Справа № 676/5564/24
Номер провадження 2-з/676/38/25
УХВАЛА

15 липня 2025 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Швець О.Д.,

з участю секретаря Михайловської І.А.

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області перебуває справа за позовом Виконавчого комітету Кам?янець-Подільської міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та передання дітей для подальшого влаштування.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , Виконавчого комітету Кам?янець-Подільської міської ради, як органу опіки та піклування про встановлення опіки над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , Виконавчого комітету Кам?янець-Подільської міської ради, як органу опіки та піклування, третя особа з самостійними вимогами - ОСОБА_1 про встановлення опіки над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14.07.2025 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в обгрунтування вказує, що він ОСОБА_1 , являється дідусем малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Станом на сьогодні малолітня дитина ОСОБА_7 проживає із ним, малолітня дитина ОСОБА_2 проживає разом з її бабою ОСОБА_6 . За інформацією його доньки ОСОБА_5 (відповідача у цій справі) та ОСОБА_6 (третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору) ними подано документи на одержання паспорта громадянина України для виїзду за кордон для моєї онуки ОСОБА_2 . Після одержання зазначеного паспорту третьою особою із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_6 заплановано виїзд за межі України разом із малолітньою ОСОБА_8 . ОСОБА_6 неодноразово заявляла, що бажає опікуватись лише однією онукою ОСОБА_8 , яка на сьогодні проживає з нею. За таких обставин вбачається ризик неповернення ОСОБА_6 разом із ОСОБА_8 на територію України. Вказане може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду в майбутньому у разі, якщо суд прийде до висновку про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки, в тому числі у разі призначення мене опікуном над онуками. Ризик неповернення ОСОБА_6 дитини на територію України призведе до порушення права обох дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на їх нерозлучення як сестер. Крім того, в даному випадку виїзд онук можливий лише за нотаріальною засвідченим дозволом їхніх батьків. В той же час судом розглядається вимога Виконавчого комітету Кам?янець-Подільської міської ради як орган опіки і піклування про позбавлення батьків батьківських прав з підстави неналежного виконання батьківських обов?язків. У разі надання батьками його онук дозволу на виїзд ОСОБА_2 за кордон такий дозвіл батьків не буде відповідати найкращим інтересам дитини. Тому з метою ефективного захисту прав найкращих інтересів малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на належне виховання, нерозлучення із сім?єю тощо існує необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження на виїзд дітей за кордон.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Види забезпечення позову визначені у ст. 150 ЦПК України.

Дана норма не містить такого способу забезпечення позову як заборона у праві виїзду будь-якої особи за межі України.

Крім того, за положеннями даної норми права, заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії як правило застосовуються щодо відповідача.

У даному ж випадку малолітні діти не є відповідачем у справі.

Питання тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано ст. 441 ЦПК України та може мати місце на стадії виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України " регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Окрім цього, суду не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки таких обставин не наведено в заяві про забезпечення позову та доказів не надано.

Аналіз наведених вище норм вказує на те, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Судувід 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц, провадження № 61-47217св18, від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19, провадження № 61-11750св19, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.03.2023 у цивільній справі № 263/989/21 (провадження 61-16075св21).

Отже, обраний ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України дітям у будь-чиєму супроводі не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.

Окремо необхідно зазначити про те, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим. Указаний висновок повністю узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від14 лютого 2022 року, за результатами розгляду цивільної справи № 754/7569/21.

З урахуванням викладеного суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у забезпеченні позову, оскільки обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду малолітніх дітей у будь-чиєму супроводі за кордон України, у тому числі під час дії правового режиму воєнного стану, не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.

Враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 150-152 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, слід дійти висновку, що суд не може застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи, оскільки це порушує норми ЦПК України та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимогами ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановлені законом.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.151-153, 293 ЦПК України,-

П О С Т А Н ОВ И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Кам`янець-Подільського

міськрайонного суду Швець О.Д.