Справа № 353/604/25
Провадження № 2-о/353/50/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 рокум.Тлумач

Суддя Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Луковкіна У.Ю., ознайомившись з матеріалами за клопотанням ОСОБА_1 , заінтересована особа: Тлумацька міська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною,-

в с т а н о в и в :

17.07.2025 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: Тлумацька міська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, звернувся в суд із клопотанням про продовження строку дії рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 10.8.2023 року про визнання ОСОБА_2 недієздатним та про призначення ОСОБА_1 його опікуном.

Згідно вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 300 ЦПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною до закінчення строку його дії в порядку, встановленому статтею 299 цього Кодексу.

Оскільки спірні відносини постановлення ухвали про залишення клопотання про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною без руху, не врегульовані законом, і відсутній закон, що регулює подібні за змістом відносини, суд, своєю ухвалою від 18.07.2025 року, вважав необхідним залишити без руху клопотання про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною, виходячи із загальних засад законодавства, адже воно не відповідало вимогам передбаченим ст. 175 ЦПК України, та надати заявнику десятиденний строк для усунення недоліків.

Зокрема, в порушення вимог ст.ст. 175, 299 ЦПК України, в заяві не було вказано адресу місця проживання чи перебування, поштовий індекс особи, стосовно якої подано клопотання про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною ОСОБА_2 , тобто не було залучено його до участі у справі в якості учасника справи. Крім цього до участі у справі не було залучено адвоката особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_2 , участь якого у даній категорії справ є обов`язковою, клопотання про призначення безоплатного адвоката також було відсутнє. У поданому до суду клопотанні не було зазначено, чи має ОСОБА_2 , з урахуванням стану здоров`я, фактичну можливість з`явитися в судове засідання, в т.ч. в режимі відеоконференції, а також про можливість особисто дати пояснення по суті справи. Дані обставини позбавляли суд можливості на стадії відкриття провадження у справі вирішити питання про участь особи, щодо якої розглядається клопотання про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною, у розгляді справи.

Також у клопотанні були відсутні посилання на обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідними доказами.

Крім цього долучена до клопотання копія рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 10.08.2023 року не містила відмітки про набрання ним законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 177 ЦПК України, заявник зобов`язаний додати до заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази заявник може додати до заяви копії відповідних доказів).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Відповідно до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун.

Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року N 34/166/131/88 (далі - Правила).

Згідно ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил, опіка (піклування) встановлюється також для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Згідно ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд вирішує питання щодо призначення над недієздатною особою піклувальника або опікуна не інакше, як за поданням органу опіки та піклування. Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення над недієздатними особами опіки, а саме - за поданням відповідного органу.

Однак до клопотання не було додано подання органу опіки та піклування про можливість заявника надалі бути опікуном над недієздатною фізичною особою, а також доказів того, що заявник звертався з приводу цього питання до органу опіки та піклування. Також у клопотанні були відсутні посилання на докази, які свідчать про те, що станом на день подачі клопотання заявник здатний здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 та бути опікуном, в т.ч. довідки про стан його фізичного та психічного здоров`я, а також доказів відсутності інших родичів, які б могли взяти на себе опікунство.

Враховуючи вищенаведене, суд був впозбавлений можливості постановити будь-яке рішення по справі за наявними матеріалами.

Згідно ч.ч. 3, 5 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Згідно ч. 6 ст. 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Вищевказана ухвала суду 18.07.2025 року була направлена заявнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на вказану ним у клопотанні адресу, а саме: АДРЕСА_1 .

07.08.2025 року поштове відправлення з копією вищевказаної ухвали повернулось до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Також вказана ухвала суду 05.08.2025 року була направлена заявнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу за місцем проживання ОСОБА_2 , за яким заявник здійснює постійний догляд, як опікун, а саме по АДРЕСА_2 .

12.08.2025 року поштове відправлення з копією вищевказаної ухвали повернулось до суду з відміткою «адресат відмовився».

За змістом пунктів 101, 102 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі неможливості вручення адресатам (одержувачам) поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом строку, що встановлюється оператором поштового зв`язку, відправлення EMS - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. Строк зберігання за заявою відправника/адресата (одержувача) і за додаткову плату може бути продовжений. У разі невручення рекомендованого листа з позначками Судова повістка, Повістка ТЦК або реєстрованого поштового відправлення з позначкою Адміністративна послуга такі відправлення разом з бланком повідомлення про вручення повертаються за зворотною адресою у порядку, визначеному в пунктах 81, 82, 83, 84, 91, 99 цих Правил, із зазначенням причини невручення. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику, крім випадків, коли відправником надано розпорядження не повертати. Повернення відправлень, від яких відмовився адресат або вручення яких неможливе, повинне здійснюватися негайно.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Крім того за змістом ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №921/6/18).

Таким чином, сам лише факт неотримання заявником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для направлення кореспонденції, вказавши її у заяві. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18.12.2019 у справі №2-4159/12.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Копія ухвали суду про залишення клопотання без руху від 18.07.2025 року була направлена заявнику на зазначену в клопотанні адресу місця проживання останнього, а також на адресу місця проживання недієздатної особи, якою опікується заявник, проте, поштові відправлення повернулись до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відмовився». При цьому заявник про зміну адреси суд не повідомляв, будь-яких заяв та повідомлень на адресу суду не надсилав, провадженням у справі не цікавився.

Враховуючи викладене, є всі підстави вважати, що судом вжито всіх заходів для надіслання заявнику копії ухвали від 18.07.2025 року та заявник повідомлений належним чином про залишення клопотання про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною без руху.

Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що позивач, як сторона, що задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони, яким беззаперечно є позивач, який звернувся до суду з позовом, є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії»).

Крім того, прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Враховуючи те, що станом на 12.08.2025 року заявник не усунув недоліків клопотання, будь-якої заяви з цього приводу до суду не подавав, не цікавився провадженням у справі, вважаю, що вищевказані обставини позбавляють суд можливості постановити будь-яке рішення по справі за наявними матеріалами, а тому клопотання про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи, слід вважати неподаним та повернути заявнику.

Керуючись ст. 10, ч.ч. 3, 5, 6 ст. 185, ст.ст. 260-261, 293, 294, 297, 299, 300, 353-355 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 , заінтересована особа: Тлумацька міська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною, вважати неподаним та повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, що є датою її ухвалення. Учасник справи, якомуухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяУ. Ю. ЛУКОВКІНА