КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4507/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року м. Київ

Справа № 760/10809/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Релейщик», яка подана представником Терновим Юрієм Валерійовичем, на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року, постановлену у складі Усатової І.А.,

у справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «Релейщик» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності,

встановив:

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року повернуто позивачу позовну заяву Обслуговуючого кооперативу «Релейщик» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності.

Не погоджуючись з ухвалою, представник Обслуговуючого кооперативу «Релейщик» - Терновий Ю.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість.

Вказує, що в ухвалі суду від 13 травня 2024 року не було зазначено недоліки, які підлягають усуненню (сума судового збору, тощо), що унеможливило їх усунення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2024 року Обслуговуючий кооператив «Релейщик» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у якому просив:

- визнати право власності за Обслуговуючим кооперативом «Релейщик» на гараж № НОМЕР_1 , який знаходиться на території Обслуговуючого кооперативу «Релейщик» за адресою м.Київ, вул. Новопольова 2А.

- визнати неправомірним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 45207447 від 25.01.2019 року прийняте державним реєстратором Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" Рисак Оленою Олександрівною та зобов`язати державного реєстратора КП "Київжитлоспецексплуатація" Рисак Олену Олександрівну або іншого державного реєстратора КП "Київжитлоспецексплуатація" внести про це відомості до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

- зобов`язати Державного реєстратора Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" Рисак Олену Олександрівну або іншого державного реєстратора Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" вилучити(скасувати) з Державного реєстру прав на нерухоме майно запис за номером 39561973.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що померла ОСОБА_3 , яка до дня своєї смерті була членом ОК «Релейщик» та користувачем гаражного боксу № НОМЕР_1 , здійснювала необхідні платежі за його користування.

Після смерті ОСОБА_3 відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що право власності на гаражний бокс № НОМЕР_1 було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі довідки №30, виданої ОК «Релейщик» від 27.09.2018 року, але вказану довідку ОК «Релейщик» не видавав, що підтверджується довідкою №174 від 11.11.2023 року. З зазначеного вбачається, що ОСОБА_1 не могла правомірно набути право власності.

Визнання права власності за ОК «Релейщик» тягне за собою визнання неправомірним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №45207447 від 25.01.2019 року, та необхідність внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали суду.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що згідно позовних вимог позивач просить суд визнати право власності за Обслуговуючим кооперативом "Релейщик" на гараж № НОМЕР_1 , який знаходиться на території ОК "Релейщик". Виходячи з предмету позову, позивач має зазначити дійсну ринкову вартість майна, що є предметом позову. З огляду на викладене, позивачу слід зазначити докази проведення оцінки майна, уточнити ціну позову та у разі необхідності сплатити (доплатити) судовий збір у порядку та розмірі, встановленому законом, з урахуванням актуальної ціни позову та вже сплаченого розміру судового збору у сумі 2684 грн.

Відповідно до довідки про доставку електронного документу ухвала від 13.05.2024 року по справі була доставлена 03.08.2024 року до електронного кабінету представника позивача Тернового Ю.В. (а.с.18)

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ухвала була доставлена представнику позивача в його електронний кабінет 03.08.2024 року, зазначені в ухвалі судді недоліки позивач до цього часу не усунув, з заявою про продовження строку для усунення недоліків до суду не звертався, а тому суддя дійшов висновку, що вищезазначені судом недоліки в строк не були усунені, відтак, позовна заява вважається неподаною і належить поверненню позивачеві.

З висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову ОК «Релейщик» є визнання права власності на гараж № НОМЕР_1 за адресою: м. Київ, вул. Новопольова, 2 А. До позовної заяви позивачем додано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 2684 грн.

Згідно з довідкою ОК «Релейщик» від 27 квітня 2024 року, посвідченою підписами Голови правління ОК «Релейщик» - Конюхом С.О. та бухгалтером ОК «Релейщик» - Піддубною О.І., будівництво гаражного боксу № НОМЕР_1 здійснювалось за рахунок ресурсів ОК «Релейщик». Викупу гаражного боксу НОМЕР_1 здійснено не було. Гаражний бокс НОМЕР_1 продовжує перебувати на балансі ОК «Релейщик», балансова вартість складає 54 000 грн. (а.с.10).

Відповідно до положень статті 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява, крім інших обов`язкових реквізитів, має містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Згідно із частиною четвертою статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Пунктами 2, 9 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна, у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Отже, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається дійсною вартістю цього майна. При цьому вартість майна - це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості. Тягар доказування вартості майна несе позивач. В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані договори купівлі-продажу цього майна, відомості про його залишкову балансову вартість, звіт про оцінку майна, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи (частина друга статті 176 ЦПК України).

Відповідно частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у пункті 16 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом вимог ЦПК такий обов`язок покладається на позивача.

Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд. Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Системний аналіз вказаних норм права свідчить про те, що визначення ціни позову входить до предмета доказування у даному спорі і встановлюються судом під час розгляду справи по суті на підставі поданих учасниками судового процесу доказів, тобто, такі обставини є предметом доказування у справі та оцінки судом відповідно до положень статей 76 ЦПК України.

Зазначений висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №914/3659/21та від 15 березня 2023 року у справі № 759/10375/19.

Таким чином, хоча встановлення ціни позову для визначення розміру судового збору в порядку частини другої статті 176 ЦПК України і належить до компетенції суду, проте здійснюється воно на підставі доказів, поданих сторонами.

Відповідно до пп.1п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору складає - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач надав до позовної заяви довідку від 27 квітня 2024 року з балансовою вартістю гаражного боксу № НОМЕР_1 , який перебуває на балансі ОК «Релейщик», та зазначив ціну позову в розмірі 54 000 грн. (а.с. 10).

При зверненні до суду із позовною заявою про визнання права власності ОК «Релейщик» сплатив судовий збір в розмірі 2684 грн., що підтверджується платіжною інструкцією на переказ готівки № 314 від 14 листопада 2023 року.

Зазначений розмір судового збору не відповідає вищевказаним вимогам щодо мінімальної ставки судового збору за подання позовної вимоги майнового характеру.

Разом з тим, постановляючи ухвалу суду від 13 травня 2024 року про залишення позовної заяви без руху, з підстав відсутності доказів проведення оцінки майна, уточнення ціни позову та у разі необхідності - доплати судового збору відповідно до зазначених вимог, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України передбачено , що ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості, та позивачем була надана разом з позовною заявою довідка про балансову вартість гаражного боксу № НОМЕР_1 , що може бути подана до суду в якості доказу вартості майна.

Цивільним процесуальним законодавством передбачена можливість попереднього визначення розміру судового збору самим судом у разі, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо.

Також суд першої інстанції не звернув уваги, що крім майнової вимоги, позивачем заявлено дві немайнові вимоги ( визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії), які також підлягають оплаті судовим збором як за вимоги немайнового характеру.

Відповідно до пп.1п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору складає - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який у 2024 році становив 3028 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 185 ЦПК України, якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Однак, ухвала про залишення позовної заяви без руху не містить точної суми судового збору, яку повинен сплатити позивач, як за вимогу майнового характеру, так і за дві вимоги немайнового характеру.

Відтак, апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є передчасним.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374 - 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Релейщик», яка подана представником Терновим Юрієм Валерійовичем, - задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року- скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.