Провадження № 2/638/2511/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Цвіри Д.М.,

секретаря судового засідання Пухно М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові клопотання представника відповідача про долучення доказів та закриття провадження у цивільній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, -

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.

09 червня 2025 року представником відповідача подано клопотання про долучення доказів та закриття провадження у справі, у якому просив:

1. Прийняти дане клопотання до свого розгляду та задовольнити.

2. Закрити провадження у справі №638/24194/24, на підставі п.2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а саме через відсутність предмету спору.

3. Долучити до матеріалів справи квитанцію про сплату боргу.

В обґрунтування клопотання зазначає, що ознайомившись з матеріалами справи, ним було встановлено, що ціна позову становить 2792 грн та 80 коп.

Порадившись з Клієнтом, було прийнято рішення сплатити дану суму заборгованості з метою виконання вимоги добровільно. Таке пояснюється тим, що вартість юридичних послуг в даному спорі суттєво перевищує вартість суми до стягнення.

Вказує, що Відповідачем сплачено суму боргу, яка визначена в позовній заяві та у вимозі.

Внаслідок чого, вважає, що наразі в даній справі відсутній предмет спору та є всі підстави закрити провадження у справі. Кошти сплачені на рахунок, який зазначений у вимозі до Відповідача.

Повідомляє суд, що Відповідач сплатив суму боргу лише 09.06.2025 року. Тобто після надання представнику відповідача доступу до матеріалів справи та вивчення таких.

Отже реально доказ був отриманий лише 09.06.2025 року. Тобто керуючись статтею 83 ЦПК України, просить суд долучити до матеріалів справи квитанцію про сплату боргу.

Позивач у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили.

Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши подане клопотання, суд зазначає наступне.

Згідно із п.п. 1,4 ч.5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Зважаючи на вищевикладене, суд доходить висновку, що клопотання представника відповідача в частині вимог про долучення доказів необхідно задовольнити та долучити до матеріалів справи подані докази.

З приводу вимоги про закриття провадження у справі суд зазначає наступне.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Зміст спірних матеріальних правовідносин сторін становлять права та обов`язки, тому відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами. Отже відсутність спірного матеріального правовідношення, тобто відсутність предмета судового розгляду, тягне за собою припинення провадження у справі. Підстави припинення матеріального правовідношення як цивільного зобов`язання визначені Цивільним кодексом України. І лише за відсутності спору сторін щодо відповідних прав та обов`язків і відсутності з боку жодної із сторін дій, які свідчать про наявність між ними неврегульованих спірних питань, може йтися про закриття провадження в справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України - у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а, відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Як зазначив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 522/3680/22, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України) дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

Тобто, за змістом пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Так, представник відповідача просить закрити провадження у справі через відсутність предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку зі сплатою відповідачем боргового зобов`язання після пред`явлення позовної заяви.

Суд зазначає, що факт виконання відповідачем претензій майнового характеру на стадії судового розгляду не свідчить про відсутність предмету спору.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що клопотання представника відповідача в частині вимог про закриття провадження задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83,255, 260 ЦПК України, суд, -

постановив:

Клопотання представника відповідача в частині вимог про долучення доказів у цивільній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити.

Долучити до матеріалів справи докази, подані представником відповідача 09.06.2025, а саме:

- квитанцію про сплату боргу.

У задоволенні клопотання представника відповідача в частині вимог про закриття провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу- відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua).

Суддя Д.М. Цвіра