Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1053/25
Номер провадження2/711/923/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
28 серпня 2025 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судових засідань Овезової Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , про припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку та визначення розміру часток,
07 лютого 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучер Юлія Вікторівна, звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд:
-визначити, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку є рівними та складають по за кожним.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, з урахуванням позовної заяви в уточненій редакції від 24 лютого 2025 року, позивач зазначає, що 17 січня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір дарування земельної ділянки та частки у праві власності на розташований на ній житловий будинок, який посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Лук`яновою Т.І. та зареєстровано в реєстрі за №107.
Згідно п.1.5.2 рішення Черкаської міської ради №2-697 від 05.07.2007 ОСОБА_1 передано земельну ділянку площею 108,0 кв.м. безоплатно у спільну сумісну власність із громадянином України ОСОБА_2 під прохід.
Як зазначає позивач у мотивувальній частині позову, він звертався до відповідача з пропозицією визначення часток земельної ділянки, що перебуває у їх спільній сумісній власності, з метою укладення договору дарування своєї частки у спільній сумісній власності, однак відповідач не підтвердив свого наміру щодо укладення та нотаріального посвідчення угоди про визначення часток у спільній сумісній власності, що, на переконання позивача, унеможливило вирішити дане питання у позасудовому порядку.
Підсумовуючи викладене позивач робить висновок, що спірна земельна ділянка належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності, а отже підлягає поділу між співвласниками в рівних частках.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2025 року закрите підготовче провадження у справі № 711/1053/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , про припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку та визначення розміру часток; розгляд справи по суті призначений 23 травня 2025 року о 11 год 30 хв в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (адреса: м. Черкаси, вул. Гоголя, 316, 3-й поверх).
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 травня 2025 року відкладено розгляд справи до 14 год 10 хв 30 червня 2025 року.
Судове засідання, що було призначене о 14 год 10 хв 30 червня 2025 року не відбулося з підстав надходження від представника позивача адвоката Кучер Ю.В. клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено до 14 год 10 хв 18 серпня 2025 року.
У визначений судом день та час позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кучер Ю.В. у судове засідання не з`явилися, причин не прибуття в судове засідання суду не повідомили, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а саме: шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронного кабінету представника позивача адвоката Кучер Ю.В. у підсистемі «Електронний суд», що була отримана цим учасником справи 02.07.2025 о 04 год 08 хв 47 сек.
Пунктом 2 ч.8 ст.128 ЦПК України встановлено, що днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
Частиною 5 ст.130 ЦПК України передбачено, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 , та його представник адвокат Кучер Ю.В. були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання 18 серпня 2025 року о 14 год 10 хв повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не подав, відзиву до суду не направив (ч.8 ст.178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилася, причин не прибуття в судове засідання суду не повідомила, пояснення щодо позовної заяви до суду не направила, про день, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, а саме: шляхом розміщення оголошення про її виклик на офіційному веб-сайті судової влади України у порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України.
У зв`язку з цим, 18 серпня 2025 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , про припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку та визначення розміру часток. У цьому судовому рішенні суд детально виклав підстави для проведення заочного розгляду справи, а тому повторно їх зазначати у судовому рішенні по суті спору суд не вбачає підстав.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на неявку у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
18 серпня 2025 року суд, після оголошення про перехід до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі складністю справи, керуючись положеннями ч.1 ст.244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 16 год 50 хв 28 серпня 2025 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію представника позивача, висловлену письмово, дійшов таких висновків.
Із архівного витягу з рішення Черкаської міської ради №2-697 від 05.07.2007 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність ( ОСОБА_4 та інші)» суд встановив, що Черкаська міська рада, розглянувши технічні документації із землеустрою та проекти відведення земельних ділянок, згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», статтями 12,19, 40, 80, 81, 87, 118, 119, 120, 121, 125, 126 Земельного кодексу України, вирішила передати, зокрема ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 108,0 кв.м. безоплатно у спільну сумісну власність з громадянином ОСОБА_2 під прохід (п.1.5, 1.5.2) (а.с.11-12).
Згідно витягу з реєстру речових прав №362205469 від 17.01.2024 суд встановив, що за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на 3/10 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яке вона набула на підставі договору дарування земельної ділянки та частки у праві власності на розташований на ній житловий будинок від 17.01.2024 (а.с.16).
Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18), пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).
Отже, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право створює презумпцію належності цього права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації.
Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Частинами першою та другою статті 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин першої-другої статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Згідно частин першої-другої статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (частина третя статті 372 ЦК України).
Із системного аналізу зазначених норм матеріального права слід зробити висновок, що рівність часток співвласників у спільній сумісній власності презюмується.
Право співвласників на визначення часток у спільному майні в судовому порядку підтверджено також Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі № 554/5861/18.
Згідно з частиною першою статті 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
За змістом частин другої-п`ятої статті 89 ЗК України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників житлового будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку.
Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.
Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.
Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
Відповідно до частини другої cтатті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, зміни правонабувача речового права, похідного від права власності, строку дії такого речового права, а також зміни обтяжувача, особи, в інтересах якої встановлено обтяження речових прав, чи зміни умов обтяження проводиться державна реєстрація таких змін, при цьому дата та час державної реєстрації речових прав, обтяжень речових прав залишаються незмінними.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідачем ОСОБА_2 не надано суду доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві, а саме те, що позивач не має право, зокрема розпоряджатися часткою означеної земельної ділянки на законних підставах, або є законні підстави, що перешкоджають визначенню часток у вказаному нерухомому майні, що є у спільній сумісній власності сторін у справі.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та вмотивованими, а відповідно такими, що підлягають задоволенню.
Водночас у п.6.19.3 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.04.2025 в справі №357/3145/20 (провадження № 14-36цс25) зроблений правовий висновок щодо застосування положень, зокрема ст.372 ЦК України, відповідно до якого за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у резолютивній частині судового рішення слід визначити не тільки частку позивача у спільній сумісній власності на спірне нерухоме майно, а також і відповідача.
Розподіл судових витрат суд не здійснює, оскільки ані позивачем, ані його представником адвокатом Кучер Ю.В. у заявах по суті спору не заявлено прохання про стягнення судових витрат з відповідача.
Керуючись ст. 15, 319, 355, 368, 372 ЦК України, ст.86, 89 ЗК України, ст. 2, 4, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 83, 89, 95, 244, 263, 264, 265, 280, 281, 282, 284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , про припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку та визначення розміру часток задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне заочне рішення складене 28 серпня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта: НОМЕР_2 , що виданий Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області 22.07.2005, остання відома адреса місця реєстрації проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий: О. В. Петренко