Справа № 127/2667/25
Провадження № 22-ц/801/1955/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

при секретарі Литвин Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1

на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Антонюком В.В., повний текст якого складено того ж дня

у справі №127/2667/25

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Курбатової Світлани Пантелеймонівни, ОСОБА_2 (відповідачі)

про визнання права власності та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії,

встановив:

Історія справи та короткий зміст вимог

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Курбатової С. П., яким просила визнати право власності за померлою ОСОБА_3 на грошові кошти у сумі 13 100 доларів США, та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Курбатової С. П. №65/02-31 від 10.08.2023 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2025 року заяву задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок у відшкодування понесених витрат на правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із судовими рішеннями позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судових рішень, неправильне встановлення судом усіх обставин, що мають значення для справи, постановлення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду від 01 липня 2025 року та додаткове рішення від 10 липня 2025 року .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 вересня 2025 року апеляційна скарга в частині оскарження рішення від 01 липня 2025 року визнана неподаною та повернена ОСОБА_1 в зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення полягають у тому, що розмір витрат на правничу допомогу є очевидно неспівмірним з ціною позову.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Корченюк А.В. заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а судове рішення без змін.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 18 серпня 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, попередньо подавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Корченюк А.В. в судовому засіданні заперечував проти вимог апеляційної скарги .

Встановлені судом першої інстанції обставини

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд першої інстанції виходив з того, що заявлена представником відповідача - адвокатом Корченюком А.В. сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 42 000 грн не є співмірною щодо обставин даної справи та буде суперечити принципу розподілу таких витрат, а тому прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_1 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позиція апеляційного суду

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частині другій статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення ( п. 6, 9 частини 1 статті 1 Закону).

Відповідно до статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі статтею 30, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Як встановлено матеріалами справи, рішення у якій переглядається, представництво інтересів відповідача ОСОБА_4 в суді першої інстанцій здійснював адвокат Корченюк А.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 22 лютого 2025 року, за умовами якого сторони домовились, що розмір плати за надання правової допомоги, складає 42 000,00 грн.

03 липня 2025 року представник відповідача адвокат Корченюк А.В. подав заяву про вирішення питання про розподіл судових витрат, та просив стягнути з позивача ОСОБА_1 42 000 грн цих витрат. До заяви додано квитанцію від 24.02.2025 про сплату гонорару у вказаній сумі.

Заперечуючи проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу стороною позивача подано заяву про зменшення такого розміру, яка обґрунтована неспівмірністю цього розміру зі складністю справи та послугами, що надавались адвокатом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зробила висновок про те, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Оскільки у цій справі сума гонорару адвоката встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником позивача часу, а отже, розмір витрат є визначеним.

Разом з тим, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв?язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об?єму наданих послуг, ціни позову та значенню справи.

При цьому незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Верховним Судом сформовано усталену практику з питань стягнення витрат на правничу допомогу: при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об?єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат в частині надання правничої допомоги суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що заявлений стороною відповідача розмір витрат на правничу допомогу адвоката є неспівмірним та завищеним.

При цьому судом надана оцінка обсягу та складності роботи представника відповідача, а тому суд з урахуванням конкретних обставин справи, а також заяви про зменшення розміру судових витрат прийшов до висновку про доцільність стягнення з позивача на користь відповідача 25 000 грн. витрат на правничу допомогу, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, відповідності конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідності процесуальних дій.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що розмір витрат на правничу допомогу нібито є неспівмірним з ціною позову.

Так, позивачкою заявлялись вимоги про визнання за померлою права власності на 13 100 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на час розгляду справи становить 538 720,47 грн) й стверджувала, що зазначена сума мала б увійти до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Відтак присуджена судом сума витрат на правничу допомогу складає менше 5, а саме 4,64 відсотки (25 000 грн/538 720,47 грн*100) від суми заявлених позовних вимог, що аж ніяк не можна вважати неспівмірною сумою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: І. М. Стадник
Судді: Ю.Б. Войтко І.В. Міхасішин