Номер провадження 2/754/4148/25
Справа №754/4710/25
31 липня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді - Сенюти В.О.,
секретар судового засідання - Каба А.В.,
представника позивача - ОСОБА_1
дитини - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як Орган опіки та піклування в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
Позивач звернувся в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що з 01.03.2023 неповнолітній ОСОБА_2 перебуває на обліку Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків. Державна реєстрація дитини проведена відповідно до статті 126 СК України. Батько дитини - ОСОБА_3 проживає разом з сином ОСОБА_2 та дідом ОСОБА_4 за адресою - АДРЕСА_1 . Мати дитини ОСОБА_5 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2 . До Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов лист від школи І-ІІІ ступенів № 294 Деснянського району м. Києва про те, що в родині ОСОБА_2 щоденно відбуваються скандали, ініціатором яких є мати ОСОБА_2 , яка в стані алкогольного сп`яніння дебоширить, а батько дитини не спроможний цьому протистояти. Шкільним життям сина батьки не цікавляться, вихованням дитини займається виключно дідусь. Успішність ОСОБА_2 значно погіршилась. З січня 2023 року Службою проводиться робота із батьками щодо недопущення вчинення протиправних дій стосовно дитини. ОСОБА_2 у своїх поясненнях зазначав, що батьки зловживають алкогольними напоями, батьківські обов`язки не виконують по відношенню до нього, у зв`язку із чим неповнолітній звернувся до Служби з проханням ініціювати питання щодо позбавлення батьківських прав його батьків. На підставі викладеного, позивач просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_2 та стягнути на утримання останнього аліменти щомісячно у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31.03.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21.05.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
В судовому засадні представник позивача подану позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав.
Неповнолітній ОСОБА_2 просив позов задовольнити, позбавити його батька батьківських прав відносно нього, оскільки не дивлячись на те, що він з батьком та дідусем проживають в одній квартирі, проте виключно дідусь займається його вихованням, забезпеченням, утриманням та навчанням. Батько в свою чергу зловживає алкогольними напоями, та повністю усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів.
Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить пояснення представника позивача, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка ОСОБА_4 та вислухавши думку неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого записані ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.11).
Відомості про батька записані відповідно до статті 126 СК України, про що свідчить відповідь Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві від 23.03.2023 (а.с.10).
На підставі наказу № 12-с від 01.03.2023 Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_2 поставлено на облік, як дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах, по причини ухилення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по відношенню до дитини.
Згідно листа директора школи І-ІІІ ступенів № 2934 Деснянського району м. Києві, ОСОБА_2 навчається в школі з 1 класу. Останній рік батьки почали регулярно вживати алкогольні напої, фактично дитиною опікується дідусь.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати дитини - ОСОБА_5 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть.
З батьками дитини регулярно проводились бесіди та відвідувалось місце проживання сім`ї, проте позитивних результатів не дало, про що свідчать листи Центру соціальних служб Деснянської районної в місті Києві та Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с.17-21, 24-27).
19.08.2024 ОСОБА_2 звертався до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з проханням посприяти у позбавленні батьківських прав.
Крім того, 19.08.2024 до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації також звертався дідусь ОСОБА_2 - ОСОБА_4 із поясненнями щодо не виконання батьками батьківських обов`язків по відношенню до його онука. Крім того, у разі позбавлення батьківських прав батьків онука, готовий оформити на себе опіку над ним.
Згідно довідки-характеристики від 21.08.2024 школи І-ІІІ № 294 Деснянського району м. Києва, батьки не цікавляться успіхами дитини ОСОБА_2 , батьківські збори не відвідують. Вихованням і доглядом за хлопчиком займається дідусь, який цікавиться успіхами та навчанням онука, підтримує зв`язок з класним керівником.
ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях від 08.11.2024, які адресовані до Служби у справах дітей та сім`ї, вказав, що утриманням та вихованням його сина займається ОСОБА_4 , оскільки батьки такий обов`язок не виконують. Отримані рекомендації щодо проходження реабілітації від алкогольної залежності проходити не буде, та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 .
Відповідно до відповіді КНП «ЦПМСД № 1 Деснянського району м. Києва», ОСОБА_2 має укладену декларацію, на прийом до лікаря супроводжує дідусь.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не цікавиться життям та здоров`ям свого сина, не утримує його матеріально.
Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією, на яку покладені повноваження Органу опіки та піклування, надано Висновок № 102-1253 від 18.03.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Орган опіки та піклування в особі Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, дійшов висновку, що батько свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання дитини, не проявляє щодо сина батьківської турботи, не цікавиться його життям та здоров`ям, не утримує матеріально.
Свідок ОСОБА_4 показав, що він, його онук та батько дитини - ОСОБА_3 , який доводиться свідку сином, проживають разом в одній квартирі. ОСОБА_3 зловживає алкогольними напоями, всі отримані кошти витрачає виключно на алкоголь. Натомість утриманням житла, приготуванням їжі, вихованням, навчанням та здоров`ям ОСОБА_2 займається виключно свідок.
Неповнолітній ОСОБА_2 , який на момент висловлення своєї думки досяг 16 річного віку, наполягав у судовому засіданні на позбавленні його батька - відповідача батьківських прав відносно нього, оскільки останній взагалі не займається його вихованням та утриманням. Фактично батьківські обов`язки по відношенню до нього виконує його дідусь - ОСОБА_4 .
Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.
Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.
Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує дитині необхідного медичного догляду та лікування, харчування, що негативно впливає на фізичний розвиток, як складову виховання, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо.
Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню неповнолітнього сина, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя.
Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі малолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).
За таких обставин, суд приходить до висновку, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батька неповнолітнього сина, своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Щодо розміру аліментів, то суд виходить з наступного.
Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК України, не встановлено.
Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати її добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.
Таким чином, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд визначає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що у достатній мірі відповідає потребам утримання дитини, а також не є заздалегідь непомірними для їх сплати відповідачем.
Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.
Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини.
Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 2422,40 грн. підлягає стягненню із відповідача на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 245, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд -
Позовну заяву Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як Орган опіки та піклування в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Позивач: Деснянська районна в місті Києві державної адміністрації, як Орган опіки та піклування: код ЄДРПОУ - 225, м. Київ, проспект Червоної калини, 29.

Відповідач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено - 01.08.2025.

Суддя: В.О. Сенюта