту та 10714, 49 доларів США заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках. Також стягнуто з нього та з ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору 16751, 71 грн. з кожного.

На виконання цього рішення Івано-Франківським міським судом 24.01.2022 року видано виконавчі листи, а Відділом державної виконавчої служби у м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 13.06.2022 року відкрито виконавчі провадження №69385762 та №69215092 з виконання даних виконавчих листів.

22.01.2025 року між ТОВ «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» та ОСОБА_1 укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором №ML-100/035/2008 від 09.07.2008 року. Так, п.1 даного договору сторони дійшли згоди про припинення ОСОБА_1 зобов`язань перед ТОВ «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» по сплаті заборгованості за кредитним договором, розмір якої визначений рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.11.2021 року у справі №344/6271/17 та сплаті стягнутої судом суми судового збору.

Відповідно до п.2 цього ж договору ТОВ «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» відмовляється від реалізації свого права щодо застосування до ОСОБА_1 передбаченої нормами ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Згідно довідки від 14.04.2025 року №14-0425-1 ОСОБА_2 як солідарний боржник повністю виконала зобов`язання за кредитним договором №ML-100/035/2008 від 09.07.2008 року в розмірі солідарно стягнутої з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.11.2021 року заборгованості за кредитним договором, а також стягнутих з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судових витрат. Виконання обов`язку перед ТОВ «ЕКСРОУ КАПІТАЛ здійснено за домовленістю сторін ОСОБА_2 самостійно, поза межами виконавчого провадження. У нового кредитора немає будь-яких фінансових та матеріальних претензій до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо виконання умов кредитного договору №ML-I00/035/2008 від 09.07.2008 року.

Вважає, що відсутність його обов`язку перед ТОВ «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» підтверджується вищезгаданим договором про припинення зобов`язань від 22.01.2025 року та довідкою від 14.04.2025 року.

Просив визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи, видані Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 24.01.2022 року, згідно з якими стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» заборгованість у розмірі 97029,54 доларів США, з яких 86315, 05 доларів США заборгованість по тілу кредиту та 10714, 49 доларів США заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках за кредитним договором №ML-I00/035/2008 від 09.07.2008 року та витрати по сплаті судового збору у розмірі 16751, 71 грн. з кожного (а.с. 120-122).

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 червня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню (а.с. 251-255).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, не доведено, що ОСОБА_2 було добровільно виконано рішення суду поза межами виконавчого провадження, внаслідок чого обов`язок припинився, або її обов`язок, як боржника припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою суду, позивачем ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» та відповідачем ОСОБА_1 подано апеляційні скарги.

Представником ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» Говдь Р.М. в апеляційній скарзі зазначено, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необгрунтованою та такою, яка постановлена судом за неповного з`ясування обставин справи, з невідповідністю висновків викладених в ухвалі обставинам справи, з порушенням норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції не з`ясовано, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.11.2021 року вирішено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором і позичальником за цим договором був ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 як інший солідарний боржник, була лише його поручителем відповідно до договору поруки №SR-ML-100/035/2008 від 09 липня 2008 року.

Не враховано судом і те, що боржник ОСОБА_1 просив визнати такими, що підлягають виконанню лише ті виконавчі листи у яких він зазначений боржником, а виконавчі листи у яких ОСОБА_2 зазначена боржником, повернуті за заявою ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ», товариству як стягувачу, про що державним виконавцем винесено постанову, внаслідок чого з ОСОБА_2 було стягнуто виконавчий збір у розмірі 10% від суми присудженого солідарного обов`язку та обов`язку з відшкодування судового збору на суму 380 808, 17 грн.

Вважає, що припинення обов`язку ОСОБА_1 перед позивачем відбулося з моменту виконання такого обов`язку іншим солідарним боржником, тому судом першої інстанції зроблено хибний висновок про відсутність підстав для визнання виконавчих листів, в яких ОСОБА_1 зазначений боржником, такими, що не підлягають виконанню, оскільки фактично санкціоновано додаткове стягнення з ОСОБА_1 солідарної заборгованості, яку вже покрито ОСОБА_2 як поручителем і другим солідарним боржником в одній особі.

Представником апелянта зауважено, що перерахування коштів на рахунок товариства, стягнутих з ОСОБА_1 на виконання виконавчих листів, де він зазначений боржником та які просить визнати такими що не підлягають виконанню, свідчитиме про порушення принципу справедливості, добросовісності та розумності, оскільки такого боргу, уже погашеного ОСОБА_2 , не існує.

При прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не враховано також положення ст. 543 ЦК України, якими врегульовано відносини щодо солідарного обов`язку боржників.

Так, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Із врахуванням того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як солідарні боржники, відповідали в межах загальної суми кредитної заборгованості, то після повного виконання обов`язку ОСОБА_2 , як солідарним боржником зобов`язання за договором в розмірі солідарно стягнутої з неї та ОСОБА_1 заборгованості, а також стягнутих з ОСОБА_1 судових витрат, зобов`язання ОСОБА_1 перед товариством припинилося згідно з приписами ст. 543 ЦК України.

Зазначивши в оскаржуваній ухвалі, що державним виконавцем було винесено постанову від 13.06.2022 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, судом залишено поза увагою те, що постанова про стягнення виконавчого збору ОСОБА_1 в одному провадженні та постанова про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 в іншому, винесені одночасно з постановами про відкриття виконавчих проваджень як щодо ОСОБА_1 , так і щодо ОСОБА_2 .

Судом при постановленні оскаржуваної ухвали безпідставно не враховано положення закону про неможливість перевищення суми стягнутого виконавчого збору за виконання солідарного обов`язку у розмірі в 10% загальної суми, яка підлягала стягненню у солідарному порядку.

Незаконною є відмова суду у визнанні такими, що не підлягають виконанню виконавчих листів у яких ОСОБА_1 зазначений боржником через те, що ним не сплачено виконавчого збору, оскільки такий обов`язок у нього припинився з моменту стягнення до Державного бюджету виконавчого збору за рахунок реалізації належного ОСОБА_2 майна.

З врахуванням вищезазначеного, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих листів.

ОСОБА_1 також подано апеляційну скаргу на ухвалу з підстав її незаконності й порушення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, судом першої інстанції не з`ясовано, що позичальником за кредитним договором №ML-I00/035/2008 від 09.07.2008 року був ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 іншим солідарним боржником, апелянт просив визнати такими, що не підлягають виконанню лише ті виконавчі листи, в яких він зазначений боржником, виконавчі листи у яких ОСОБА_2 зазначена боржником повернуті ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» йому як стягувачу, а після повернення стягувачу виконавчих листів з ОСОБА_2 стягнуто виконавчий збір у розмір 10% від суми, що підлягала стягненню за виконавчими листами та інші витрати на суму 380 808, 17 грн., в тому числі виконавчий збір у сумі 283 858, 94 грн.

На підтвердження своїх доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 послався на твердження зазначені ним у заяві про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Вважає помилковими висновки суду про те, що у разі визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, стягнутий з ОСОБА_2 виконавчий збір підлягатиме поверненню, що може заподіяти шкоду Державному бюджету, адже при вирішенні справи не було заявлено вимог про визнаття такими, що не підлягають виконанню виконавчих листів в яких боржником зазначено ОСОБА_2 .

За таких обставин, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити його заяву про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих листів виданих Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області.

Позиція інших учасників справи

Іншими сторонами відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

У судове засідання не з`явився заявник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про причини неявки не повідомили, хоча про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,тому колегія суддів розглянула справу у їх відсутності.

Вислухавши пояснення представникаособи, яка подала апеляційну скаргу, стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» адвоката Когут Л.І.,, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги є необґрунтованими, виходячи з таких підстав.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2021 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитом

у розмірі 97 029,54 доларів США, з яких 86315, 05 доларів США заборгованість по тілу кредиту та 10714,49 доларів США заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках. Також вирішено стягнути з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору по 16751, 71 грн. з кожного. (а.с. 100-103).

Рішення набрало законної сили 23.12.2021 року та на його підставі 24.01.2022 року було видано відповідні виконавчі листи.

