Справа № 462/3172/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Мруць І.С.

за участю секретаря судового засідання Булавки Х.Н.

справа № 462/3172/25

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Залізнична районна адміністрація ЛМР,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за участю представника ОСОБА_1 Просвіркіної-Максимів Марії Сергіївни, представника Залізничної районної адміністрації ЛМР Боровкова М.Д.,

в с т а н о в и в:

представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулася до суду з позовами про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивачі обгрунтували тим, що 20.01.1982 року виконкомом Залізничної районної ради народних депутатів ОСОБА_3 видано ордер на квартиру АДРЕСА_2 . Квартира не приватизована, перебуває у державній власності. Основним квартиронаймачем є ОСОБА_3 , а його син ОСОБА_1 та онук ОСОБА_2 є квартиронаймачами. На час подання позову в квартирі проживали позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Відповідач у квартирі не проживає, у 2019 році він вибув на постійне проживання до Республіки Польща. В приватних розмовах з позивачами та іншими членами родини відповідач неодноразово висловлювався, що повертатися до України він не має наміру. Участі в утриманні квартири, здійсненні догляду та проведенні поточних ремонтів, сплаті комунальних і інших платежів відповідач не бере, що свідчить про те, що він втратив будь який інтерес до зазначеного житла. Вважають, що є всі підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, просять позов задоволити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 28.05.2025 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 28.05.2025 позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху, визначено строк для усунення недоліків, які в подальшому усунено.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 30.05.2025 позовну заяву ОСОБА_3 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

05.06.2025 року ОСОБА_2 подав відзиви у справах за позовними заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у яких позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Ухвалою суду від 10.07.2025 року позовні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 об`єднано в одне провадження, залучено до розгляду справи Залізничну району адміністрацію як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 29.08.2025 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 закрито у зв`язку із смертю позивача (а.с.216, копія свідоцтва про смерть).

У судових засіданнях позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримав. Пояснив, що його батьку ОСОБА_3 був виданий ордер на квартиру АДРЕСА_2 на сім`ю з п`яти осіб. На час подання позову в квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 та його син - ОСОБА_2 , який є відповідачем у справі, а фактично проживав ОСОБА_4 , часом приїжджала його дружина. Інший його син у цій квартирі не проживає та не зареєстрований. Позивач ОСОБА_3 проживав в селі та ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

ОСОБА_1 зазначив, що його син ОСОБА_2 , відповідач у справі, приблизно у 2020-2021 році виїхав з України та постійно працював та проживав в Польщі. В приватних розмовах він повідомляв батька, що не планує повертатися в України та наміру проживати у спірній квартирі не має. Перешкод у вселенні відповідача у квартиру ніхто не чинив. ОСОБА_2 не одружений, дітей не має, його речей у спірній квартирі практично не залишилося. Відповідач забезпечений іншим житлом у Львові, має намір придбати житло в Польщі.

Позивач ОСОБА_1 пояснив, що самостійно несе витрати на утримання житла, сплачує комунальні послуги, в майбутньому має намір приватизувати квартиру. Просить позов задоволити.

Представник позивача адвокат Просвіркіна-Максимів М.С. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала із підстав зазначених в позовній заяві. Пояснила, що відповідач висловився щодо позову, постійно проживає та працює в Польщі, забезпечений житлом, оскільки самостійно придбав житло, яке на час розгляду справи не введене в експлуатацію. Позивач самостійно несе всі витрати пов`язані із утриманням квартири.

Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи без його участі. У відзиві, який надійшов до суду, визнав позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що він зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 . На час подання відзиву в цій квартирі проживають його батько та дід, мати та брат в квартирі не проживають та не зареєстровані, його життя влаштоване в Польщі, він має постійну роботу, друзів, влаштований побут, а тому наміру повертатися в Україну не має, про що неодноразово говорив своїм рідним. Додав, що всі витрати, пов`язані з квартирою, проведенням ремонтів, підтриманням її стану, сплатою всіх платежів несуть батько та дід. Також відповідач зауважив, що йому відомо, що його дід та батько хочуть приватизувати квартиру, однак він не бажає брати участь в приватизації.

Представник третьої особи Залізничної районної адміністрації ЛМР у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив. Додатково пояснив, що відповідач до Залізничної районної адміністрації із питанням про створення йому перешкод у вселенні у спірне житло не звертався.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що є сусідом позивача ОСОБА_1 та знає останнього приблизно з 1984 року. Син свідка навчався в одному класі із сином позивача ОСОБА_6 , який є відповідачем у справі. Приблизно 1-2 рази в місяць свідок буває у позивача у квартирі. У цьому житлі проживає позивач ОСОБА_1 , часом приїжджає його дружина. ОСОБА_6 він бачив востаннє приблизно в 2020-2021 році, точно до війни. Зазначив, що йому відомо, що ОСОБА_6 купив своє житло.

Заслухавши вступне слово позивача, його представника, представника третьої особи, пояснення свідка, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м.Львова №32 від 12.01.1982 року вирішено оформити ордер ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 із двох кімнат та кухні. Сім`я 5 осіб (він, дружина ОСОБА_7 , син ОСОБА_1 , син ОСОБА_8 , син ОСОБА_9 ) (а.с.15, копія рішення).

Згідно копії ордеру №4027 від 20.01.1982 року, такий виданий ОСОБА_3 , сім`я якого складається з 5-х чоловік, на право зайняття двох кімнат загальною площею 27.88 кв.м. у квартирі АДРЕСА_2 (а.с.6).

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №398 від 25.04.2025 року в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано 2 осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с.16).

Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України ОСОБА_3 з 23.01.2015 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.116).

Виходячи із змісту актів 48 та 49 від 20.02.2024 року, складених комісією в складі майстрів з експлуатації житлового фонду ЛКП «Левандівка» Кіт Н.Я., ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про те, що зі слів заявника та свідчень сусідів його батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживає за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації, а його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 , за даною адресою фактично не проживає з 2021 року по даний час (а.с.7).

Згідно копії свідоцтва про смерть № НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.216).

На підтвердження своїх доводів позивачі також подали суду копію технічного паспорту, копії паспорта громадянина України, громадянина України для виїзду за кордон, трудового договору ОСОБА_2 , копію попереднього договору купівлі продажу квартири від 26.08.2020 року, укладеного між ПП «БК «РІЕЛ» та ОСОБА_2 , копії квитанцій про сплату комунальних послуг (а.с.8-14, 17-25, 190-213).

За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч.1 ст.64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

До членів сім`ї наймача, згідно приписів ч.2 ст.64 Житлового кодексу Української РСР належать дружина наймача, їх діти і батьки, а також може бути визнано інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського житлового фонду регулюють положення статей 71, 72 ЖК Української РСР.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що відповідач не проживає за вказаною адресою понад шість місяців, не несе витрат, пов`язаних з утриманням майна, пояснив суду, що не має наміру повертатися в Україну, а відтак вважається таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, позицію відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Отже, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 968, 96 грн.

Керуючись ст.ст.141,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради (місце знаходження: м.Львів, вул. Виговського, 34, ).

Повний текст рішення складено 29 серпня 2025 року.

Суддя: І.С. Мруць