ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 711/7999/24
Провадження № 22-ц/821/1108/25
категорія: 305010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Руденко А.О.

прокурора: Кващук А.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача : адвокат Орленко Володимир Васильович,

відповідачі: Держава України в особі Державної казначейської служби України, Головне управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаська обласна прокуратура,

представник ГУ Національної поліції в Черкаській області Колєснік Наталія Ігорівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Орленка Володимира Васильовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 квітня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Позарецької С.М. у приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди ,-

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

10 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що протягом 2013-2024 років в провадженні органів поліції Черкаського району перебувало кримінальне провадження № 0002242 від 04.06.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

04.06.2013 слідчим Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області Андріяш Р.П. до ЄРДР за № 0002242 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України, за заявою ОСОБА_1 (потерпілий).

Досудове розслідування проводиться слідчими поліції з приводу таких обставин: ОСОБА_2 за попередньою змовою з ОСОБА_3 , умисно, з корисливих мотивів, в період часу з 22.09.2009 до квітня 2010 року, шляхом обману заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_1 в загальній сумі 35 500 доларів США, маскуючи свої дії оформленням фіктивного договору від імені ТОВ «Компанія Еверест» з потерпілим на продаж квартири АДРЕСА_1 , достовірно знаючи про відсутність в них та в ТОВ «Компанія Еверест» будьяких прав на цю квартиру, що підтверджується зібраними в ході кримінального провадження доказами, зокрема - показами потерплого, свідків, документами (в т. ч. відповіддю компанії забудовника вищевказаного будинку, що ТОВ «Компанія Еверест» не придбавала дану квартиру), висновком економічної експертизи (про те, що надходження грошових коштів від потерпілого на рахунки вказаного товариства документально не підтверджується).

Позивач вказує, що з незрозумілих причин досудове розслідування до цього часу не завершено, обвинувальний акт до суду не скеровано, при цьому: відповідне кримінальне правопорушення вчинене в умовах очевидності; вищевказане кримінальне провадження є нескладним, з точки зору, тактики та стратегії слідства; для стороннього спостерігача очевидна злочинність дій осіб, які вчинили дане кримінальне правопорушення; особи, які його вчинили ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) відомі як потерпілому, так і слідству та прокурору, відомо їхнє місцезнаходження; вказані особи визнають факт незаконного заволодіння коштами потерпілого та обставини, при яких це було скоєно; навіть неодноразово обіцяли потерпілому (позивачу) повернути зазначені кошти, однак до цього часу цього не зробили, не повернувши нічого; мало місце складання слідчим та погодження прокурором повідомлення про підозру ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яке в подальшому було скасовано керівником Черкаської окружної прокуратури.

У зв`язку із заволодінням шахрайським шляхом коштами потерпілого (позивача), які останній частково позичав у своїх знайомих та поверненням цих боргів, він на даний час залишився без коштів та без власного житла, тому, з метою заробітку коштів на прожиття він регулярно перебуває за межами України за кордоном, де працює на підробітках.

Позивач зазначає, що він та його представник неодноразово направляли численні письмові звернення (близько сорока скарг і звернень лише за останні сім років) до Президента України, депутатів Верховної Ради України, начальника Черкаської ОВА, керівництва державних правоохоронних органів (Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, слідчого управління ГУНП в Черкаській області, Черкаського відділу поліції, потім Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, Генеральної прокуратури України, потім Офісу Генерального прокурора, прокуратури Черкаської області, потім Черкаської обласної прокуратури, Черкаської місцевої прокуратури, потім Черкаської окружної прокуратури тощо) з метою проведення відповідними посадовими особами органів поліції та прокуратури повного, швидкого й неупередженого досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002242 від 04.06.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, в якому позивача було визнано потерпілим, оскільки з моменту вчинення кримінальних правопорушень минуло більше чотирнадцяти років, а досудове розслідування триває понад одинадцять років, яке до теперішнього часу не дало жодного результату, відповіді на них носять або формальний характер, або навіть взагалі не мають відношення до змісту звернень чи скарг.

29.06.2024 слідчим СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області Сергієнко А.М. винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Основним мотивом такого рішення послугував висновок слідчого про те, що в даному випадку, мають місце цивільно-правові відносини.

Вказана постанова була оскаржена до слідчого судді.

За результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/8733/24, виніс постанову від 26.07.2024, якою скаргу задоволено, а оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження скасовано.

Під час розгляду вказаної скарги встановлено, що постанова від 29.06.2024 не вмотивована належним чином, оскільки не містить висновків слідчого, зроблених у співставленні з результатами проведених слідчих дій, про те, що особа, яка заволоділа коштами потерпілого, в момент заволодіння цим майном мала намір та реальну можливість належно виконати взяте на себе зобов`язання. Тобто, слідчим висновок про відсутність об`єктивної сторони складу шахрайства не обґрунтований у контексті наявності чи відсутності обману або зловживання довірою з боку особи, яка заволоділа коштами потерпілого.

Після скасування постанови про закриття кримінального провадження жодних слідчих, чи процесуальних дій по ньому не проводиться.

На думку позивача вищевказане в своїй сукупності свідчить про те, що слідство по кримінальному провадженню, в якому він, ОСОБА_1 , визнаний потерпілим, взагалі не проводиться, слідчими Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області порушуються вимоги КПК України щодо повного і об`єктивного розслідування та розумні строки, встановлені для досудового розслідування, свідомо ігноруються права позивача як потерпілого.

Крім того, вважає, що наявні підстави для покладення на державу обов`язку відшкодувати завдану йому моральну шкоду у зв`язку з неефективністю та довготривалістю ведення досудового розслідування кримінальних проваджень, у яких він є потерпілим, оскільки держава є відповідальною за ефективність тієї системи органів, що створені нею для виконання тієї чи іншої публічно-каральної функції.

Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що існують фактичні обставини, які свідчать про надзвичайну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні, розслідування триває з червня 2013 року, що на дату звернення до суду позивача з даною позовною заявою становить більше 11 років. За такий строк орган досудового розслідування мав би або закрити провадження, або звернутися до суду з обвинувальним актом.

Незаконна бездіяльність посадових осіб органу поліції та прокуратури, яка триває понад 11 років, негативно впливає на його моральний стан, завдаючи йому моральної шкоди та вважає, що наявні підстави для відшкодування йому моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 1 500 000,00 грн.

ОСОБА_1 вказує, що вимога про відшкодування моральної шкоди полягає у психологічних та фізичних стражданнях; психоемоційних навантаженнях; відчуттях невизначеності, невпевненості, незахищеності, розчарування; порушенні звичного способу життя, спричинена позивачу моральна шкода безпосередньо пов`язана з надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке виснажує позивача, завдає душевних страждань, викликає у нього стрес, знервованість, дискомфорт, почуття безперспективності витрачених зусиль, часу і фінансових коштів, зневіру в законності дій органу досудового розслідування та прокуратури, які безпідставно зволікають з прийняттям за його заявами відповідного рішення, підривають авторитет державних правоохоронних органів та довіру громадянина України.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд постановити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 500 000,00 грн, витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції в сумі 40 000,00 грн, а судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 квітня 2025 року позовні вимоги - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн, а також витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 400,00 грн. а всього 15 400,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване, зокрема, тим, що внаслідок подій, які призвели до порушення прав позивача у цій справі, він зазнав страждань та потребував прикладення додаткових зусиль для відновлення попереднього стану, тому суд дійшов до висновку, що діями відповідачів йому дійсно завдано моральну шкоду.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував практику ЕСПЛ, принцип розумності, виваженості та справедливості, і вважав обгрунтованим розмір відшкодування 15 000,00 грн.

Суд зазначив, що за результатами розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що погіршення стану його здоров`я мало місце саме із-за бездіяльності відповідачів. Крім того, не знайшли свого підтвердження й доводи позивача про те, що третя група інвалідності йому встановлена з-за погіршення стану здоров`я, як наслідок прояву бездіяльності органів поліції та прокуратури у зв`язку із неефективним розслідуванням кримінального провадження.

Також суд зазначив, що позивач не скористався правом та ним не було надано висновок психологічної експертизи, здійсненої на замовлення учасника справи щодо визначення факту моральних страждань, їх глибини, зокрема і розміру моральної шкоди, як і не було подане до суду відповідне клопотання про призначення такої експертизи.

При вирішенні спору, судом враховані висновки Верховного Суду, відповідно до яких держава є відповідальною за ефективність тієї системи органів, що створені нею для виконання тієї чи іншої публічно-каральної функції. Держава бере участь як у приватних, так і публічних відносинах. У правових відносинах держава розглядається як цілісний орган, усі структурні підрозділи якого мають ефективно функціонувати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 08 травня 2025 року через систему «Електронний суд», представник ОСОБА_1 адвокат Орленко В.В., не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування, вважаючи визначений судом розмір явно несправедливим, а рішення незаконним і необгрунтованим, просив скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 квітня 2025 року в частині визначення розміру моральної шкоди і витрат на правничу допомогу та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Мотивація апеляційної скарги аналогічна доводам позовної вимоги, крім того, адвокат вказує на те, що виходячи з вимог розумності та справедливості, з урахуванням обставин справи, зважаючи на довготривале і неефективне досудове розслідування, яке призвело до душевних страждань позивача, враховуючи його вік, стан здоров`я, неодноразові та численні звернення із обгрунтуванням із відповідними скаргами на дії слідчих, що вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення порушення прав, суд не в достатній мірі врахував все вищевказане при визначенні розміру відшкодування збитків немайнового характеру.

Вважає, що достатньою сатисфакцією стягнення з держави буде грошова компенсація у розмірі 1 500 000,00 грн.

На думку скаржника, не можуть бути взяті до уваги обгрунтування суду щодо ненадання позивачем висновку психологічної експертизи та відсутність клопотання про призначення такої експертизи, оскільки на даний час сформована стала практика Верховного Суду, коли суди не беруть до уваги висновки судово-психологічних експертиз або психологічних досліджень.

Фактично, незалежно від того, проведена у справі судово-психологічна експертиза, чи ні розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь потерпілого визначає суд на власний розсуд.

Вказує, що не грунтується на засадах розумності та необхідності і стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 400,00 грн, оскільки вказана справа відноситься до категорії нестандартних і складних, підготовка та подання позовної заяви, її супровід у суді першої інстанції потребувало, крім дій, зазначених в заяві про розподіл судових витрат, оскарження постанов та контроль за станом досудового розслідування, тому адвокат вважає, що визначений судом розмір витрат на правничу допомогу є явно несправедливим.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 14 травня 2025 року, представник Черкаської обласної прокуратури Кващук А.М. вважає апеляційну скаргу сторони позивача необгрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, а рішення суду законним, яке відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 у справі №916/1423/17, у постанові Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 362/15/16-ц, посилається, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин і застосував норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази та надав їм належну оцінку, тому просить залишити рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 квітня 2025 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 20 травня 2025 року, представник Державної казначейської служби України - Ярош С.В. вважає апеляційну скаргу сторони позивача необгрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, а рішення суду законним, постановленим із дотриманням вимог матеріального та без порушень норм процесуального права, обгрунтованим на сукупності зібраних доказів, яким судом надано належну правову оцінку, тому просить залишити рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 квітня 2025 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 26 травня 2025 року, представник Головного управління Національної поліції в Черкаській області Колєснік Н.І. також вважає апеляційну скаргу сторони позивача необгрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, а рішення суду законним та обгрунтованим. Посилається на те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд в достатній ступені врахував практику ЄСПЛ, принципи розумності, виваженості і справедливості. Вказує, що конкретний розмір моральної шкоди, завданої, зокрема, бездіяльністю органів поліції та прокуратури визначається у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням обставин справи та здійсненої судом правової оцінки доказів, наданих учасниками справи і вказаний розмір має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб особи та не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Просить залишити рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 квітня 2025 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002242 від 04.06.2013 за ч. 3 ст. 190 КК України. Зазначене кримінальне провадження розпочато СВ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області за заявою ОСОБА_1 про те, що директор ТОВ «Компанія Еверест» Заболотній С.В. за попередньою змовою з ОСОБА_3 в період часу з 02.09.2009 по квітень 2010 року уклали з заявником завідомо фіктивний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що вказана квартира ТОВ «Компанія Еверест» не належить, та умисно, шляхом обману заволоділи коштами ОСОБА_1 в сумі 35 500 доларів США, що в перерахунку на національну валюту станом на 22.09.2009 складало 282 000 грн., чим спричинили збитки останньому на вказану суму. ОСОБА_1 є потерпілим за вказаним кримінальним провадженням.

ОСОБА_1 є пенсіонером і отримує пенсію по інвалідності (3 група довічно), про що свідчить пенсійне посвідчення серія НОМЕР_1 , яке видане Пенсійним фондом України 09.01.2018.

Встановлено, що під час здійснення досудового розслідування ОСОБА_1 допитаний як потерпілий, слідчим проведено ряд допитів певних осіб як свідків, про що свідчать відповідні протоколи їхніх допитів, проведена судово-економічна експертиза, за результатами якої надано висновок експерта, зібрані письмові докази, які приєднані до матеріалів кримінального провадження тощо. Також слідчим здійснювалися й інші процесуальні дії, приймалися рішення, в тому числі постанови про закриття кримінального провадження від 29.06.2024 та від 15.11.2024, які скасовані ухвалою слідчого судді від 26.07.2024 та постановою прокурора від 23.01.2025, відповідно і, відновлене досудове розслідування за вказаним кримінальним провадженням, яке на цей час не завершене. Повідомлення про підозру жодним особам пред`явлено не було.

