Номер провадження: 22-ц/813/5103/25
Головуючий у першій інстанції Донцов Д.Ю.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ялова Юлія Олександрівна

на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 25 березня 2025 року

за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на дитину

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Історія справи

У лютому 2024 році представник боржника ОСОБА_1 адвокат Зінченко Г.В., звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про визнання виконавчого листа, виданого 27 жовтня 2022 року Приморським районним судом м. Одеси на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року по справі №522/11360/20 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначено, що 27 жовтня 2022 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист на примусове виконання рішення від 06.07.2021 р. у справі №522/11360/20. Як вбачається зі змісту вказаного виконавчого листа, то на першій сторінці виконавчого листа №522/11360/20 від 27.10.2022 року, зазначено: «Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 08 січня 2022 року». Отже, на думку представника боржника, судом першої інстанції при оформленні виконавчого документу було допущено помилку та вказано невірну дату пред`явлення виконавчого листа до виконання. Адвокат зазначає, що відповідно положень ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи за загальним правилом можуть бути пред`явленні до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Представник боржника вважає, що у виконавчому листі невірно вказано дату пред`явлення виконавчого документу до виконання, тому не зрозуміло протягом якого строку мав пред`явити стягувач виконавчий документ до виконання та неможливо встановити дотримання стягувачам процесуальних строків.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 25 березня 2025 року в задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Зінченко Г.В. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Ухвала суду вмотивована тим, що виконавчий лист виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом та окрім того обов`язок боржника на теперішній час не є відсутнім або припиненим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ялова Ю.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі № 522/11360/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини задовольнити в повному обсязі. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист виданий 27 жовтня 2022 року Приморським районним судом м. Одеси на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2021 року по справі № 522/11360/20.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі наголошується, що оскільки у виконавчому листі № 522/11360/20 від 27.10.2022 року вказано дату пред`явлення виконавчого документу до виконання саме «08 січня 2022» то виконавчий лист є таким, що містить неточності та описки, крім того якщо враховувати вказану дату пред`явлення виконавчого документу до виконання є всі підстави стверджувати, що вказаний виконавчий документ пред`явлено до примусового виконання з порушенням строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, а саме 25.01.2023 року. Скаржник вважає, що з вказаного виконавчого листа не зрозуміло протягом якого строку мав пред`явити стягувач виконавчий документ до виконання та неможливо встановити дотримання стягувачем процесуальних строків.

Також, сторона скаржників вважає, що висновки суду першої інстанції, стосовно того, що відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі, а тому виконавчий лист є належним документом та може бути пред`явлений до виконання, є помилковими та необґрунтованими, оскільки рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року збільшено розмір аліментів стягуваних з ОСОБА_1 з 5000 грн до 20000 грн у твердій грошовій сумі, починаючи з 15 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. В свою чергу, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тобто, період часу протягом якого міг би бути пред`явлений до виконання виконавчий документ з урахуванням присуджених платежів за якими виданий виконавчий лист сплив ще 08.01.2022 року, тоді як виконавчий лист № 522/11360/20 від 27.10.2022 року, звернуто до примусового виконання лише 25.01.2023 року. Крім того, наголошується, що стягувач не звертався до суду з відповідними заявами для усунення вказаного недоліку у виконавчому документів відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники провадження в судове засідання не з`явились, про дату, час та порядок розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за їх відсутності не заявляли.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення сторін належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Приморським районним судом м. Одеси за результатами розгляду справи №522/11360/20, 27 жовтня 2022 року, видано виконавчий лист з наступним змістом: за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. суд вирішив:

Збільшити розмір аліментів стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн, за рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2016 року у справі № 522/4239/15-ц та стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн, починаючи з 15 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішення набрало законної сили 09 серпня 2022 року. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 08 січня 2022 року.

Доказів виконання зобов`язання сторони не надали та матеріали справи таких не містять.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

За змістом ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, підлягають виконанню на всій території України.

Згідно ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до норм ч.1 та ч.2 ст. 432 цього Кодексу суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного суду України від 16.01.2018 року по справі N755/15479/14-ц (провадження N 61-1592св17). Верховний Суд зробив висновки, що при розгляді питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню умовами визнання виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню, є: 1) наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню; 2) необхідність відновлення порушених прав боржника в процедурі виконавчого провадження з одночасною неможливістю відновлення порушених прав боржника в процедурі виконавчого провадження в інший спосіб, крім визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

З урахуванням встановлених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що виконавчий лист виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, а також заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України.

Отже, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, які передбачені процесуальним законом, заявником не вказано, відтак як заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, так і доводи апеляційної скарги, які є аналогічні доводам заяви, не дають підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної та всебічної оцінки судом першої інстанції, та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Є вірним висновок суду, що відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Колегія суддів наголошує, що виходячи з аналізу норм законодавства, якщо аліменти присуджені до досягнення дитиною 18 років виконавчий лист можна подати до виконання у будь-який момент до 18 - річчя дитини і ще плюс 3 роки після. Таким чином, оскільки виконавчий лист видано 27.10.2022 року то і строк його пред`явлення можливий до 27.10.2025 року, а тому твердження скаржників, що виконавчий документ пред`явлено до виконання з порушенням строків не відповідає дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Посилання скаржників як на підставу визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню на те, що у ньому не вірно вказано дату пред`явлення, і не можливо встановити дотримання стягувачем процесуальних строків, не заслуговують на увагу оскільки зазначена технічна помилка не перешкоджає ідентифікації сторін та суті виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до норм ч.1 та ч.2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні.

Зазначені заявником обставини не є підставами для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, в розумінні ч. 2 ст. 432 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, перевіривши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ялова Юлія Олександрівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 25 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко