ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року Фатівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Омельчук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У червні 2025 року з використанням системи «Електронний суд» представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» ЕЙС» (далі, ТОВ «ФК «ЕЙС», позивач) подано позов до Київського районного суду м. Одеси про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 (далі, відповідача).

За змістом заявлених позовних вимог стверджується про те, що 23 травня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», як первісним кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено договір кредитної лінії №217308642.

Згідно з умовами договору позичальнику надано в борг 7 500,00 гривень, строк користування коштами до 22.06.2028 року (кінцева дата повернення кредиту).

Згідно із п. 8.3.1 кредитного договору, за період від дати видачі кредиту до 22.06.2023 (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 251,85 відсотків річних, що на день укладення договору становить 0,69 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним (Дисконтна процентна ставка).

Згідно умов 8.3.2, 8.4 договору, за умови подальшого продовження дисконтних періодів застосовується процентна ставка у розмірі 1,98 % щоденно, після закінчення дисконтного періоду кредитування (без застосування пролонгації чи після закінчення чергового періоду пролонгації) проценти нараховуються за ставкою 2,98% щоденно.

Первісним кредитором виконані умови договору та надано в борг позичальнику грошові кошти у сумі 7 500 гривень.

В подальшому, внаслідок укладення договорів факторингу, право вимоги за вказаним договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС, а згодом і до позивача, ТОВ «ФК «ЕЙС».

Оскільки відповідач, як позичальник за договором кредитної лінії №217308642, не виконав обов`язки щодо повернення коштів, процентів, існують достатні правові підстави для стягнення з нього заборгованості.

Станом на дату подання позову до суду, заборгованість становить 38 403,00 гривні, що складається з 7 500,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 30 903,00 гривні заборгованість за процентами.

Окрім цього, позивач просив стягнути з відповідача 2 422,4 гривні витрати зі сплати судового збору, 7 000 гривень понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

Також представником позивача заявлено клопотання про витребування від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» відомостей про належність відповідачеві платіжної картки № 5375-41ХХ-ХХХХ-0220 та відомостей про зарахування на рахунок відповідача грошових коштів у сумі 7 500 гривень в день підписання кредитного договору.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.06.2025 цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості направлено до Фастівського міськрайонного суду Київської області за підсудністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддя від 28.07. 2025 дана справа надійшла в провадження судді Ковалевської Л.М.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, вирішено проводити судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Додатково витребувано інформацію від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» згідно з переліком питань, зазначених в клопотанні позивача.

Листом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 08.09.2025 року на адресу суду надано витребувану інформацію та документи, зокрема виписку по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 за період часу з 23.05.2023 по 28.05.2023 року, та підтверджено зарахування на рахунок відповідача грошових коштів у сумі 7 500 гривень, дата транзакції 23.05.2025, в 09:32.

Учасникам справи було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

В прохальній частині позову позивач просив провести розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують, просив позов задовольнити, у випадку неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

01.08.2025 через систему «Електронний суд» відповідач ОСОБА_1 направив до Фастівського міськрайонного суду заяву про розгляд справи без участі.

12.08.2025 представник ТОВ «Ейс» Поляков О.В. направив через систему «Електронний суд» додаткові пояснення у справі, в яких просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

18.08.2025 відповідач ОСОБА_1 направив через систему «Електронний суд» заперечення на позовну заяву, в яких зазначив. Що ознайомився із позовом про стягнення заборгованості. Факт отримання кредитних коштів не заперечує, однак вважає вимоги позивача щодо стягнення процентів, штрафів та пені неспівмірними, несправедливими та такими, що підлягають зменшенню або відхиленню. Також зазначив, що не має офіційної роботи, майно у власності відсутнє, стабільного доходу немає, тому стягнення повної суми у розмірі, заявленому позивачем, створює для нього надмірний та фінансовий тягар.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву та долучені до матеріалів справи докази, суд вважає встановленими наступні обставин справи.

Так, судом встановлено, що 23 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ««МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА»», як первісним кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено договір кредитної лінії №217308642(а. с. 80-98).

Договір підписано електронним підписом позичальника шляхом направлення одноразового ідентифікатора з належного позичальнику номеру мобільного телефону. Зазначені обставини підтверджуються довідкою про ідентифікацію (а.с. 61).

Згідно пунктів 2.1, 7.3 договору кредитної лінії №217308642, кредитний ліміт 7 500 гривень, дата повернення кредиту 22.06.2028 року.

Згідно пунктів п. 8.3.1, 8.3.2, 8.4 договору кредитної лінії №217308642, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 251,85 відсотків річних, що становить 0,69 відсотків в день від суми кредиту за час користування ним (Дисконтна процентна ставка), у випадку подальшого продовження (пролонгації) дисконтного періоду проценти нараховуються за ставкою 1,98 % щоденно, після закінчення дисконтного періоду (чергової пролонгації такого періоду) проценти нараховуються за ставкою 2,98 % щоденно.

За умов пункту 3.2 договору, для продовження дисконтного періоду необхідною є своєчасна сплата процентів.

Первісним кредитором було виконано умови зобов`язання та надані відповідачу, як позичальнику, грошові кошти у сумі 7 500 гривень.

Факт перерахування зазначеної суми коштів на банківський рахунок позичальника підтверджується платіжним дорученням №74470612-аfc3-4701-b3f9-11f3d889aa09 від 23.05.2023 року (а.с.99), а також відповіддю АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 08.09.2025 року та випискою про Рух коштів клієнт: ОСОБА_1 по картці № НОМЕР_1 за період 23.05.2023-28.05.2023.

Внаслідок укладення Договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 з додатковими угодами: №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023, право вимоги за договором кредитної лінії №217308642 від 23.05.2023 року було передано товариству з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», а згідно Договору факторингу №27/0524-01 від 27 травня 2024 року право вимоги перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС», а згодом відповідно до Договору факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», тобто новому кредитору та позивачу у справі (а.с. 114-136, 145-157, 158-176).

До матеріалів справи долучені витяги з реєстрів боржників, що підтверджують перехід права вимоги за договорами факторингу.

Відповідач не заперечував факт укладення договору кредитної лінії, його підписання та погодження істотних умов цього договору.

Відповідач також, не заперечував отримання в борг грошових коштів у сумі 7 500 гривень, ним не надано доказів повного виконання зобов`язань щодо повернення кредиту і сплати процентів.

Далі, згідно посилань позивача, внаслідок невиконання відповідачем обов`язків щодо повернення боргу, сплати процентів, виникла заборгованість у сумі 38 403,00 гривні, що включає заборгованість за тілом кредиту 7 500 гривень та заборгованість за процентами 30 903,00 гривні.

Розрахунки заборгованості долучено до матеріалів справи (а.с. 137-139, 177).

З урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні правові норми.

Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.

Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину.

При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін.

Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру.

Згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 3 цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 3 цього закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно приписів пункту 7 частини 1 частини 3 цього закону, електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.

Згідно приписів пункту 12 частини 1 статті 3 цього закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно приписів абзацу 9 частини 1 статті 5 цього закону, одним із основних принципів у сфері електронної комерції є однаковість юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством.

Згідно приписів частини 1 статті 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

Згідно приписів частини 1 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно частини 4 цієї статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Згідно частини 6 цієї статті, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно приписів частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно приписів частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи зміст наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем у справі надані належні та допустимі докази щодо укладення договору кредитної лінії №217308642 у спосіб, передбачений ЦК України та Законом України «Про електронну комерцію» та погодження істотних умов цього договору.

Тому, з урахуванням презумпції правомірності правочину та відсутності в суду даних про його нікчемність, суд приходить до висновку, що Договір кредитної лінії №217308642 від 23 травня 2023 року був укладеним та є регулятором спірних правовідносин сторін справи. Істотні умови цього договору погоджені сторонами кредитного зобов`язання.

На думку суду, наявні в матеріалах справи докази, зокрема, виписка по банківському рахунку відповідача в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», платіжне доручення №74470612-аfc3-4701-b3f9-11f3d889aa09 від 23.05.2023 року, підтверджують факт надання відповідачу грошових коштів в борг в сумі 7 500,00 гривень.

При цьому, суд також враховує той факт, що відповідач не заперечує обставини щодо укладення кредитного договору, погодження умов договору та отримання в борг грошових коштів. Доказів супротивного відповідачем не надано.

Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно приписів частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Таким чином, враховуючи презумпцію правомірності правочинів та відсутності відомостей про нікчемність долучених до матеріалів справи договорів факторингу, суд приходить до висновку про те, що після укладення договорів факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 з додатковими угодами: №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023, а також, Договору факторингу №27/0524-01 від 27 травня 2024 року і Договору факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025, до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги за Договором кредитної лінії №217308642 від 23 травня 2023 року.

Далі, за відсутності даних щодо повного погашення заборгованості відповідачем, суд погоджується з доводами позивача про необхідність стягнення на його користь заборгованості за тілом кредиту у сумі 7 500 гривень та процентів за користування коштами.

Судом було перевірено розрахунок нарахування процентів за користування кредитом та встановлено, що він обрахований вірно.

Так, згідно наданих позивачем розрахунків, судом встановлено, що протягом первісного 30-денного дисконтного періоду проценти нараховувались за ставкою 0,69 % щоденно від тіла кредиту, тобто по 51,75 грн. в день, що склало за період з 23.05.2023 по 22.06.2023 суму 1552,50 гривень, в подальшому, відповідно до вимог пункту 8.3.2 Договору продовжено Дисконтний період і проценти нараховувалися за ставкою 1,98 відсотків в день, тобто по 148,50 грн. в день, що за період з 23.06.2023 по 26.07.2023 склало 2754,00 (4455,00-1701,00) грн., та відповідно до п. 8.4 договору проценти нараховувалися по 2,98% в день на суму залишку Кредиту, за кожен день користування ним, тобто по 223,50 грн. щодня, що за період з 23.07.2023 по18.11.2023 склало 26596,50 грн.

Далі, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7 000 гривень.

Для підтвердження понесених витрат позивачем наданий Договір про надання правничої допомоги від 29 травня 2025 року № 29/05/25-01, з додатком № 1 та з додатковою угодою № 9 до договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року, Акт прийому-передачі наданих послуг та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 182-187).

При цьому, статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому,що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22), постанови Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 369/10907/22 (провадження № 61-16010св23), від 01 травня 2024 року у справі № 557/174/23 (провадження № 61-15995св23).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Надані позивачем документи підтверджують розмір понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, при цьому, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за доцільне зменшити розмір відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу і стягнути з відповідача на його користь 3 000 гривень, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.

У відповідності до приписів статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень.

Враховуючи вище наведене, керуючись приписами статті 11, 16, 201, 204, 205, 207, 610, 611, 626, 629, 638, 640, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статті 3, 5, 10-12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», код ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження: м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005 до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії № 217308642 від 23 травня 2023 року у сумі 38 403,00 гривень, що включає 7 500 гривень заборгованість за тілом кредиту, 30 903,00 гривень заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 3 000 гривень, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 2 422,40 гривень, як компенсацію витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 12.09.2025.

Суддя Леся Ковалевська