Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Бенца К.К.

при секретарі Майор Ю.В.

за участі:

представника позивача - Сечко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» в особі представника Сечко С.В. до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач Приватне Акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» в особі представника Сечко С.В. звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 23.03.2023 року о 11 год. 15 хв. у м. Ужгород, на перехресті вулиці Загорська та Закарпатська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «SKODA» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_1 та автомобіля марки «VOLKSWAGEN» державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить гр. ОСОБА_2 .

Зазначає, що під час цієї пригоди було заподіяно матеріальну шкоду автомобілю марки «VOLKSWAGEN» державний номерний знак НОМЕР_2 .

Вказує, що на момент дорожньо-транспортної пригоди діяв Сертифікат добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» N? 700020/4605/0000019 від 24.01.2023 року Страхувальника, який було укладено між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «УНІКА» (далі - Страховик) та ОСОБА_2 (далі - Страхувальник). Згідно вказаного договору були застраховані майнові інтереси, пов?язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «VOLKSWAGEN» державний номерний знак НОМЕР_2 .

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.05.2023 року у справі про адміністративне правопорушення №308/5870/23, Відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вказує, що страхувальник звернувся до Позивача з заявою № про подію з ознаками страхового випадку згідно договору Каско №700020/4605/0000019 /1 від 23.03.2023 року та заявою від 14.04.2023 року.

Позивач зазначає, що дана заява була розглянута, пошкодження автомобіля «VOLKSWAGEN» д.н.з. НОМЕР_3 , визнано страховим випадком у зв?язку з чим, на підставі:Протоколу огляду транспортного засобу, Ремонтної калькуляції N? від 15.04.2023 року, Страхового акту № від 16.04.2023 року позивач здійснив виплату суми страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб автомобіля «VOLKSWAGEN» державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 50 880,00(п?ятдесят тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 00 коп., згідно платіжного доручення №084085 від 17.04.2023 року. Страхове відшкодування було сплачене з вирахуванням суми несплаченої частини страхового платежу в розмірі 19 120 (дев?ятнадцять тисяч сто двадцять) грн. 00 коп. (50 880 (п?ятдесят тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 00 коп. + 19 120 (дев?ятнадцять тисяч сто двадцять) грн. 00 коп. = 70 000 (сімдесят тисяч) грн. 00 коп.)

Позивач зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки «SKODA», державний номерний знак НОМЕР_4 була застрахована в ПАТ "СК "УСГ" за полісом обов?язкового страхування власників наземних транспортних засобів N? 209688082.

Таким чином, за вирахуванням зносу, ПАТ "СК "УСГ" виплатила на користь Позивача суму

страхового відшкодування в розмірі: 36 284 (тридцять шість тисяч двісті вісімдесят чотири) грн. 06 коп., згідно платіжного доручення №51995 від 22.05.2023 року.

Посилаючись на викладені обставини, на приписи ст.ст. 993 , 1166, 1187 ,1194 ЦК України, позивач зазначає,що сума страхового відшкодування, яке повинен сплатити відповідач на користь позивача складає 33175,94 грн., яку просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь та суму сплаченого судового збору.

07.04.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Згідно поданого відзиву зазначено, що позовні вимоги Позивача дуже суперечливі і незрозумілі. Наявна інформація в наданих Позивачем документах викликає обґрунтований сумнів. Відповідач вважає, що деякі позиції щодо ремонту автомобіля на думку Відповідача, не мають відношення до ДТП і були приписані згодом з метою завищення вартості ремонту.

Вважає, що у Відповідача виникли обґрунтовані сумніви у правомірності вимог Позивача, про: вартість ремонту транспортного засобу - не відповідає дійсному розміру збитків, багато позицій в ремонтній калькуляції та ремонту не мають відношення до ДТП за участю Відповідача відповідно до обставин пригоди. відсутнє фотопідтвердження пошкодження транспортного засобу.

За таких підстав, вважає, що позов - задоволенню не підлягає, оскільки -підставою для задоволення позову є врахування всіх обставин справи, а сторона позивача не довела належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами ті обставини, на які вона посилається.

З посиланням на викладене просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

08.04.2025 року надійшла відповідь на відзив, згідно якої зазначено, що аргументи представника відповідача про те, що ремонтна калькуляція № від 15.04.2023 року є неналежним доказом на підтвердження завдання збитків власнику пошкодженого транспортного засобу, не заслуговують на увагу, оскільки під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого власнику автомобіля «VOLKSWAGEN» державний номерний знак НОМЕР_2 пошкодженням його автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

З посиланням на викладене просили суд стягнути з ОСОБА_1 (Адреса НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ; Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: не відомо ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (Адреса: 04112, м. Київ, Олени Теліги 6, літ. «В»; Код ; р/р НОМЕР_6 , в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 300335) суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 33 715 (тридцять три тисячі сімсот п`ятнадцять) грн. 94 коп. та суму сплаченого судового збору.

Виклад позицій сторін по справі:

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник у судове засідання повторно не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву наявний у матеріалах справи.

Фактичні обставини справи встановлені судом:

Судом встановлено, що між страхувальником ОСОБА_2 та страховиком Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту КАСКО №700020/4605/0000019 від 24.01.2023 року, згідно якого Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» взяло на себе зобов`язання щодо майнових інтересів страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням, дані застрахованого транспотрного засобу: автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_7 .

Судом встановлено, що 23.03.2023 о 11 год. 15 хв. в м. Ужгород, перехрестя вул. Загорська/Закарпатська, водій ОСОБА_1 керуючи тз Skoda Octavia НОМЕР_1 по вул. Закарпатська при повороті праворуч на вул. Загорська, не переконалась у безпеці та скоїла зіткнення з авто Volkswagen Passat НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку . Внаслідок чого обидва ТЗ отримали механічні пошкодження з матеріальним збитками,чим порушила вимоги п. 10. 1 ПДР, за що відповідальність пердбачена ст. 124 КУпАП.

Вищевказане ДТП, як стверджує позивач, призвело до завдання транспортному засобу марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_7 значних механічних пошкоджень.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_7 , належить ОСОБА_2 .

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.05.2023 р. у справі №308/5870/23 відповідача громадянку ОСОБА_1 визнано винною в скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме в тому, що 23.03.2023 о 11 год. 15 хв. в м. Ужгород, перехрестя вул. Загорська/Закарпатська, водій ОСОБА_1 керуючи тз Skoda Octavia НОМЕР_1 по вул. Закарпатська при повороті праворуч на вул. Загорська, не переконалась у безпеці та скоїла зіткнення з авто Volkswagen Passat НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку . Внаслідок чого обидва ТЗ отримали механічні пошкодження з матеріальним збитками,чим порушила вимоги п. 10. 1 ПДР та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Згідно ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На підставі наведеного, суд вважає, що вина відповідача ОСОБА_1 у вчиненні 23.03.2023 року дорожньо-транспортної пригоди встановлена та повністю доведена судовим рішенням і в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України доведення не потребує.

Судом встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки Skoda Octavia НОМЕР_1 було застраховано ПАТ «СК «УСГ», згідно полісу серії ЕР №210868404.

Як встановлено судом 24.01.2023 року між страхувальником ОСОБА_2 та страховиком Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту КАСКО №700020/4605/0000019 від 24.01.2023 року, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_2 , страхова сума 800 000,00 грн.

Строк дії договору з 25.01.2023 року до 24.01.2024 року.

Відповідно до вищевказаного договору страхувальником являється ОСОБА_2 .

Як встановлено судом, 23.03.2023 р. ОСОБА_2 , який є власником автомобіля марки Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_7 звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА» з заявою № про подію з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО №700020/4605/0000019/1.

Як встановлено судом, 14.04.2023 р. ОСОБА_2 , який є власником автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_7 звернувся до голови правління ПрАТ «СК «УНІКА» з заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 70000,00 грн. по страховому випадку, зареєстрованому за №, котрий стався 23.03.2023 року.

Як встановлено судом, 23.03.2023 року представником страхової компанії ОСОБА_3 було складено протокол огляду транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_7 , згідно якого зазначені пошкодження пов`язані з ДТП, зокрема: задній бампер верхня частина (розкол), задній бампер нижня частина (розкол), хром.молдинг заднього бампера правий - розлом, диск колеса задній правий - царапини, двері задні праві ЛФП, підкрилок, бічна часттина задня права. Зазначено, що автомобіль потребує додаткового огляду в умовах СТО. Окрім того зазначені пошкодження, не повязані з ДТП, зокрема: задній бампер по центру, ЛФП (присутнє на момент страхування), хром холдинг заднього бампера центральний.

Судом встановлено, що відповідно до ремонтної калькуляції № від 15.04.2023 року вартість ремонту транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_7 становить 76 283,24 грн.

Судом встановлено, що відповідно до страхового акту ПрАТ «СК «УНІКА» № від 16.04.2023 року сума страхового відшкодування згідно акту пошкодження складає 70 000,00 грн. та за умовами страхування підлягає до відшкодування в сумі 70 000,00 грн.

Згідно платіжного доручення №084085 від 17.04.2023 року ПрАТ «СК «УНІКА» перерахувало ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 50880,00 грн.

Згідно платіжного доручення №51995 від 22.05.2023 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» перерахувало ПрАТ «СК «УНІКА» страхове відшкодування в розмірі 36284,06 грн.

Як стверджує позивач, ПрАТ «СК «Українська страхова група»здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача в межах ліміту за полісом у розмірі 36284,06 грн. Однак страховик відповідача на користь позивача відшкодував не всю суму збитку.

Отже, до ПрАТ «СК «УНІКА» перейшло право на отримання від ОСОБА_1 як винуватиці ДТП, різниці між фактичним розміром шкоди та сумою виплаченого страхового відшкодування у розмірі 33715,94 грн.

Нормативно-правове обґрунтування :

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам,що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Законом України "Про страхування".

Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування завданих збитків .

Згідно з ст.15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування" в редакції на час виникнення спірних правовідносин). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України "Про страхування"). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідальність, у таких випадках, несе винна особа, яка є водієм автомобіля чи особа, яка керувала таким автомобілем і з вини такої сталася ДТП. З урахуванням пункту 2.2 ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди.

Виняток із цього правила передбачено частинами 3, 5 статті 1187 ЦК України, відповідно до яких особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (власник, орендар, підрядчик тощо), звільняється від обов`язку відшкодування майнової шкоди, завданої транспортним засобом у випадках незаконного заволодіння автомобілем третьою особою, завдання майнової шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої особи. Вказані випадки повинні бути підтверджені належними доказами (матеріалами кримінального провадження, якими встановлено обставину незаконного заволодіння третьою особою транспортним засобом; іншими матеріалами, що підтверджують дію непереборної сили або умисел потерпілої особи), про що обов`язково має бути зазначено в мотивувальній частині судового рішення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки не несе відповідальності за завдану шкоду потерпілим особам, якщо вона керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. Така особа, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише в порядку регресу відповідно до ст. 1191 ЦК України.

Пунктом 1 ч.1 ст.1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідачем не доведено факт того, що шкоду транспортному засобу марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_7 було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія.

З наданих суду доказів встановлено: факт ДТП і пошкодження майна транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_2 ; встановлено належність пошкодженого майна ОСОБА_2 , який є власником майна; встановлено, що заподіювачем шкоди (особою, що пошкодила майно ОСОБА_2 ) є водій автомобіля ОСОБА_4 , яка керувала автомобілем марки Skoda Octavia НОМЕР_1 , внаслідок зіткнення з яким пошкоджено автомобіль, належний ОСОБА_2 ; в судовому порядку встановлено вину водія ОСОБА_4 , в даній ДТП (протиправність її дій) і відповідно її вину (протиправність) в заподіянні матеріальної шкоди ОСОБА_2 , який є власником майна.

