справа № 461/5405/24
головуючий у суді І інстанції Якимець О.І.
провадження № 22-ц/824/5958/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2024 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору АТ «Ідея Банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року ТОВ «ФК «Сонаті» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № Z60.12891.003979370 від 29 травня 2018 року у розмірі 239 970 грн 38 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 29 травня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № Z60.12891.003979370, відповідно до умов якого відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти у сумі 72 500 грн.

АТ «Ідея Банк» відступило право вимоги за указаним договором ТОВ «ФК «Сонаті» на підставі договору факторингу від 25 липня 2023 року.

Відповідно до умов договору банк надав позичальнику кредитні кошти, а останній зобов`язався їх повернути, сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, комісію та інші передбачені кредитним договором платежі.

Відповідачем умови кредитного договору не виконувались, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2024 року позов ТОВ «ФК «Сонаті» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Сонаті» заборгованість за договором № Z60.12891.003979370 від 29 травня 2018 року у розмірі 71 915 грн 44 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Сонаті» судовий збір у сумі 575 грн 95 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та надав грошові кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2024 року та ухвали нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач у відзиві на позовну заяву наголошувала, надавши відповідні докази, що на момент подання позовної заяви законні права та інтереси позивача порушено не було, у позивача не було законних підстав для звернення з позовною заявою до суду, а відповідач був позбавлений права на добровільне врегулювання спору.

Посилається на те що, доказом заміни кредитора у зобов`язанні є договір факторингу. Відповідач надав доказ отримання копії договору факторингу в момент отримання позовної заяви та додатків до неї 21 червня 2024 року. Позовна заява була подана 20 червня 2024 року.

Апелянт вказує, що мала право не виконувати свого обов`язку щодо сплати боргу за кредитним договором до 21 червня 2024 року, а позивач не мав порушеного права щодо вимоги сплати боргу за кредитним договором, тобто до моменту надання відповідачу доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні і, а тому не мав законних підстав для звернення до суду.

Апелянт зазначає, що була позбавлена права на добровільне врегулювання спору до подання позовної заяви, оскільки взагалі не знала про існування такої заборгованості з причин того, що цей кредит отримувався для особистих потреб чоловіка відповідача і фактично сплачувався ним від імені відповідача.

Вказує, що наразі з чоловіком відповідач знаходиться у неприязних стосунках з 2018 року та перебуває в процесі розлучення.

Посилається на те, що наслідком позбавлення права на добровільне вирішення спору є те, що на апелянта може бути покладений тягар сплати судового збору у разі задоволення позовних вимог позивача у будь якій його частині.

Зазначає, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надано оцінки поданим відповідачем доказам та не обґрунтовано відмову у їх прийняті.

Вказує, що оскаржуваним рішенням з відповідача стягнуто на користь позивача повну суму отриманих відповідачем кредитних коштів у розмірі 71 915 грн 44 коп. за основним боргом.

Проте, позивачем до позовної заяви долучено виписку взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем від 25 липня 2023 року, де встановлено, що відповідачем частково погашено суму основного боргу двома траншами: 5 840 грн від 26 червня 2018 року та 5 600 грн від 16 серпня 2018 року на загальну суму 11 440 грн

Тобто на ухвалення оскаржуваного рішення розмір основного боргу складав 60 475 грн 44 коп. (71 915 грн 44 коп. - 11 440 ).

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не правильно встановлено суму основного боргу за кредитним договором та безпідставно стягнуто з відповідача 11 440 грн.

Позивач, повідомлений належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2024 рокуоскаржується тільки ОСОБА_1 в частині задоволених позовних вимог, предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення суду лише в цій частині.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № Z60.12891.003979370, відповідно до 1.1. банк передає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби у сумі 72 500 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит та повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору.

Банк надає кредит у день підписання цього договору строком на 48 місяців (пункт 1.2 договору)

25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» (фактор) укладений договір факторингу № 25/07, у відповідності до умов якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті», а ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 2.2. договору факторингу № 25/07 від 25 липня 2023 року, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписуються сторонами, у паперовому вигляді, в день укладення цього договору та надсилається клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладення цього договору.

Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною договору.

Як вбачається з витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу від 25 липня 2023 року № 25/07, ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Z60.12891.003979370 від 29 травня 2018 року (а.с. 16).

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості заборгованість відповідача станом на 03 квітня 2024 року становить 239 970 грн 38 коп., що складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту - 71 915 грн 44 коп., простроченої заборгованості за відсотками - 34 866 грн 04 коп., простроченої заборгованості за комісіями - 133 188 грн 90 коп.

03 квітня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» на адресу відповідача направлено письмову вимогу (повідомлення) про відступлення права вимоги за кредитним договором № Z60.12891.003979370 від 29 травня 2018 року до ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті», та про необхідність погашення заборгованості перед стягувачем у розмірі 239 970 грн 38 коп.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

Акціонерне товариство «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі 72 500 грн, що підтверджується ордером-розпорядження № 1 від 29 травня 2018 року, ордером-розпорядження № 2 від 29 травня 2018 року, випискою по особовому рахунку (а.с. 12, 44).

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що станом на час ухвалення оскаржуваного рішення суду розмір основного боргу становив 60 475 грн 44 коп., оскільки нею погашено суму основного боргу на 11 440 грн.

Так, з виписки з рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що 26 червня 2018 року здійснено сплату на погашення заборгованості у сумі 5 840 грн, 16 серпня 2018 року - у розмірі 5 600 грн (а.с. 12).

Однак, з довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , складеного позивачем, не вбачається, що позивачем враховано указані суми, сплачені ОСОБА_1 на погашення заборгованості, під час розрахунку заборгованості, оскільки відповідачці надано кредит у сумі 72 500 грн, сплачено 11 440 грн, однак позивачем нараховано заборгованість за основним боргом у розмірі 71 915 грн 44 коп. (а.с. 14).

Суд першої інстанції залишив указані обставини поза увагою, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за основним боргом у заявленому позивачем розмірі - 71 915 грн 44 коп., оскільки розрахунок такої здійснений без урахування часткового погашення заборгованості у розмірі 11 440 грн, у зв`язку з чим заборгованість за основним боргом підлягає до стягнення з ОСОБА_1 у розмірі 60 475 грн 44 коп. (71 915 грн 44 коп. - 11 440 грн.).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що кредит отримувався для особистих потреб чоловіка ОСОБА_1 і фактично сплачувався ним від імені відповідача, а з 2018 року її стосунки з чоловіком є неприязними, апеляційний суд враховує таке.

Зобов`язання має бути виконане належним чином (стаття 526 ЦК України) та належними сторонами (стаття 527 ЦК України).

Статтею 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Боржником у зобов`язанні за кредитним договором є ОСОБА_1 , а отже на неї покладені обов`язки щодо повернення грошових коштів кредитору.

При цьому підставою для виконання третьою особою зобов`язань за боржника є покладення на цю особу такого зобов`язання боржником, як за власною ініціативою так і за попередньою домовленістю цієї особи з боржником. Таке покладення виконання зобов`язань відповідно до частини 1 статті 528 ЦК України є обов`язковим для прийняття кредитором як належного виконання зобов`язань.

Положеннями статей 513, 521 ЦК України врегульоване питання форми правочину щодо заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні та передбачено, що правочин щодо заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні має бути вчинений у формі основного зобов`язального правочину.

Однак, посилаючись на те, що кредит отримувався для особистих потреб чоловіка ОСОБА_1 і фактично сплачувався ним від імені відповідача, відповідачкою не надано доказів на підтвердження наявності між нею та її чоловіком відповідної домовленості (правочину), форма якого відповідно до вимог статей 513, 521 ЦК України мала б відповідати формі основного зобов`язання, а отже у письмовій формі.

Також в апеляційній скарзі відповідачка посилається на те, що вона мала право не виконувати свого обов`язку щодо сплати боргу за кредитним договором до 21 червня 2024 року, а позивач не мав порушеного права щодо вимоги сплати боргу за кредитним договором, тобто до моменту надання відповідачу доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, а тому не мав законних підстав для звернення до суду.

Кредитний договір № Z60.12891.003979370 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладений 29 травня 2018 року строком на 48 місяців, тобто ОСОБА_1 мала виконати зобов`язання за указаним договором до 29 травня 2022 року.

ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за указаним договором 25 липня 2023 року на підставі договору факторингу № 25/07.

З указаним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» звернулося до суду 20 червня 2024 року.

Враховуючи викладене, апеляційний суд відхиляє указані доводи апеляційної скарги, оскільки відступлення права вимоги зав кредитним договором, яке мало місце вже після закінчення строку виконання відповідачкою свої зобов`язань за цим договором, не впливає на перебіг строку виконання нею зобов`язань.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з пунктами 1, 3 частини 1 статті 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні в частині розміру заборгованості за кредитним договором, яка підлягає до зменшення з 71 915 грн 44 коп. до 60 475 грн 44 коп.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини 1 та пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 479 грн 95 коп.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2024 року змінити, зменшивши заборгованість з 71 915 грн 44 коп. до 60 475 грн 44 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Зменшити розмір судового збору, який підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» з 575 грн 95 коп. до 479 грн 95 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 05 серпня 2025 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська