ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/7019/25 Головуючий суддя І інстанції Малахова О. В.
Провадження № 22-ц/818/3647/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про поновлення на роботі, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пономарьової Наталії Іванівни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 05 травня 2025 року, у справі №638/7019/25, за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробіток за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 , через представника - адвоката Пономарьової Наталії Іванівні, звернувся до суду з позовом до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» у якому просив суд: поновити строк на звернення до суду як пропущений з поважних причин; скасувати наказ Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» про звільнення ОСОБА_1 №25 о/с від 16.01.2025; поновити ОСОБА_1 на посаді провідного фахівця відділу з обслуговування міжрегіональних територіальних органів поліції (з дислокацією в м. Харків); стягнути з Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.01.2025 по дату винесення рішення; стягнути з Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати; звільнити Позивача від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 05 травня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробіток за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Пономарьова Наталія Іванівна через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що наведена правова позиція суду першої інстанції не відповідає Конституції і чинному законодавству України, усталеній судовій практиці Конституційного Суду України, Верховного Суду, судів першої та другої інстанцій.

Вказала, що суд помилково дійшов висновку, що спірні правовідносини є публічно-правовими, хоч відповідачем у справі являється Державна установа «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», яка є органом публічного права, та засновником якої є суб`єкт владних повноважень - Міністерство внутрішніх справ України, оскільки порушені права позивача регулюються виключно Кодексом законів про працю України, без застосування будь-якого спеціального закону (Закону України «Про державну службу», наприклад). Для набуття спором ознак публічно-правового в контексті статті 19 КАС України спірні правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби, та здійснення нею службової діяльності Записи у трудовій книжці позивача свідчать про прийняття на роботу, переведення, однак не містять записів про прийняття присяги державного службовця або присвоєння рангу державного службовця. Спір у правовідносинах, які виникають із трудових відносин, не пов`язаних з проходженням публічної служби, є приватноправовим незалежно від участі у ньому суб`єкта публічного права. Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 13.03.2019 по справі №520/6612/17, від 27 березня 2019 року у справі № 814/2514/17. Висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі №761/33941/16-ц, від 20 листопада 2019 року по справі №623/1656/6-ц, від 22 січня 2020 року по справі №813/1045/18, від 12 січня 2021 року по справі №757/44631/19-ц не можуть бути застосовані у справі №638/7019/25, оскільки у даній справі правовідносини не є подібними до тих, що були предметом розгляду у справах №761/33941/16-ц, №623/1656/6-ц, №813/1045/18, №757/44631/19-ц. Таким чином, судом першої інстанції порушено вимоги процесуальних норм права, передбачених частинами 1 та 3 статті 89 ЦПК України, що виявилось у відсутності всебічного, повного та об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів та в ненаданні їм оцінки як в цілому, так і їх взаємного зв`язку у сукупності.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом статті 19 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

За правилами пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Отже, зміст поняття «публічна служба» охоплює також поняття державної служби.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХII «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-ХII) (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду) державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні повноваження.

Посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень (частина перша статті 2 Закону № 3723-ХII).

Публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII.

Статтею 59 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позивачем заявлено такі позовні вимоги про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді на посаді провідного фахівця відділу з обслуговування міжрегіональних територіальних органів поліції (з дислокацією в м. Харків), стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», яка є органом публічного права, та засновником якої є суб`єкт владних повноважень - Міністерство внутрішніх справ України.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , наказом ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» №36о/с від 10.03.2017 з 13.03.2017 прийнятий на посаду заступника начальника підрозділу відокремленого територіального підрозділу у Харківській області (на правах відділу, м. Харків); наказом №99о/с від 20.06.2018 відповідно до організаційно-штатних змін з 20.06.2018 призначений на посаду фахівця 1-ї категорії відділу з обслуговування міжрегіональних територіальних органів поліції (з дислокацією в м. Харків); з 05.08.2020 відповідно до наказу №123о/с від 04.08.2020 призначений у порядку переведення провідним фахівцем відділу з обслуговування міжрегіональних територіальних органів поліції (з дислокацією в м. Харків).

Наказом №25 о/с від 16.01.2025 позивач звільнений за статтею 38 Кодексу законів про працю України (за власним бажанням).

Позивач звернувся до суду з позовом в порядку цивільного судочинства, в якому просить скасувати наказ Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» про звільнення ОСОБА_1 №25 о/с від 16.01.2025; поновити ОСОБА_1 на посаді провідного фахівця відділу з обслуговування міжрегіональних територіальних органів поліції (з дислокацією в м. Харків); стягнути з Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Верховний Суд неодноразово висловлювалася щодо юрисдикційності справ за позовами, що стосуються обрання, перебування та звільнення з публічної служби. Належність таких спорів до адміністративних обґрунтовано тим, що у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Такі правові висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі №761/33941/16-ц, від 20 листопада 2019 року по справі №623/1656/6-ц, від 22 січня 2020 року по справі №813/1045/18, від 12 січня 2021 року по справі №757/44631/19-ц.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги, що у матеріалах позову відсутні відомості про те, що позивач на день звільнення перебував на публічній, державний службі.

Тому висновки суду про відсутність повноважень для розгляду цієї позовної заяви не можна вважати обґрунтованими. Суд першої інстанції не вказав в ухвалі докази, на підставі яких він дійшов до свого висновку про те, що позивач на день звільнення перебував на державній службі.

Отже, виходячи з вищевикладеного, спір не є публічно - правовим і, відповідно, його належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що доводи скарги знайшли підтвердження, тому відповідно до п.п. 2-4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України колегія суддів скасовує оскаржену ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пономарьової Наталії Іванівни задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 05 травня 2025 року - скасувати.

Матеріали позову ОСОБА_1 до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробіток за час вимушеного прогулу направити до того ж суду першої інстанції, Шевченківського районного суду м. Харкова, для продовження розгляду питання щодо відкриття провадження у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 04 серпня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М. Мальований.

О.В. Маміна.