Розмір шкоди встановлений належними доказами, відповідачем не оспорений. Доказів протилежного до суду не надано.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

З аналізу вищенаведених обставин, судом встановлено, що страховиком потерпілої у ДТП сторони виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 70000,00 грн., а страховиком винуватця ДТП відшкодовано спричинені його страхувальником збитки в межах страхового ліміту та з врахуванням зносу в розмірі 36284,06 грн, що не покриває в повній мірі виплачену страховиком потерпілої сторони суму страхового відшкодування за відновлювальний ремонт пошкодженого під час ДТП автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_7 .

Таким чином, предметом спору в даному позові є відшкодування недостатньої суми страхового відшкодування, сплаченого позивачем за відновлювальний ремонт пошкодженого майна.

Різниця між фактично сплаченою вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та сумою виплаченого страхового відшкодування становить 33715,94 грн. (з розрахунку: 70000,00 36284,06 = 33715,94 ).

Так, статтею 14 ЦПК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК Українивідшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року справі № 175/4710//16-ц до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Стаття 1191 ЦК України з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Таким чином, ПрАТ «СК «УНІКА», як страховик цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_7 , відповідно до чинного законодавства здійснило виплату страхового відшкодування за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, а тому, відповідно до статті 1191 ЦК України та статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після проведення такої виплати, у ПрАТ «СК «УНІКА» виникло право зворотної вимоги до винуватця ДТП.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором абоЗаконом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди».

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

Отже, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).

Згідно з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 у справі № 6-2878цс15, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи, що сума страхового відшкодування, виплаченого ПрАТ «СК «УНІКА» в рахунок відшкодування вартості майнового збитку, завданого власнику автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_7 , шляхом пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує повернуту позивачу ПрАТ «СК «УНІКА» ,як страховиком винуватця ДТП, суму страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром виплаченого страховиком страхового відшкодування потерпілій стороні та отриманим страховим відшкодуванням від страховика винуватця ДТП, що становить 33715,94 грн.

При цьому, суд приходить до висновку, що різниця між фактично виплаченою страховиком потерпілої сторони сумою страхового відшкодування, що є вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП та сумою повернутого страховиком винуватця ДТП страхового відшкодування, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме: врахуванням зносу, розрахованого відповідно до вимог чинного законодавства.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 761/15232/18 (провадження № 61-19661св20) зазначено: «відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц (провадження № 61-19062св20). Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень частини другої статті 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 (провадження № 61-14462св21), від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22)».

Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року у справі № 727/182/21 (провадження № 61-11749св21)).

У постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що «відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

Суд враховує, що Приватне Акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» , яке є страховиком потерпілої особи, виконало свої зобов`язання за Договором добровільного страхування наземного транспорту N? 700020/4605/0000019 від 24.01.2023 року , здійснивши відшкодування завданих власнику транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN» державний номерний знак НОМЕР_2 , збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто, відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

За таких обставин, саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ПрАТ «СК «УНІКА» різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Жодних доказів на спростування викладених у позові обставин відповідач суду не надав.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача різницю між фактично сплаченою вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та сумою виплаченого страхового відшкодування, що становить 33715,94 грн. підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунто ваним є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Щодо розподілу судових витрат:

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.1ч. 2ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ЗУ Про страхування, ст.ст. 13, 988, 990, 993, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 76-81, 82, 128, 141, 211, 247, 274, 279, ,263, 264, 279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» в особі представника Сечко С.В. до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) на користь Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (місце знаходження: 04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, буд.6 літ.В , р/р НОМЕР_6 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 300335) суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 33715,94 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) на користь Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (місце знаходження: 04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, буд.6 літ.В , р/р НОМЕР_6 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 300335) суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 гривень.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач Приватне Акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (місце знаходження: 04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, буд.6 літ.В , р/р НОМЕР_6 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 300335);

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ).

Дата складання повного тексту судового рішення 25.08.2025 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца