Номер провадження: 22-з/813/351/25
Справа № 509/2137/24
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
18.09.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Комунсервіс»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянув заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 березня 2025 року у складі судді Панасенка Є.М. та Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунсервіс» на додаткове рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 березня 2025 року у складі судді Панасенка Є.М.,
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 березня 2025 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Комунсервіс» заборгованість за спожиті послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в сумі 43992,28 грн. 28 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн.

Додатковим рішенням цього ж суду від 28 березня 2025 року заяву ТОВ «Комунсервіс» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Комунсервіс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн. 00 коп.

Не погодившись з вищевказаними судовими рішеннями суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 березня 2025 року, а ТОВ «Комунсервіс» - на додаткове рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 березня 2025 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24.07.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 березня 2025 року в частині стягнення заборгованості та судового збору змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Комунсервіс» заборгованість за спожиті послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення період з 01.01.2019 по 31.03.2024 в сумі 39043 грн. 53 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Комунсервіс» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. Апеляційну скаргу ТОВ «Комунсервіс» залишено без задоволення. Додаткове рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 березня 2025 року залишено без змін.

Додатковою постановою цього ж суду від 28.07.2025 заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково: ухвалено у справі додаткову постанову, якою стягнуто з ТОВ «Комунсервіс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2100 гривень у суді апеляційної інстанції. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

28.07.2025 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшла ще одна заява, у якій останній просить суд ухвалити додаткове рішення у справі №509/2137/24 про стягнення з ТОВ «Комунсервіс» на його користь понесені витрати при розгляді апеляційної скарги на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 березня 2025 року.

Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Оскільки предметом звернення є лише вирішення питання про судові витрати, тому необхідності у виклику сторін суд не вбачає.

Так, згідно із п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України однією з підстав для ухвалення додаткового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати.

Згідно із ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Так, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Водночас зі змісту ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч.3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги-це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок міститься постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі в апеляційній інстанції Павловським О.В. надано наступні докази:

1.копію договору №06/03/24-1 про надання правової допомоги від 06.03.2024;

2.копію додаткової угоди №7 до договору про надання правової допомоги №06/03/24-1 від 06.03.2024;

3. копію Акту про приймання - передачі наданих послуг від 25.07.2025.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що 06.03.2025 між Адвокатським бюро «Гришко і Партнери» та ОСОБА_1 укладено Договір №06/03/24-1 про надання правової допомоги, у відповідності до п. 1 якого, Бюро бере на себе зобовязання надати правову допомогу Клієнту з метою захисту інтересів Клієнта в якості його захисника та представника зі всіма правами.

Відповідно до п.4 вищевказаного договору, за надання правової допомоги Клієнт сплачує на Бюро гонорар, розмір і порядок оплати якого погоджується сторонами у Додатку до данного договору.

В подальшому, а саме 08.04.2024 між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро була підписана додаткова угода №7 до Договору про надання правової допомоги №06/03/24-1 від 06.03.2024, згідно п.1 якої, дана додаткова угода визначає порядок надання та оплату юридичних послуг (гонорар) Бюро за надання правової допомоги по оскарженню рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від13.03.2025 по справі №509/2137/24.

Згідно із Актом про прийняття - передачу наданих послуг від 25.07.2025 вартість послуг за період з 08.04.2025 по 25.07.2025, при розгляді справи №509/2137/24 в суді апеляційної інстанції (Одеський апеляційний суд) становить суму в розмірі 8000 грн.

Зокрема Бюро надало наступні послуги:

-проведення юридичного аналізу рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від13.03.2025;

-проведення консультацій з клієнтом та запропонування звернутися до суду з апеляційною скаргою;

-підготовка апеляційної скарги та направлення її позивачу та до суду;

-підготовка заяви про усунення недоліків та проведення оплати судового збору;

-підготовка та складання необхідних документів для звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Від ТОВ «Комунсервіс» через підсистему «Електронний суд» 29.07.2025 надійшли додаткові пояснення у справі, які фактично за змістом є запереченням щодо розміру понесених судових витрат до суду, у яких товариство визнає суму в розмірі 392 грн. додстатньою сумою компенсації понесених ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в Одеському апеляційному суді.

Так, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, колегія суддів враховує наступне.

Згідно правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 та від 12 травня 2021 року у справі №873/79/20, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 133, 137 ЦПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, пункту 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Жодним чином не заперечуючи права позивача отримати всі види професійної правничої допомоги, а так само не заперечуючи кваліфікацію адвоката, який надав якісні послуги відповідно до замовлення, суд на засадах пропорційності, враховуючи наведене вище та відповідно критеріїв статті 143 ЦПК України, зокрема, співмірності і розумності, оцінює понесені позивачем витрати з точки зору мінімально необхідного їх розміру, що підлягає віднесенню на сторону відповідача з покладенням на останнього обов`язку відшкодувати такі витрати.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, оцінюючи надані апеляційному суду докази понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд зазначає, що представником Павловського О.В. не доведено, що такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий.

Зокрема, вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції враховує конкретні обставини даної справи, її складність, відсутність необхідності вивчення адвокатом додаткових джерел права, законодавства, що регулює спір у справі, обсяг наданих послуг з правничої допомоги, принцип співмірності судових витрат, обґрунтування заявником розміру цих витрат, критерій реальності адвокатських витрат, ту обставину, що відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний характер, беручи до уваги тривалість розгляду справи в суді апеляційної інстанції, на думку колегії суддів, заявлений розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, їх неминучості та розумності їхнього розміру, відтак, відсутні підстави для покладення на ТОВ «Комунсервіс» обов`язку з відшкодування понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі.

Так, щодо послуг, наданих адвокатом по проведенню юридичного аналізу рішення суду та проведення консультації з клієнтом, то слід зазначити, що це є невід`ємною частиною підготовки апеляційної скарги. Підготовка апеляційної скарги та направлення її сторонам - це основна дія адвоката, але направлення скарги не є окремою юридичною послугою, це технічна дія.

Щодо послуги адвоката по підготовці заяви про усунення недоліків та проведення оплати судового збору, то слід зазначити, що усунення недоліків це формальне уточнення реквізитів та не потребує значних зусиль. Крім того, оплата судового збору взагалі не є правничою допомогою.

Що стосується стягнення витрат на підготовку та складання необхідних документів для звернення до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, то слід зауважити, що Верховний суд у постанові від 02.02.2024 у справі №910/9714/22 зазначив, що заява про ухвалення додаткового рішення є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.

Таким чином, фактично адвокатом Гришко С.О. у суді апеляційної інстанції в інтересах ОСОБА_1 було складено лише апеляційну скаргу. Іншої правової допомоги в суді апеляційної інстанції адвокатом ОСОБА_2 ОСОБА_1 не надавалось

З урахуванням наведенного, враховуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку про те, що визначений Павловським О.В. та його адвокатом розмір витрат є завищеним щодо іншої сторони, та їх стягнення становить надмірний тягар для ТОВ «Комунсервіс», що суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому вважає, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу слід зменшити.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що з ТОВ «Комунсервіс» на користь ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 1000 грн., що відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 270, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити у справі додаткову постанову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунсервіс» (код ЄДРПОУ: 30626249) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 гривень,00 копійок у суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунсервіс» (код ЄДРПОУ: 30626249) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 408 гривень, 78 копійок.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий

Судді: