ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6707/25 Справа № 207/2073/24 Суддя у 1-й інстанції - Подобєд О. К. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Юрочкіна Ю. В. на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 через свого представника звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що 06.09.2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21011» д.н.з. НОМЕР_1 , не обрав безпечної дистанції та швидкості руху, при виникненні перешкоди не вчинив заходів для зменшення швидкості завчасно, внаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб «Suzuki S-cross» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який на праві власності належить ОСОБА_2 на підставі Договору № 01049/2023/434 купівлі-продажу транспортного засобу від 05.09.2023 року та акту приймання-передачі автомобіля по договору № 01049/2023/434 від 06.09.2023 року. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.10.2023 року у справі №207/4773/23 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

17.03.2023 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і видано Поліс №213734581, згідно з яким була застрахована його відповідальність як власника автомобіля «ВАЗ 21011» д.н.з. НОМЕР_1 . Окрім того, 17.03.2023 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» та ОСОБА_1 підписано Заяву-приєднання №DGO-213734581. Строк дії договору зазначений з 18.03.2023 року по 17.03.2024 року включно. Після настання страхового випадку, 07.11.2023 року вона звернулася до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» із заявою про виплату страхового відшкодування та 20.12.2023 року їй надійшла відповідь від страховика, в якій було зазначено, що відповідно до звіту №09-09/23Р від 18.12.2023 року вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Suzuki S-cross 1/4L» д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0.0 та без ПДВ складає 175076,66 грн. Оскільки зазначена сума перевищує розмір страхової суми, який згідно Полісу дорівнює 160000,00 грн. на одного потерпілого, за шкоду заподіяну майну, потерпілій особі підлягає до виплати ліміт страхової суми згідно Полісу. З метою ремонту вказаного автомобіля, вона звернулась до ПП «Аеліта» та 06.11.2023 року їй було виставлено рахунок на оплату №8532 на загальну суму 234154,64 грн.

Таким чином, нею було витрачено на ремонт автомобіля 234148,00 грн. На час подання уточненої позовної заяви до суду, їй було відшкодовано страховиком лише 192076,66 грн., решта завданої шкоди складає 210000,00 грн. - 192076,66 грн. = 17923,34 грн., яку необхідно стягнути зі страховика. Окрім того, решта завданої шкоди складає: 234148,00 грн. (фактичні витрати) 210000,00 грн. (ліміт) = 24148,00 грн., яка повинна бути стягнута з ОСОБА_1 .

Просила стягнути з з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на її користь страхову суму в розмірі 160000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на її користь суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 74148,00 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на її користь моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн., а також судові витрати.

В процесі розгляду справи, позивачкою були уточнені позовні вимоги, та просила стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на її користь страхову суму в розмірі 17923,34 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на її користь суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 24148 грн. та моральну шкоду в розмірі 30000 грн., а також судові витрати.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_2 страхову суму в розмірі 17923 гривні 34 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 24148 гривень та понесені судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1776,34 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4500 грн., моральну шкоду в розмірі 20000 гривень.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1776 гривень 34 копійки та витрати на правничу допомогу у розмірі 4500 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої ін станції в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди. Відмовити в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди, а також стягненні судових витрат на користь позивача. Рішення в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди залишити без змін.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що позивачем не доведено розміру обґрунтованих збитків (24148,00 грн.) належними та допустимими доказами (оцінка, звіт, експертиза, висновок та ін.), які він просив стягнути з ОСОБА_1 та те, що вказаний розмір перевищував ліміт відповідальності страховика.

Так різниця нарахованих атестованим суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 збитків згідно ЗВІТУ №09-09/23Р та заявлених у позові позивачкою матеріальних збитків становить 234148,00 192152,74 грн. = 41995,26 грн., у зв`язку з чим вважає, що позивачка необґрунтовано просить компенсувати їй за ремонт автомобіля 24148,00 грн., оскільки Суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_4 в приміщенні ЦКР «АЕЛІТА» 13.09.2023 року нарахував загальну суму збитків за тарифами ПП «АЕЛІТА» на суму 192152,74 грн., що також підтверджується відповідними протоколами огляду автомобіля «Suzuki S-cross» д/н НОМЕР_3 ( ОСОБА_2 ) від 09.09.2023 року і 13.09.2023 року виконаними представником ТДВ «СК`КРЕДО» в присутності позивача ОСОБА_2 та складеною 18.12.2023 року Ремонтною калькуляцією № 09-09/23р. (Всі ці докази наявні у справі, додані до відзиву, але не вивчались, не зазначались у рішенні суду та не досліджувались судом під час розгляду справи)

Також, в ході розгляду справи, стороною позивача на обґрунтування розміру понесених матеріальних збитків та їх економічної обґрунтованості не було подано до суду, та не було заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, враховуючи негативний доказ - поданий стороною відповідача як Звіт №09-09/23Р з висновками атестованого експерта, які містять оцінку завданого матеріального збитку в сумі, що є меншою заявленої позивачкою до стягнення та не перевищує ліміт страхування.

Таким чином, вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 недоплаченого страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 24148 гривень задоволенню не підлягають. Також, враховуючи, що в межах ліміту страхування, страховиком виплачене позивачу страхове відшкодування в повному обсязі, відсутні підстави для задоволення похідних від основної вимог щодо стягнення моральної шкоди особі, яка не була присутня і не постраждала в ДТП й отримавши повну компенсацію за завдану шкоду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчать довідка про отримання документів в електронному суді представником позивача та представником відповідача 1 та представником відповідача 2. Від представника ОСОБА_1 -адвоката Юрочкіна Ю.В. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність ОСОБА_1 ..

