Справа № 513/610/25
Провадження № 2-о/513/74/25
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 року Саратський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді В.С. Миргород

при секретарі судового засідання Н.В. Русавській,

за участі представника заявника адвоката Власенко Л.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Сарата Білгород-Дністровського Одеської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Власенко Лілія Вікторівна, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заінтересована особа: Плахтіївська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, суд, -

В С Т А Н О В И В:

07 травня 2025 року заявник ОСОБА_1 через свого представника адвоката Власенко Л.В. звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Плахтіївська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Так, як заявниця є спадкоємцем за заповітом, звернулась до державного нотаріуса Саратської нотаріальної контори про прийняття спадщини, але постановою державного нотаріуса Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 02 квітня 2025 року № 197/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, тому що в наданих нотаріусу документах, є розбіжності, а саме: у свідоцтві про смерть прізвище, ім`я та по батькові спадкодавця вказано, як ОСОБА_2 , у заповіті вказано, як ОСОБА_2 . При складанні заповіту та виготовленні Державного акту були допущені технічні помилки і у зв`язку з цим заявниця не може отримати свідоцтво про прийняття спадщини за заповітом. Враховуючи викладене, заявник просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що заповіт, Посвідчений Плахтіївською сільською радою Саратського району Одеської області 17 вересня 2015 року, зареєстрований у реєстрі за № 318, належить померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Саратського районного суду Одеської області, 07 травня 2025 року матеріали справи передані для розгляду судді Миргород В.С.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 08 травня 2025 року провадження у справі було відкрито в порядку окремого провадження. Заінтересованій особі встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання заперечення на заяву.

Представник заявника адвокат Власенко Л.В. в судовому засіданні наполягала на задоволенні заяви в повному обсязі, з підстав зазначених у заяві.

Представник заінтересованої сторони Плахтіївська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області до суду не з`явився, був належним чином повідомленим про дату, час, та місце розгляду справи, шляхом направлення повідомлення до електронного кабінету та електронну адресу сільської ради. Про причини неявки суд не повідомив, заперечення на заяву та клопотання про відкладення розгляду справи не надійшли.

Неявка учасника справи, який належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання і від якого не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, не перешкоджає його розгляду.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Згідно ч 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, за положеннями п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Плахтіївка Білгород-Дністровського району Одеської області померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 26 лютого 2019 року, актовий запис № 125.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне її майно. За життя ОСОБА_2 , а саме 25 вересня 2024 року залишила заповіт на ім`я ОСОБА_1 , зі змісту якого вбачається, що спадкодавиця заповідає усе своє майно нерухоме та рухоме, де б воно не було та з чого воно не складалося і взагалі, все те, що на день смерті належало їй і на що за законом мала право. Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області Іванько С.С. 17 вересня 2015 року та зареєстровано у реєстрі за № 318.

02 квітня 2025 року заявниця звернулася до державного нотаріуса Саратської нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю. із заявою про прийняття спадщини за заповітом щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом.

Відповідно до пп. 5.1 п. 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Затвердженого наказом Мінюсту від 22 лютого 2012 року № 296/5 при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту. Перевірити його реєстрацію у спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє у його прийомі.

Постановою приватного нотаріуса від 02 квітня 2025 року заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим секретарем Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області Іванько С.С. 17 вересня 2015 року за реєстровим № 318, на земельну ділянку, яка розташована на території Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області, належної спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №847379, виданого Саратською районною державною адміністрацією Одеської області 10 листопада 2005 року, через наявність розбіжностей у написанні по батькові спадкодавці « ОСОБА_3 » у свідоцтві про смерть, натомість у заповіті, по батькові значиться, як « ОСОБА_4 ».

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка секретар виконкому Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського (колишнього Саратського) району Одеської області ОСОБА_5 суду пояснив, що ним вчинялась нотаріальна дія, посвідчення заповіту та допущено описку в написанні по батькові спадкодавиці. Документ, який посвідчує особу вона йому надала та він зберігається в матеріалах спадкових справ. У паспорті спадкодавиці її по батькові зазначено, як « ОСОБА_3 », натомість він помилково зазначив у заповіті по батькові спадкодавицю, як " ОСОБА_4 ".

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» убачається, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Так, згідно з довідкою Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 05 травня 2025 року № 899/02-05/25/965, виданої заявнику на адвокатський запит ОСОБА_6 щодо надання інформації про можливість внесення змін та виправлення помилки у заповіті, складеного у с. Плахтіївка Саратського району Одеської області 17 вересня 2015 року ОСОБА_2 та засвідченого секретарем виконкому Плахтіївської сільської ради Іванько С.С., оскільки відповідно до свідоцтва про смерть значиться ОСОБА_2 , повідомлено про неможливість внесення змін до заповіту зважаючи на те, що заповідач ОСОБА_2 померла.

Однак, як вбачається з копії довідки Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 25 вересня 2024 року за № 378, наявної в спадковій справі №266/2024 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день своєї смерті, що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів які, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту.

У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявниці є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме те, що заповіт, вчинений 17 вересня 2015 року та зареєстрований у реєстрі № 318, посвідчений секретарем Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області Іванько С.С. 17 вересня 2015 року, належить спадкодавиці ОСОБА_2 .

Як вбачається з викладеного, згідно з законом встановлення вказаних фактів породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаних документів дає змогу заявнику оформити право на спадкування, яке він не може отримати у зв`язку з помилкою, яка виникла при написанні та посвідчені заповіту.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню. За таких обставин, суд вважав за можливе встановити юридичний факт належності документу, що в свою чергу надасть можливість заявнику реалізувати своє спадкове право.

Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що заповіт, посвідчений секретарем Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області Іванько Сергієм Степановичем, 17 вересня 2025 року, за реєстровим №318 від імені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 07 серпня 2025 року.

Суддя В. С. Миргород