ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Травкіній В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2025 року у складі судді Куцевола В.В.

у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Петрушевська Інна Романівна про визнання недійсним правочину та скасування державної реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року Дніпровська міська рада звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2016 року у справі № 202/3999/16, за ОСОБА_3 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення суду, 01 серпня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності: 15700007).

У подальшому, ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2016 року, заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2016 року у справі №202/3999/16, скасовано.

10 серпня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності: 15893418).

Оскільки багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 побудовано на земельній ділянці, яка належить Дніпровській міській раді й віднесена до земель комунальної власності, без відповідних дозвільних документів щодо такого будівництва зі сторони Дніпровської міської ради, права територіальної громади порушено, а тому вимушені звернутися до суду за захистом свої прав та просити визнати недійсним договір купівлі-продажу від 10 серпня 2016 року, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петрушевською І.Р. та зареєстрований в реєстрі за №3368; припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01: -за ОСОБА_3 , номер запису про право власності 15700007, що внесений 01 серпня 2016 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мошковською Н.М.; -за ОСОБА_1 , номер запису про право власності 15893418, що внесений 10 серпня 2016 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Петрушевською І.Р.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2025 року позов Дніпровської міської ради задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 10 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. та зареєстрований в реєстрі за № 3368.

Припинено право власності та скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01 за ОСОБА_3 , номер запису 15700007, що внесений 01 серпня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М.

Припинено право власності та скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01 за ОСОБА_1 , номер запису 15893418, що внесений 10 серпня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_3 не набув права власності на квартиру АДРЕСА_1 в установленому законом порядку, отже, у останнього було відсутнє право на розпорядження таким майном, що свідчить про наявність підстав для визнання оскаржуваного договору купівлі-продажу недійсним та припинення права власності за відповідачами. Оскільки реєстрація права власності на спірний об`єкт за відповідачами порушує права Дніпровської міської ради на вільне розпорядження належним їй майном, заявлена вимога про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки своїм наслідком буде мати відновлення порушеного права міської ради та відповідає належному та ефективному способу захисту порушеного права Дніпровської міської ради у даній справі.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та норм процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином обставини, що мають значення для справи, не звернув належної уваги на те, що позивачем не доведено, що оскаржувані правочини не відповідають вимогам встановленим статті 203 ЦК України, іншим вимогам закону або порушують законні права та інтереси Дніпровської міської ради. Вказує, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин практику Верховного Суду та не звернув уваги, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у позові. Окрім того, вказує, що суд першої інстанції не звернув належної уваги, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем у даній справі, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтями 328, 329 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2016 року у справі №202/3999/16, визнано за ОСОБА_3 право власності, в тому числі, на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2016 року (справа №202/3999/16), заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04.07.2016, скасовано.

Разом із тим, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_3 , зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 15700007, внесений 01 серпня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мошковською Н.М.)

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 10 серпня 2016 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р., сторонами якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , остання набула у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_1 , 10 серпня 201 6року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 15893418, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Петрушевською І.Р.)

Відповідно до копії рішення Дніпровської міської ради від 19 лютого 2020 року за №31/54 та додатку до нього, незавершений будівництвом багатоквартирний житловий будинок літ. А (адреса: АДРЕСА_3 ) визнано об`єктом права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради об`єкт нерухомого майна.

Разом із тим, установлено, що багатоквартирний житловий будинок літ. А (адреса: АДРЕСА_3 ) є тим же багатоквартирним житловим будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У пунктах 69-73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац 1 частини 2 статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина 3 статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Згідно з положеннями частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З огляду на те, що ОСОБА_3 в установленому законом порядку не набув права власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів про те, що у останнього було відсутнє право на розпорядження таким майном, що свідчить про наявність підстав для визнання оскаржуваного договору купівлі-продажу недійсним з одночасним припиненням права власності та скасуванням відповідної державної реєстрації.

Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою позову по суті, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин практику Верховного Суду та не звернув уваги на те, що Дніпровською міською радою обрано неналежний спосіб захисту у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у позові, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам Верховного Суду та застосовані під час розгляду даної справи, що відповідає належному та ефективному способу захисту порушеного права у даній справі.

Скаржником не зазначено жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були досліджені судом першої інстанції та чому не була надана правова оцінка. Доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 30 липня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 31 липня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

І.Ю. Ткаченко