Справа № 444/2154/25
Провадження № 2/444/1330/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Сенько М.-Ю.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання права власності на житловий будинок як майно колишнього робітничого типу двору в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 62,8 м2, житлова площа 36,7 м2, допоміжна площа 26,1 м2 з господарськими будівлями: сарай, літня кухня, гараж та спорудами.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті діда, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла після його смерті спадщину, оскільки постійно проживала разом із ним на день смерті, не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після його смерті.

Вона єдиний спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

Так як ОСОБА_2 належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 як голові робітничого типу двору, що підтверджується записами в погосподарській книзі, а тому позивач вважає, що її право на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок є всі підстави для визнання за нею, ОСОБА_1 , права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 17 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, підготовче судове засідання призначено на 14 серпня 2025 року о 14 год. 00 хв.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Добросинсько-Магерівської сільської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак з Жовківської ДНК на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду.

А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Сокаль, Сокальського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України № НОМЕР_1 , який виданий 30 березня 2017 року органом 4636.

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , яка видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сокальського районного управління юстиції Львівської області 08 серпня 2012 року, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 08 серпня 2012 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 08 серпня 2012 року було зроблено відповідний актовий запис за № 138. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини ОСОБА_5 .

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 31 серпня 2016 року, яке набрало законної сили, у справі № 454/2217/16-ц, шлюб, зареєстрований 08 серпня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сокальського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 138, між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано.

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , яке видане Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 17 лютого 2017 року, стверджується, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зареєструвала 17 лютого 2017 року у Жовківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що 17 лютого 2017 року було складено відповідний актовий запис № 12. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини ОСОБА_8 .

Тобто дошлюбним прізвищем ОСОБА_1 було ОСОБА_9 .

Батьком позивача є ОСОБА_10 , матір`ю ОСОБА_11 , що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , яке видане 16 серпня 1994 року Сокальським райвідділом реєстрації актів цивільного стану.

З свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , яке видане Лавриківською сільською радою Львівської області 18 травня 1991 року, вбачається, що батько позивача, ОСОБА_10 , та її мати, ОСОБА_12 уклали шлюб 18 травня 1991 року у Лавриківській сільській раді, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 18 травня 1991 року було зроблено запис за № 8.

Тобто дошлюбним прізвищем матері позивача, ОСОБА_11 , було ОСОБА_13 .

Зі свідоцтва про народження матері позивача серії НОМЕР_6 , яке видане Лавриківською сільською радою Львівської області 15 листопада 1969 року, вбачається, що ОСОБА_14 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 15 листопада 1969 року було зроблено відповідний запис за № 108. Її батьком є ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_15 .

Тобто ОСОБА_2 є дідом позивача ОСОБА_1 , а ОСОБА_15 є її бабою, оскільки вони є батьками матері позивача, ОСОБА_16 .

Викладеним у свідоцтві про одруження серії НОМЕР_7 , яке видане 08 липня 1956 року, стверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_17 одружилися 15 червня 1956 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 15 червня 1956 року було зроблено відповідний запис за № 9. Прізвище після одруження чоловіка та дружини ОСОБА_13 .

З виписки № 13 з погосподарської книги станом на 30 червня 1990 року, яка видана Лавриківсько старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 25 лютого 2025 року, вбачається, що громадянин ОСОБА_2 , 1933 року народження, був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 , особовий рахунок в погосподарській книзі № 312, голова двору ОСОБА_2 . Загальна площа будинку 62,8 м2, житлова площа 36,7 м2. Тип двору робітничий. Мешканців 5 осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , голова двору, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дружина, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син, ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , син, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , дочка.

Викладеним у виписці № 12 з погосподарської книги станом на 15 квітня 1991 року, яка видана Лавриківсько старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 25 лютого 2025 року, стверджується, що що громадянин ОСОБА_2 , 1933 року народження, був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 , особовий рахунок в погосподарській книзі № 294, голова двору ОСОБА_2 . Загальна площа будинку 62,8 м2, житлова площа 36,7 м2. Тип двору робітничий. Мешканців 5 осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , голова двору, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дружина, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син, ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , син, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , дочка.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 80 років, про що 11 лютого 2014 року було складено відповідний актовий запис № 07, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 , яке видане 11 лютого 2014 року Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

А тому після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Із заповіту, який 08 травня 2013 року складено і посвідчено Кошулап Т. П., секретарем виконкому Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 76, вбачається, що ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_6 .

Як встановлено судом, в подальшому позивачем змінено прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_8 внаслідок реєстрації шлюбу, тобто заповіт ОСОБА_2 посвідчено в користь позивача, як наслідок ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Викладеним у довідці № 227, яка 25 лютого 2025 року видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що ОСОБА_2 , 1933 року народження, до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 , Жовківського (після зміни адміністративно-територіального устрою Львівського) району Львівської області.

З довідки № 226, яка 25 лютого 2025 року видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_1 , 1994 року народження, онука ОСОБА_2 , 1933 року народження, проживала постійно разом із своїм дідом, ОСОБА_2 , на день його смерті, а саме станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , Жовківського (після зміни адміністративно-територіального устрою Львівського) району Львівської області та вели спільне господарство.

Так як ОСОБА_1 постійно проживала разом із дідом, ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті, не заявила про відмову від прийняття спадщини, а тому суд приходить до висновку, що позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Інший спадкоємців за заповітом з матеріалів справи не вбачається, під час судового розгляду не встановлено.

Баба позивача, яка є дружиною ОСОБА_2 , ОСОБА_15 , померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що 14 грудня 2021 роу було складено відповідний актовий запис № 247, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_9 , яке видане Добросинсько-Магерівською сільською радою Львівського району Львівської області.

Суд враховує, що внаслідок звернення ОСОБА_1 у Жовківській державній нотаріальній конторі Львівської області після смерті ОСОБА_2 було зареєстровано 05 липня 2024 року спадкову справу № 297/2024, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 77559445 від 05 липня 2024 року.

Однак постановою № 1303/01-16 від 24 жовтня 2024 року Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , через те, що не подані правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, тобто з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином право власності на робітничий двір (житловий будинок) АДРЕСА_1 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

З довідки № 2539, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 03 червня 2025 року, вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в КП ЛОР «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації» реєстрація права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 не проводилась.

Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Мавдрики належить до Добросинсько-Магерівської територіальної громади Львівського району Львівської області.

Тобто правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутній, оскільки право власності на даний будинок зареєстроване не було.

З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, виготовлених Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Щептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації», ідентифікатора об`єкта будівництва та з довідки-характеристики № 2540, яка 03 червня 2025 року видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Щептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що рік побудови житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа житлового будинку 62,8 м2, житлова площа 36,7 м2, допоміжні приміщення: коридор, площею 7,8 м2, кухня, площею 10,3 м2, кладова, площею 8,0 м2, загальна площа допоміжних приміщень 26,1 м2. При будинку є господарські будівлі: сарай, літня кухня, гараж та споруди: колодязь, огорожа, ворота, хвіртка, огорожа.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, ОСОБА_1 , є спадкоємцем за заповітом після смерті діда, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла після його смерті спадщину, оскільки постійно проживала разом із ним на день смерті, не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після його смерті.

Вона єдиний спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

Так як ОСОБА_2 належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 як голові робітничого типу двору, що підтверджується записами в погосподарській книзі, а тому суд приходить до висновку, що право позивача на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок є всі підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись статтею 23, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 62,8 м2, житлова площа 36,7 м2, допоміжна площа 26,1 м2 з господарськими будівлями: сарай, літня кухня, гараж та спорудами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 14 серпня 2025 року.

Суддя: Мікула В. Є.