ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7893/25 Справа № 215/6665/23 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М.І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.А., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Ліфшиць Зоя Олександрівна на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2025 року, ухвалене суддею Коноваленко М.І. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 26 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В

В листопаді 2023 року представник позивача Зеркін А.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини.

В обґрунтування позову вказано, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після окремого проживання батьків з початку 2021 проживає із матір`ю ОСОБА_2 . Після фактичного розірвання стосунків відповідач чинить перешкоди позивачу ОСОБА_1 в спілкуванні та вихованні сина, оскільки не повідомляє про своє фактичне місце проживання та номеру телефону, що унеможливлює доступ позивача для зустрічей та спілкування з сином, тому змушений був звернутися до суду з позовом та просить зобов`язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_5 , визначивши спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином наступним чином:

- побачення з дитиною з 17:00години п`ятниці, до 17:00години неділі у перший, третій вихідні місяця без присутності матері дитини визначивши, що початок та кінець зустрічі з дитиною відбувається за місцем проживання дитини;

- що року у День народження позивача з 10:00години до 20:00години;

- наступний день після народження сина з 10:00години до 20:00години;

- у період літніх канікул з 01 серпня 10:00 години до 15 серпня 20:00год без присутності матері дитини в межах території України за узгодженням з матір`ю дитини

- у період зимових канікул з 02 січня 10:00години до 08 січня 20:00 години;

- кожного року у третю неділю червня День батька в Україні з 10:00 години до 20:00 години без обмежень місця побачення, однак за попереднім повідомленням матері дитини.

- необмежене спілкування батька з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку через мережу Інтернет з урахуванням режиму дня дитини;

Відповідач ОСОБА_2 надала відзив на позов, в якому вказала, що визнає позовні вимоги частково. Відповідач зазначає, що дійсно між ними мав місце конфлікт на ґрунті різних поглядів у питання сім`ї та шлюбу, що призвело до розірвання шлюбу. Також виникали конфлікти з приводу методів виховання дитини, але вона не перешкоджала у зустрічі з сином позивач зустрічався з сином до тих пір, поки вона запідозрила позивача у вживанні наркотичних засобів на ґрунті чого останній вчинив скандал, що змусило її звернутися в правоохоронні органи. Крім того, позивач мав змогу зустрічі з сином у своєї матері, з якою вона підтримує дружні стосунки та на її прохання залишає сина у неї вдома але на протязі близько двох років позивач не намагався зустрітися з сином. Тому враховуючи вік сина, який два роки не спілкувався з батьком, інтересів дитини, наполягає на визначенні судом способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною у дні запропоновані позивачем, але з 11:00 до 16:00години у її присутності.

Третя особа виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради надав суду висновок щодо позову, за яким вважають доцільним визначити ОСОБА_1 його спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, а саме: 17:00 години п`ятниці до 17:00 години неділі перші та треті вихідні місяця, інші вимоги залишають на розсуд суду.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2025 року позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат Зеркін Артур Сергійович до відповідача ОСОБА_6 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу та порядку спілкування з дитиною, треті особи: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради - задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у спілкуванні та вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити порядок і спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступним чином:

-шляхом побачень і спілкування ОСОБА_1 з дитиною, а саме: з 11:00години до 19:00години суботи та неділі у перший, третій вихідні місяця без присутності матері дитини за місцем проживання ОСОБА_1 ;

-спільний відпочинок з дитиною ОСОБА_1 у його День народження та на наступний день Дня народження дитини після завчасного обговорення сторонами годин та місця святкування;

-спільний відпочинок ОСОБА_1 з дитиною у День батька, періоди літніх та зимових канікул після завчасного обговорення сторонами часу та місця відпочинку;

-необмежене спілкування батька з дитиною телефоном та в режимі «он-лайн» з урахуванням режиму дня дитини.

Роз`яснено сторонам у справі, що реалізація визначених судом способів участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_5 та його вихованні, який проживає з матір`ю ОСОБА_2 , повинна відбуватися з одночасним дотриманням умов - за бажанням батька та вчиненням ним реальних заходів, спрямованих на реалізацію його прав на підставі судового рішення; у визначені судовим рішенням дні та час, які можуть бути розширеними за згодою сторін; з урахуванням бажання дитини.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду представник відповідача адвокат Ліфшиць З.О. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду, і ухвалити нове, яким визначити порядок і спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 наступним чином: - з 16.00 години до 18.00 години суботи та неділі у перший, третій вихідні місяця в присутності матері дитини ОСОБА_2 у місці, визначеному за попередньою домовленістю батьків; - у День народження ОСОБА_1 з 18.00 до 19.00 в присутності матері дитини ОСОБА_2 за місцем святкування; - на наступний день дня народження дитини після завчасного обговорення сторонами місця святкування з 18.00 до 19.00 в присутності матері дитини ОСОБА_2 . Всі обумовлені порядки та способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітнього ОСОБА_4 мають відбуватись виключно з урахування бажання дитини.

На спростування доводів позовної заяви представник вказує, що судом не було враховано того факту, що малолітня дитина ОСОБА_4 тривалий час не бачив позивача, а той в свою чергу не намагався налагодити контакт з малолітнім сином. Саме тому апелянт наполягає на зустрічах дитини з батьком у її присутності, проте жодного доводу відповідача судом першої інстанції до уваги взято не було. Зокрема суд не взяв до уваги висновки викладені у психологічній характеристиці, складеній 20.11.2023 психотерапевтом ОСОБА_7 . Суд не дотримався принципу найкращих інтересів дитини, закріпленого у ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини та СК України. Не враховано судом доводів відповідачки про агресивну поведінку позивача, зловживання ним алкогольними та наркотичними речовинами.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_8 доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги апеляційної скарги щодо порядку та способів участі позивача у спілкуванні і вихованні з дитиною.

Представник відповідача ОСОБА_9 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, зазначив що його довіритель наразі служить в ЗСУ, коли буває у відпустці бажає побачити дитину, але відповідачка не надає таку можливість.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Від представника органу опіки та піклування до суду надійшла заява, в якій останній просив розглянути справу без участі представника та винести рішення відповідно до діючого законодавства з максимальним врахуванням інтересів малолітньої дитини.

За приписами статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_10 , відповідно до свідоцтва про народження (а.с.10) є батьками малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розлучення батьків 19 квітня 2021 року мешкає із матір`ю ОСОБА_11 ( ОСОБА_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до висновку виконкому Тернівської у місті ради від 08.12.2023 №368, позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . У квартирі для проживання дитини створені всі необхідні умови, а саме, облаштована окрема кімната, спальне місце, стіл для занять, шафа для одягу.

Відповідач ОСОБА_2 разом з чоловіком ОСОБА_2 , та сином сторін проживають в орендованій однокімнатній квартирі у АДРЕСА_3 . У квартирі для проживання дитини створені всі необхідні умови, а саме, мається окреме спальне місце та місце для занять та ігор, наявність іграшок, повністю забезпечений всім необхідним (а.с.46-48).

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що для належного спілкування батька із сином зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у спілкуванні та вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити порядок і спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , наступним чином: -шляхом побачень і спілкування ОСОБА_1 з дитиною, а саме: з 11:00години до 19:00години суботи та неділі у перший, третій вихідні місяця без присутності матері дитини за місцем проживання ОСОБА_1 ;

-спільний відпочинок з дитиною ОСОБА_1 у його День народження та на наступний день Дня народження дитини після завчасного обговорення сторонами годин та місця святкування;

-спільний відпочинок ОСОБА_1 з дитиною у День батька, періоди літніх та зимових канікул після завчасного обговорення сторонами часу та місця відпочинку;

-необмежене спілкування батька з дитиною телефоном та в режимі «он-лайн» з урахуванням режиму дня дитини. В решті позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України, яка кореспондується із частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце, час і порядок їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних й світових історичних і культурних цінностей, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Колегія суддів зауважує, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Водночас, відновлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком перебуває у площині належного виконання обома батьками своїх обов`язків з виховання дитини.

Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Отже, батько та мати мають рівні права та обов`язки і при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає, слід виходити виключно з інтересів дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

У справі, яка переглядається, установлено, що між сторонами справи батьками малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , існує спір щодо участі батька у вихованні сина, який не вдалося вирішити у позасудовому порядку. Мати наполягає на зустрічах дитини з батьком виключно в її присутності. При цьому обґрунтовує свою позицію посиланням на вік дитини та психологічні висновки психотерапевта ОСОБА_7 , яка виснувала, що в інтересах малолітнього враховуючи його вік, доцільна присутність матері. Проте колегія суддів звертає увагу, що з часу висновків психотерапевта минуло майже два роки, дитині на той час було три роки, а на час перегляду справи в апеляційному порядку п`ять років 8 місяців, вона вже готується до вступу до загальноосвітньої школи, коло її спілкування і впевненість у собі становиться ширшим відповідно віку дитини.

В той же час належних та допустимих доказів того, що відповідач поводився раніше і поводиться дотепер агресивно чи зловживає алкогольними чи наркотичними засобами не надано як в суді першої інстанції так і при апеляційному перегляді. Судом не встановлено негативної поведінки позивача, яка могла б зашкодити дитині, чи виключних обставин, які свідчили б про необхідність обов`язкової присутності відповідачки під час побачень батька з сином.

При цьому наявність між сторонами неприязних стосунків і конфліктів може негативно впливати на ставлення дитини до батька при проведенні його зустрічей з дитиною у присутності матері, що може перешкоджати налагодженню їх спілкування.

Отже колегія суддів вважає, що висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, доводи апеляційної скарги не спростовують їх тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Ліфшиць Зоя Олександрівна залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2025 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 03 вересня 2025 року

Головуючий суддя

Судді