З копій матеріалів виконавчого провадження, зокрема з постанови про відкриття виконавчого провадження від №69215239, вбачається, що 13.06.2022 року відкрито виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_1 з виконання виконавчого листа №344/6271/17, виданого 24.01.2022 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ескроу Капітал» заборгованості в сумі 2838589,49 грн з кожного.

09.02.2024 року у виконавчому провадженні №69215203 винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №69215147 та №69215203 у зведене виконавче провадження №74123111.

Того ж дня, у виконавчому провадженні №69215203 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу щодо ОСОБА_2 .

Постановою про стягнення виконавчого збору від 13.06.2022 року у виконавчому провадженні №69215203, вирішено стягнути з боржника ОСОБА_2 виконавчий збір в розмірі 283 858,94 грн.

09.04.2024 року відкрито виконавче провадження №74686281 про стягнення з боржника ОСОБА_2 283 858,94 грн. виконавчого збору.

09.04.2024 року винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №74686281 до зведеного виконавчого провадження №74123111.

27.06.2024 року у виконавчому провадженні №74686281 винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, а саме в резолютивній частині зазначено: стягнути з ОСОБА_2 на користь ВДВС у м. Івано-Франківську 9702, 95 дол. США, що еквівалентно гривні 380 808,17 грн.

Згідно розпорядження №74686281 від 27 червня 2024 року виконавчий збір у розмірі 380 808,17 грн. перераховано на погашення на рахунок Державного казначейства.

26.07.2024 року у виконавчому провадженні №74686281 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання постанови №69215203 від 13.06.2022 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВДВС у м. Івано-Франківськ 9072,95 дол США.

Під час примусового виконання 13.06.2022 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №69215239 з боржника ОСОБА_1 в розмірі 283 858,94 грн.

За рахунок примусової реалізації майна, що належить боржнику ОСОБА_2 було стягнуто та перераховано в казначейство України 380 808,17 грн. виконавчого збору.

22.01.2025 року між ТОВ «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» та ОСОБА_1 укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором №ML-100/035/2008 від 09.07.2008 року. Згідно п.1 даного договору сторони дійшли згоди про припинення ОСОБА_1 зобов`язань перед ТОВ «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» по сплаті заборгованості за кредитним договором, розмір якої визначений рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.11.2021 року у справі №344/6271/17 та сплаті стягнутої судом суми судового збору.

Відповідно до п.2 цього договору ТОВ «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» відмовляється від реалізації свого права щодо застосування до ОСОБА_1 передбаченої нормами ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Зі змісту довідки від 14.04.2025 року №14-0425-1 вбачається, що ОСОБА_2 як солідарний боржник повністю виконала зобов`язання за кредитним договором №ML-100/035/2008 від 09.07.2008 року в розмірі солідарно стягнутої з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.11.2021 року заборгованості за кредитним договором, а також стягнутих з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судових витрат. Зазначене виконання обов`язку перед ТОВ «ЕКСРОУ КАПІТАЛ здійснено за домовленістю сторін ОСОБА_2 самостійно, поза межами виконавчого провадження. У нового кредитора немає будь-яких фінансових та матеріальних претензій до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо виконання умов кредитного договору №ML-I00/035/2008 від 09.07.2008 року.

Застосовані норми права і висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Положеннями ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За положеннями статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення такого зобов`язання боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України, судове рішення у справі є обов`язковим для виконання. Держава забезпечує виконання судових рішень у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Частиною першою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N2-4671/11 викладено аналогічний правовий висновок.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є вичерпним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, матеріально-правовою підставою визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є припинення обов`язку боржника з підстав, визначених законом (статті 599-601, 604-609 ЦК України).

Обґрунтовуючи заяву, боржник, як на підставу для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, посилався на те, що у нього як у боржника повністю відсутній обов`язок повертати борг, визначений рішенням суду, у зв`язку з тим, що його обов`язок щодо виконання ним солідарного зобов`язання припинено, оскільки іншим солідарним боржником ОСОБА_2 виконано рішення суду та сплачено виконавчий збір.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Зміст ч.2 ст.432 ЦПК України свідчить про те, що матеріально-правовою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є, зокрема, припинення обов`язку боржника, яке мало місце поза межами виконавчого провадження, у зв`язку з чим у боржника буде відсутній обов`язок з виконання виконавчого листа, виданого на підставі судового рішення.