Також під час розгляду справи судом встановлено, що протягом здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, неодноразово прокурорами надавалися органу досудового розслідування вказівки, відповідно до ст. 36 КПК України, приймалися рішення про зміну групи слідчих і прокурорів, зверталася увага на необхідність активізації досудового розслідування, зокрема, щодо встановлення осіб, винних у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, стан досудового розслідування кримінального провадження обговорювався на оперативних нарадах у керівництва окружної прокуратури тощо.

На ряд звернень ОСОБА_1 до органів національної поліції та органів прокуратури, а також до різних державних органів і посадових осіб щодо здійснення досудового розслідування, йому надавалися відповіді.

Крім того, судом досліджені ряд звернень до органів поліції, прокуратури та інших органів і їхніх посадових осіб Кірєєва І.А., як зазначив в судовому засіданні представник позивача, батька позивача щодо стану досудового розслідування кримінального провадження та неефективності його провадження. Між тим, суд не вважав такі звернення та відповіді на них належними та допустимими доказами щодо обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки жодним чином не доведено статус ОСОБА_4 в цьому кримінальному провадженні, наявність у нього повноважень представляти ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, враховуючи норми ст.58 КПК України, як і відсутні докази родинних відносин цих осіб.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування злочину.

Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, своєчасність розслідування та незалежність слідства.

Загальні підстави покладення обов`язку відшкодувати завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, згідно з положеннями яких шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Висновки про відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні, викладені також у постановах Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі № 398/3747/22 (провадження № 61-16552св23), від 11 квітня 2024 року у справі № 335/12338/19 (провадження № 61-7930св23), від 22 травня 2024 року у справі № 757/30529/22 (провадження № 61-14820св23), від 31 липня 2024 року у справі № 183/960/23 (провадження № 61-2810св24), від 30 вересня 2024 року у справі № 201/227/23 (провадження № 61-698св24), від 02 жовтня 2024 року у справі № 554/2588/23 (провадження № 61-3629св24), від 31 жовтня 2024 року у справі № 463/1700/21 (провадження № 61-250св24).

Судом першої інстанції встановлено, що СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002242 від 04.06.2013 за ч. 3 ст. 190 КК України.

Зазначене кримінальне провадження розпочато СВ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області за заявою ОСОБА_1 про те, що директор ТОВ «Компанія Еверест» Заболотній С.В. за попередньою змовою з ОСОБА_3 в період часу з 02.09.2009 по квітень 2010 року уклали з заявником завідомо фіктивний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що вказана квартира ТОВ «Компанія Еверест» не належить, та умисно, шляхом обману заволоділи коштами ОСОБА_1 в сумі 35 500 доларів США, що в перерахунку на національну валюту станом на 22.09.2009 складало 282 000 грн, чим спричинили збитки останньому на вказану суму.

ОСОБА_1 є потерпілим за вказаним кримінальним провадженням.

Також встановлено, що під час здійснення досудового розслідування ОСОБА_1 допитаний як потерпілий, слідчим проведено ряд допитів певних осіб як свідків, про що свідчать відповідні протоколи їхніх допитів, проведена судово-економічна експертиза, за результатами якої надано висновок експерта, зібрані письмові докази, які приєднані до матеріалів кримінального провадження тощо. Також слідчим здійснювалися й інші процесуальні дії, приймалися рішення, в тому числі постанови про закриття кримінального провадження від 29.06.2024 та від 15.11.2024, які скасовані ухвалою слідчого судді від 26.07.2024 та постановою прокурора від 23.01.2025, відповідно і, відновлене досудове розслідування за вказаним кримінальним провадженням, яке на цей час не завершене. Повідомлення про підозру жодним особам пред`явлено не було.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, обґрунтовував свої вимоги як фактами бездіяльності слідчих органів та органів прокуратури у межах кримінального провадження, так і неефективністю, безвідповідальністю досудового розслідування в цілому, оскільки протягом часу з 04.06.2013 (дата внесення відомостей до ЄРДР) і на цей час, не було вчинено ряд слідчих (розшукових) дій, направлених на встановлення об`єктивної істини за порушеним кримінальним провадженням; органами прокуратури визнавався факт неефективного досудового розслідування, про що ОСОБА_1 повідомлявся; постанови слідчого про закриття кримінального провадження, - в подальшому скасовувались слідчими суддями та процесуальним прокурором прокуратури; не всі вказівки, які були надані органу досудового розслідування, виконані у повному обсязі. Внаслідок такої ситуації кримінальне провадження на даний час є чинним.

На час звернення до суду із даним позовом і на час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, відсутні відомості щодо складання обвинувального акту слідчими, вручення підозрюваним особам підозри, тобто досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває більше ніж 11 років.

У практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» («Rysovskyy v. Ukraine»), заява № 29979/04; рішення від 22 листопада 2005 року у справі «Антоненков та інші проти України» («Antonenkov and others v. Ukraine»), заява № 14183/02).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про завдання моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При вирішенні таких спорів слід виходити з того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Отже, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) на відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

При цьому, у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, ЄСПЛ виходить із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію. У контексті визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди прикладом може слугувати, зокрема, рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» («Yuriy Nikolayevich Svanov v. Ukraine»), заява № 40450/04, де ЄСПЛ послався на своє рішення від 15 січня 2009 року у справі «Бурдов проти Росії» (№ 2) («Burdov v. Russia» (no. 2), заява № 33509/04, у якому зазначив таке: «Існує обґрунтована й водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди».

Аналогічна позиція викладена у рішенні від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» («Romashov v. Ukraine»), заява № 67534/01, де ЄСПЛ указав, що моральна шкода завдана самим фактом порушення з боку державного органу.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачами (органами поліції та прокуратури) через бездіяльність не були виконані завдання кримінального провадження, що передбачені ст. 2 КПК України.Зміст та форма кримінального провадження не відповідають загальним засадам кримінального провадження, відповідно до ст. 7 КПК України. Крім того, відповідачами не виконано одну із засад законність, зважаючи на те, що за нормами ч.2 ст. 9 КПК, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень і вказані обставини свідчать про те, що позивачу завдано моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю неодноразово звертатися до органів досудового розслідування, прокурора та слідчого судді щодо зобов`язання посадових осіб виконати покладені на них КПК України обов`язки; протягом тривалого часу неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, перебуванні у напруженому психологічному стані та усвідомленні того, що винні особи встановлені не будуть, його порушені права та майнові інтереси захищені не будуть.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з боку посадових осіб органів досудового розслідування внаслідок їхньої бездіяльності позивачу завдано моральної шкоди, тягар відповідальності за відшкодування якої покладається на державу Україна.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому виступає відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Враховуючи положення наведених вище норм матеріального права, колегія суддів вважає, що відшкодування шкоди, завданої неефективним веденням досудового розслідування кримінального провадження, у якому позивач є потерпілим, може бути здійснено за рахунок держави Україна, яку у цій справі представляли органи, які мають для цього достатню компетенцію.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем у даній справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади Головне Управління Національної поліції у Черкаській області та Черкаську обласну прокуратуру.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише щодо незгоди із визначеним судом розміром моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, в повній мірі врахував висновки Європейського суду з прав людини, викладені § 62 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2007 року в справі «Stankov v. Bulgaria, заява №68490/01, відповідно до якого оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом, а також положення ст. 23 ЦПК України, характер завданої шкоди, глибину душевних страждань позивача, принципи розумності, виваженості та справедливості, а відтак розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції 15 000,00 грн є достатньою та справедливою сатисфакцією порушеного права позивача.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з наявними матеріалами справи та, на переконання колегії суддів, є вірними і відповідають вимогам закону.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

В апеляційній скарзі сторона позивача також вказує на те, що не грунтується на засадах розумності та необхідності і стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 400,00 грн, оскільки вказана справа відноситься до категорії нестандартних і складних, підготовка та подання позовної заяви, її супровід у суді першої інстанції потребувало, крім дій, зазначених в заяві про розподіл судових витрат, оскарження постанов та контроль за станом досудового розслідування і вважає, що визначений судом розмір витрат на правничу допомогу є явно несправедливим, проте такі доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, оскільки при вирішенні питання розподілу судових витрат, зокрема, правової допомоги, суд першої інстанції виходив з урахуванням вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, частково задоволені вимоги ( на 1%) та дійшов обгрунтованого висновку, про часткове задоволення клопотання сторони позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Інші доводи, наведені стороною позивача в апеляційній скарзі, були предметом апеляційного перегляду, проте суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Орленка Володимира Васильовича - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков

/повний текст постанови суду виготовлено 15 серпня 2025 року/