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що із суми фактичних витрат, які понесла позивачка ОСОБА_2 було відшкодовано відповідачем ТзДВ «Страхова компанія «Кредо» лише 192076,66 грн. Решта завданої шкоди складає: 17923,34 грн.,яку необхідно стягнути з ТзДВ «Страхова компанія «Кредо». Окрім того, решта завданої шкоди складає: 234148,00 грн. (фактичні витрати) 210000,00 грн. (ліміт) = 24148,00 грн., необхідно стягнути з ОСОБА_1 .

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.09.2023 року о 19:00 год. в м. Кам`янське Дніпропетровської області по пр. Конституції, біля будинку №37, відповідач ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21011» д.н.з. НОМЕР_1 , не обрав безпечної дистанції та швидкості руху, при виникненні перешкоди не вчинив заходів для зменшення швидкості завчасно, внаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб «Suzuki S-cross» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який на праві власності належить ОСОБА_2 на підставі Договору № 01049/2023/434 купівлі-продажу транспортного засобу від 05.09.2023 року та акту приймання-передачі автомобіля по договору № 01049/2023/434 від 06.09.2023 року. Цим ОСОБА_1 порушив п.п.13.1, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 з наступними змінами та доповненнями. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.10.2023 року у справі №207/4773/23, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі 850 гривень. Постанова набрала законної сили 23.10.2023 року.

Цивільно-правова відповідальності ОСОБА_1 , як власника автомобіля «ВАЗ 21011» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо». Строк дії договору з 18.03.2023 року по 17.03.2024 року включно. Згідно вказаного Полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 160 000 грн., з франшизою 0,00 грн., згідно заяви-приєднання №DGO-213734581 страхова сума складає 50000,00 грн.

Згідно відповіді ТзДВ «Страхова компанія «Кредо» №2807 від 20.12.2023 року вбачається, що відповідно до звіту №09-09/23Р від 18.12.2023 року вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Suzuki S-cross 1/4L» д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0.0 та без ПДВ складає 175076,66 грн. Оскільки розрахована сума 175076,66 грн. перевищує розмір страхової суми (ліміт відповідальності), який згідно Полісу дорівнює 160000,00 грн. на одного потерпілого, за шкоду заподіяну майну, потерпілій особі підлягає до виплати ліміт страхової суми згідно Полісу.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону у разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц.

Судом встановлено, що внаслідок ДТП ОСОБА_1 завдав майнову шкоду ОСОБА_2 ..

Цивільна-правова відповідальність водія «Suzuki S-cross», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована згідно полісу №213734581 від 17.03.2023 року в ТДВ «СК «КРЕДО», яке визнало ДТП страховим випадком і виплатило ОСОБА_5 страхове відшкодування у розмірі 160000 грн.

Тобто частину завданої позивачу майнової шкоди відшкодовано страховою компанією (у межах ліміту страхового відшкодування).

Вирішуючи питання розміру майнової шкоди, який завдано позивачу відповідачем, суд першої інстанції правильно врахував,що із суми фактичних витрат, які понесла позивачка, ОСОБА_2 було відшкодовано відповідачем ТзДВ «Страхова компанія «Кредо» лише 192076,66 грн. Решта завданої шкоди складає: 210000,00 грн. - 192076,66 грн. = 17923,34 грн., яку необхідно стягнути з ТзДВ «Страхова компанія «Кредо». Окрім того, решта завданої шкоди складає: 234148,00 грн. (фактичні витрати) 210000,00 грн. (ліміт) = 24148,00 грн., яку необхідно стягнути з ОСОБА_1 .

Відповідач у силу положень норм ЦПК України не спростував правильність указаного звіту.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, зробив вірний висновок про те, що відповідач повинен відшкодувати ОСОБА_2 завдану майнову шкоду, зокрема різницю між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

Як встановлено судом, що внаслідок ДТП, яка трапилася з вини відповідача, новий транспортний засіб позивача ОСОБА_2 був пошкоджений і вона тривалий час не мала можливості ним користуватись.

Частково стягуючи моральну шкоду в розмірі 20000 грн., суд першої інстанції обгрунтовано враховував характер і тривалість моральних страждань позивача ОСОБА_2 , істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вимоги розумності і справедливості.

Судом першої інстанції вірно дотримано норми ч.1 ст. 141 ЦПК України та стягнуто з відповідачів на користь позивачки сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 3552,68 грн.

Крім того, витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом першої інстанції встановлено, що 28.03.2024 року між адвокатом Скибою А.Ю. та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат на підставі усного чи письмового звернення клієнта приймає зобов`язання з надання юридичної допомоги, вартість яких зазначено в Договорі та Акті про надання правової допомоги від 28.03.2024 року до договору на надання правової допомоги, відповідно до яких визначено розмір витрат на правничу допомогу в сумі 9000,00 грн.

З урахування вищенаведеного, суд першої інстанції вірно зазначив, що відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката Скиби А.Ю. підлягають задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеля цих скарг і зміни судового рішення немає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 334148,00 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368,369, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Юрочкіна Ю. В. залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2025 року.

Судді: