Справа № 755/6884/25
"22" серпня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Марфіна Н. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заданих внаслідок ДТП,
03 квітня 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заданих внаслідок ДТП.
Позов мотивовано тим, що 26 серпня 2024 року о 07 год. 40 хв. ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Опель» д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Гната Хоткевича, 27а, при виїзді з прилеглої території «Дарницька ТЕЦ» та при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху та допустив зіткнення з автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
Внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху ОСОБА_2 було нанесено тілесні ушкодження, а ОСОБА_1 матеріальні збитки, оскільки пошкоджений автомобіль «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 належить їй на праві власності.
На замовлення ОСОБА_1 СОД ТОВ «Клевер Експерт» оцінювачем Баранковим О. О. складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 21 січня 2025 року №28/01-25, відповідно до якого вартість автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 становить 411 264,00 грн, ринкова вартість автомобіля з урахуванням аварійних пошкоджень становить 65 909,46 грн, вартість відновлювального ремонту складає 873 614,58 грн.
Таким чином вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження.
Позивачі вказують, що цивільна правова відповідальність автомобіля «Опель» д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта», відповідно до умов страхування розмір страхового відшкодування складає 160 000,00 грн, розмір франшизи становить 1 500,00 грн.
Позивачі зазначають, що розмір матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 складає 186 500,54 грн (411 264,00 грн (ринкова вартість автомобіля до ДТП) - 65 909,46 грн (вартість автомобіля з урахуванням аварійних ушкоджень) - 158 500,00 грн (виплачене страхове відшкодування))
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 21 січня 2025 року № 10 ОСОБА_1 сплатила на користь ТОВ «Клевер Експерт» за оцінку матеріального збитку 5 500,00 грн.
ОСОБА_2 обгрунтовуючи розмір моральної шкоди вказує, що після ДТП від перебував на стаціонарному лікуванні з 26 серпня 2024 року до 30 серпня 2024 рік з діагнозом: «Струс головного мозку. Садна голови. ЗТКГ. Забій грудної клітини справа. Забій поперекової ділянки справа. Забійна рана правої кістки». Також ОСОБА_2 було проведено хірургічне втручання, та згідно довідки КНП «КМКЛ ШМД» від 04 вересня 2024 року № 7069 ОСОБА_2 встановлено обмеження на один місяць щодо рухів та підняття ваги.
ОСОБА_2 є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи після травм, отриманих 07 липня 2022 року під час бойових дій, перебуваючи у лавах ЗСУ, є ветераном війни, проходив довготривале після травматичне лікування. Будь які ушкодження призводять до значно складніших наслідків і більш тривалого лікування, враховуючи попередні травми під час воєнних дій.
Зазначає, що ставши на захист Держави, позивач відстоював право громадян на вільну правову державу з взаємоповагою один до одного. Однак відповідач після ДТП жодного разу не поцікавився здоров`ям позивача, жодних дій щодо відшкодування завданих збитків не вживав, що принижує його честь та гідність.
Враховуючи істотні травми отримані після ДТП, моральні страждання від втрати транспортного засобу, який є єдиним засобом пересування у сім`ї, дії відповідача, який не поцікавився станом потерпілого, позивач оцінює завдану моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.
На підставі викладеного позивачі просять суд:
-Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 186 500,54 грн;
-Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн;
-Відшкодувати за рахунок ОСОБА_3 судові витрати які понесла ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи, а саме: судовий збір в сумі 1 865,00 грн, витрати на експертизу у розмірі 5 500,00 грн., витрати на надання правової допомоги у розмірі 4 000,00 грн;
-Відшкодувати за рахунок ОСОБА_3 судові витрати які поніс ОСОБА_2 у зв`язку з розглядом справи, а саме: судовий збір в сумі 3 028,00 грн, витрати на надання правової допомоги у розмірі 2 000,00 грн;
На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 02 травня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач будучи повідомленим належним чином про розгляд справи, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався.
Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст.. 279 ЦПК України.
На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Як вбачається з мотивувальної частини постанови: «Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 829429 від 27.09.2024, ОСОБА_3 26.08.2024 о 07 год. 40 хв. в м. Києві по вул. Гната Хоткевича, 27-В, керував автомобілем «Опель», д.н.з. НОМЕР_1 , при виїзді з прилеглої території «Дарницька ТЕЦ» та при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху та допустив зіткнення з автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а водії ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження. Своїми діями водій порушив п. п. 2.3 (б), 10.1, 10.2 ПДР України."
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , транспортний засіб "Тойота" д.н.з. НОМЕР_2 зареєстровано за ОСОБА_1 (а. с. 30).
На замовлення ОСОБА_1 СОД ТОВ «Клевер Експерт» оцінювачем Баранковим О. О. складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 21 січня 2025 року №28/01-25, відповідно до якого вартість автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 становить 411 264,00 грн, ринкова вартість автомобіля з урахуванням аварійних пошкоджень становить 65 909,46 грн, вартість відновлювального ремонту складає 873 614,58 грн. (а. с. 41-50)
Згідно повідомлення ПАТ НАСК «Оранта» від 11 жовтня 2024 року №09-02-22/7512, цивільна правова відповідальність автомобіля «Опель» д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована, відповідно до умов страхування розмір страхового відшкодування складає 160 000,00 грн, розмір франшизи становить 1 500,00 грн., страхова компанія прийняла рішення про виплату страхового відшкодування внаслідок пошкодження автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 158 500,00 грн. (а. с. 35)
ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни (а. с. 70)
ОСОБА_2 після ДТП від перебував на стаціонарному лікуванні з 26 серпня 2024 року до 30 серпня 2024 рік з діагнозом: «Струс головного мозку. Садна голови. ЗТКГ. Забій грудної клітини справа. Забій поперекової ділянки справа. Забійна рана правої кістки». Також ОСОБА_2 було проведено хірургічне втручання, та згідно довідки КНП «КМКЛ ШМД» від 04 вересня 2024 року № 7069 ОСОБА_2 встановлено обмеження на один місяць щодо рухів та підняття ваги, що підтверджується відповідною медичною документацією (а. с. 71-85)
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що:
за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі;
у разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Згідно статті 30 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Оцінивши докази надані позивачем на підтвердження понесених матеріальних збитків, суд приходить до висновку, що позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля завдано матеріальні збитки, які, згідно наданих до суду доказів складають суму у розмірі 186 500,54 грн (411 264,00 грн (ринкова вартість автомобіля до ДТП) - 65 909,46 грн (вартість автомобіля з урахуванням аварійних ушкоджень) - 158 500,00 грн (виплачене страхове відшкодування), таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків є обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Тлумачення змісту статті 23 ЦК України свідчить, що вона містить норму, дія якої має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».
Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Гроші є еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні трансформують шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування обчислює шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.
Змагальність сторін є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частина п`ята статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
При визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди слід враховувати те, що:
- дійсно внаслідок протиправних дій транспортний засіб було пошкоджено, внаслідок чого особа може зазнавати (зазнала) моральної шкоди;
- законодавець в статті 23 ЦК України передбачив відкритий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру грошової компенсації (характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості);
Звертаючись з позовом ОСОБА_2 вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача йому була завдана моральна шкода, яку позивач оцінює, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості у розмірі 100 000,00 грн, та яка полягає у тому, що після ДТП від перебував на стаціонарному лікуванні з 26 серпня 2024 року до 30 серпня 2024 рік з діагнозом: «Струс головного мозку. Садна голови. ЗТКГ. Забій грудної клітини справа. Забій поперекової ділянки справа. Забійна рана правої кістки». Також ОСОБА_2 було проведено хірургічне втручання, та згідно довідки КНП «КМКЛ ШМД» від 04 вересня 2024 року № 7069 ОСОБА_2 встановлено обмеження на один місяць щодо рухів та підняття ваги.
ОСОБА_2 є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи після травм, отриманих 07 липня 2022 року під час бойових дій, перебуваючи у лавах ЗСУ, є ветераном війни, проходив довготривале після травматичне лікування. Будь які ушкодження призводять до значно складніших наслідків і більш тривалого лікування, враховуючи попередні травми під час воєнних дій.
Зазначає, що ставши на захист Держави, позивач відстоював право громадян на вільну правову державу з взаємоповагою один до одного. Однак відповідач після ДТП жодного разу не поцікавився здоров`ям позивача, жодних дій щодо відшкодування завданих збитків не вживав, що принижує його честь та гідність.
Враховуючи істотні травми отримані після ДТП, моральні страждання від втрати транспортного засобу, який є єдиним засобом пересування у сім`ї, дії відповідача, який не поцікавився станом потерпілого, позивач оцінює завдану моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.
Судом встановлено, та це підтверджується матеріалами справи, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 задано моральну пошкоду, суд вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди з 100 000,00 грн. до 50 000,00 грн враховуючи характер правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, та погіршення здібностей ОСОБА_2 , який після ДТП проводив тривале лікування, реабілітацію, та був обмежений у русі.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заданих внаслідок ДТП підлягає частковому задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 186 500,54 грн та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн., в іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до статті 141 ЦК України суд присуджує до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 865,00 грн, та на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 514,00 грн пропорційно задоволеним позовним вимогам ОСОБА_2 .
Такий відступ полягає в тому, що відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права.
З огляду на викладене з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає компенсація витрат, пов`язані з оплати звіту на визначення вартості матеріального збитку у розмірі 5 500,00 грн., що підтверджується квитанцією від 21 січня 2025 року №10 (а. с. 69)
Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)
При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Згідно пункту 25 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 зауважено, що: «Судова колегія зазначає, що КАС України (та відповідно, ЦПК України) у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.»
Як вбачається з матеріалів справи, позивачами на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано до суду: копію Договору про надання правничої допомоги від 29 січня 2025 року №29/01/25, квитанцію від 24 березня 2025 року, копію Договору про надання правничої допомоги від 10 березня 2025 року №10/03/25, квитанцію від 24 березня 2025 року.
У постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17. «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄCIIJI. присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи.
Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
За наведених обставин, враховуючи що витрати які поніс позивач у справі є неминучими, підтверджені належними доказами з урахуванням вимог розумності, справедливості, складності справи, та роботу яку виконав представник позивачів для відновлення порушених прав позивачів, суд вважає що визначені позивачами та адвокатом суми витрат у розмірі 4 000,00 грн та 2 000,00 грн є обгрунтовані та підлягають стягненню з відповідача.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1192 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 273, 280, 284, 288, 354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заданих внаслідок ДТП задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП у розмірі 186 500 (сто вісімдесят шість тисяч п`ятсот) гривень 54 копійки.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду завдану внаслідок ДТП у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 865,00 грн, витрати на проведення оцінки у розмірі 5 500,00 грн, витрати на надання правової допомоги у розмірі 4 000,00 грн, а всього 11 365 (одинадцять тисяч триста шістдесят п`ять) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 514,00 грн, витрати на надання правової допомоги у розмірі 2 000,00 грн, а всього 3 514 (три тисячі п`ятсот чотирнадцять) гривень 00 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 22 серпня 2025 року.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 );
Позивач - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 );
Відповідач - ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 )