Колегією суддів встановлено, що рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2021 року знаходилося на примусовому виконанні в Івано-Франківському ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яким у період з 13.06.2022 року по 26.07.2024 року вживалися дії з примусового виконання вказаного рішення, зокрема і щодо боржника ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи у процесі примусового виконання здійснено стягнення за рахунок примусової реалізації майна божника. Цими обставинами спростовуються доводи апелянта щодо добровільного виконання рішення суду.

Підставою для повернення виконавчим органом виконавчого документу щодо іншого боржника ОСОБА_2 стягувачу ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» була заява, подана ним відповідно до п.1.ч.1. ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Наслідком повернення виконавчого документу було стягнення виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

На день звернення ОСОБА_1 із заявою про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, виконавче провадження № 74686281 щодо ОСОБА_2 було завершене у зв`язку з повним його виконанням, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 26.07.2024 року (а.с.189, том 4).

З наведеного випливає, що боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконали добровільно рішення суду про стягнення з них у солідарному порядку на користь ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором №ML-100/035/2008 від 09.07.2008 року в сумі 97029, 54 доларів США, а таке рішення виконано в результаті примусового виконання.

Як підтверджується матеріалами справи частину коштів за результати виконавчого провадження стягнуто шляхом їх списання з рахунків боржника та реалізації майна, яке належало боржникам.

У разі, якщо виконання зобов`язання за судовим рішенням відбулося в межах виконавчого провадження, стягувач має право подати до виконавця письмову заяву про повернення виконавчого документа. На підставі цієї заяви виконавець приймає постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно з п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, сплата боржником боргу чи припинення обов`язку з інших підстав, які відбулись вже у відкритому виконавчому провадженні, не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, немає жодних підстав стверджувати, що боржник ОСОБА_2 виконала рішення суду поза межами виконавчого провадження в добровільному порядку.

ОСОБА_1 просить визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з тих підстав, що, на його думку, зобов`язання за кредитним договором припинилося внаслідок укладення між ним та ТОВ «ЕСКРОУ» договору про врегулювання заборгованості за кредитним договором і видачі стягувачем довідки про те, що заборгованість за кредитом відсутня.

Разом з тим, зазначені норми закону не передбачають закінчення виконавчого провадження у разі укладення договору про врегулювання заборгованості за кредитним договором та видачі стягувачем довідки про відсутність заборгованості за кредитом.

Натомість законом, а саме пунктами 9, 10 статті 39 ЦПК України передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий лист.

Слід зазначити, що у випадку солідарного зобов`язання діють положення ст..ст. 543-544 ЦК України, коли кредитор має право вимагати виконання як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, а виконання зобов`язання одним із солідарних боржників звільняє інших від обов`язку перед кредитором.

Отже, слід дійти висновку, якщо один із солідарних боржників виконав рішення суду у повному обсязі, сплативши борг у межах виконавчого провадження, то державний виконавець зобов`язаний закінчити виконавче провадження в цілому щодо усіх боржників на підставі п. 9 ч. 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», бо інші солідарні боржники втрачають обов`язок перед стягувачем, а стягував право вимоги.

При цьому не вимагається визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, оскільки вони виконувалися у примусовому порядку, а державним виконавцем мало б бути прийнято відповідне рішення.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 оскаржувалися дії або бездіяльність державного виконавця.

Враховуючи вищевикладене, колегія дійшла до переконання про відсутність підстав для визнання виконавчих документів такими, що не підлягає виконанню у зв`язку із добровільним виконанням боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, оскільки рішення виконувалося в примусовому порядку, а не було виконано в добровільному, та відповідно до постанови державного виконавця закінчено щодо боржника ОСОБА_2 у зв`язку з повним фактичним його виконанням.

Аргументи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» та ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 червня 2025 року, без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя доповідач Максюта І.О.

Судді: Барков В.М.

Василишин Л.В.

Повний текст постанови складено 05.09.2025р.