Справа № 2ц-900/10
Провадження № 22-ц/801/1887/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бурденюк С.І.
Доповідач:Міхасішин І. В.
УХВАЛА

21 серпня 2025 рокуСправа № 2ц-900/10м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

судді - доповідача: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою керівника Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області Філімонова Олега Віталійовича в інтересах держави в особі Копайгородської селищної ради на рішення Барського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватної агрофірми «Колос» про визнання правочину дійсним, визнання права власності на нерухоме майно, -,

встановив :

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано правочин - договір купівлі-продажу приміщення гідроспоруди ставної, розташованої в селі Червоне урочище «Герегово» Барського району Вінницької області між ОСОБА_1 та ПАФ «Колос» с. Червоне Барського району Вінницької області від 25 грудня 2007 року дійсним.

Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на приміщення гідроспоруди ставної, розташованої в селі Червоне урочище «Герегово» Барського району Вінницької області.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 13 серпня 2025 року апеляційну скаргу керівника Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області Філімонова Олега Віталійовича в інтересах держави в особі Копайгородської селищної ради задоволено.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_1 до Приватної агрофірми «Колос» про визнання правочину дійсним, визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 76,50 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Геращенко Тетяна Василівна задоволено частково.

Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 липня 2024 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 13 серпня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 липня 2025 року підстави пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Барського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2010 року визнані неповажними, апеляційна скарга керівника Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області Філімонова Олега Віталійовича в інтересах держави в особі Копайгородської селищної ради на рішення Барського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2010 року, залишена без руху, про що повідомлено скаржника і надати строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду керівником Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження. В заяві вказані аналогічні підстави щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, що і зазначені в апеляційній скарзі, та просить суд визнати їх поважними.

Указані доводи вважає підставою для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заяву про усунення недоліків апеляційний суд дійшов висновку, що підстави для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції відсутні, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з пунктом 13 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - Закон № 2147-VIII), судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У пункті 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Отже, судові рішення, що ухвалені до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, однак до розгляду таких скарг застосовуються правила, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Подібний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 21 лютого 2019 року у справі № 908/1141/15-г.

Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року, чинною на час постановлення судом першої інстанції рішення - 13 жовтня 2010 року, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених цією статтею, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що поставляється ухвала.

Згідно з частиною другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору чи неоплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Водночас частиною другою статті 358 ЦПК України в чинній редакції визначено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим право суду на поновлення строку не є безмежним.

Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання апеляційної скарги.

Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ.

Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 204/2113/14-ц (провадження № 61-27658св18) та від 25 листопада 2020 року у справі № 2-9436/2007 (провадження № 61-10856св20).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц вказано, що тлумачення норм національного законодавства, з урахуванням усталеної практики ЄСПЛ, свідчить, що апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарження, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі "Устименко проти України", заява N 32053/13).

Право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Відповідного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16 березня 2021 року (справа N 626/2450/14-ц).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, строк на апеляційне оскарження пропущено, а вказані керівником Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Копайгородської селищної ради, підстави для поновлення такого не можуть вважатися поважними, оскільки право на апеляційне оскарження не є абсолютним та залежить від певних (процесуальних) умов.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 358, 359, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити керівнику Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Копайгородської селищної ради у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на Барського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватної агрофірми «Колос» про визнання правочину дійсним, визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.В. Міхасішин

Судді Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська