ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/7154/21 Номер провадження 22-ц/814/95/25Головуючий у 1-й інстанції Харабадзе К. Ш. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Секретар: Грицак А.Я.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2023 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06.09.2018 між Банком та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав картку типу: преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200000 гривень). Свої зобов`язання Банк виконав належним чином , проте відповідач свої зобов`язання не виконує, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість по кредитному договору , що станом на 16.08.2021 становить 166670,11 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 166516,35 гривень, заборгованості за простроченими відсотками 153,76 гривні. На підставі вищезазначеного, просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.09.2018 станом на 16.08.2021 у розмірі 166670 /сто шістдесят шість тисяч шістсот сімдесят/ гривень 11 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2500 гривень 05 копійок.

В апеляційному порядку рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що рішення є незаконним необґрунтованим , судом неповно встановлено обставини , які мають значення для справи , та невірно оцінено докази , що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Скаржник вказує, що рішенням суду не підтверджено, що саме з цими Умовами та правилами і Тарифами ознайомився і погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви містили умови , щодо сплати процентів, комісій та саме у тих розмірах і порядку нарахування, що зазначені в доданих до матеріалів справи документах.

Окрім того , зазначає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року ( провадження № 6-16цс15).

Також посилається на те , що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання батьківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідну анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Апелянт вказує, що позивач не надав суду належні та допустимі докази в обґрунтування надання саме кредиту , а не позики. Більше того , судом не надано належної уваги висновкам позиції Великої Палати Верховного суду , щодо відсутності заборгованості у відповідача у разі погашення тіла кредиту відповідними платежами за карткою відповідача.

ОСОБА_1 просить скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2023 року , та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 06.09.2018, та отримав картку типу: преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200000 гривень).

Підписавши заяву клієнт приєднався і зобов`язався виконувати викладені умови. В підписаному відповідачем документі містяться основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживання, порядок повернення кредиту, додаткова інформація щодо наслідків прострочення виконання та/або невиконання зобов1язань за договором про споживчий кредит /а.с.18-19/.

Картковий рахунок рахунок фізичної особи, до якого випущена картка (п.п. 1.1.1.90 Умов) та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів. Термін дії картки встановлений до 08/2021.

Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконував, у зв`язку з чим , станом на 16.08.2021 року, утворилась заборгованість у розмірі , 166670,11 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 166 516,35 грн.; заборгованості за відсотками 0,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 153,76 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; комісії в тому числі нарахована комісія - 0,00грн.; заборгованості по пені - 0,00 грн. , що підтверджується відповідним розрахунком АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.6-8).

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав , тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду з огляду на слідуюче.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https: www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла до висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19, на яку вірно послалися суди попередніх інстанцій.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів зазначає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Проте банк вимог щодо повернення заборгованості за поточним тілом кредиту не заявляв, оскільки така заборгованість відсутня, так як у наданих банком розрахунках зазначено, що за поточним тілом кредиту заборгованість відсутня. Водночас вимоги щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками не можуть бути задоволені оскільки умови, щодо нарахування вказаної заборгованості не визначені в анкеті-заяві.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, з часу встановлення відповідачу кредитного ліміту відповідачем за розрахунком позивача загалом було погашено заборгованість за кредитом станом на 16.08.2021 на суму- 202 447 грн 08 коп , погашено заборгованості за поточним тілом кредиту у сумі 138 951 грн 04 коп , погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту -19 492 грн 22 коп ; погашено заборгованості за нарахованим відсоткам 21 729 грн 01 коп.; погашено заборгованості по простроченим відсоткам 22 274 грн 81 коп (а.с.7-13). Таким чином, відповідач поза всяким розумним сумнівом вже вніс на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором суму коштів у розмірі, що значно перевищує вказану заборгованість за кредитним договором.

Відтак , доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження. Суд першої інстанції, розглядаючи позов АТ КБ «ПриватБанк», не надав належну оцінку наданим позивачем доказам та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст.376ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2023 року скасуванню з ухваленням нового, про відмову в задоленні позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг від 06.09.2018 в розмірі 180 417 грн 25 коп.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні із позовом до суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» було сплачено судовий збір у сумі 2706 грн 26 коп . За результатами розгляду справи позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2500 грн 05 коп.

При зверненні із апеляційною скаргою сплаті ОСОБА_1 підлягав судовий збір у сумі 3750 грн. Відтак , в порядку взаємозаліку з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 1250 грн 02 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2023 року скасувати , ухвалити у справі нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1250 грн 02 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов