Провадження №2/367/1065/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

22 серпня 2024 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Одарюка М.П.

за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.

представника позивача Ковальова В.М.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу № 367/10297/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просив суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів на його користь 30 049,56 грн, з яких 29 500,00 грн безпідставно набуті грошові кошти, 164,88 грн -3% річних, 384,68 грн інфляційні втрати та покласти на відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що він 06 жовтня 2023 року здійснював переказ власних коштів через мобільний пристрій із застосуванням програми « Приват24» на іншу карту. Однак внаслідок механічної помилки при вводі номеру картки помилково здійснив поповнення не своєї карти, а іншої, здійснивши переказ грошових коштів в розмірі 29 500,00 грн зі своєї карти НОМЕР_1 на карту НОМЕР_2 в Монобанк (АТ «Універсал Банк»). Отримувач коштів заявнику не відомий і договірних правовідносини з ним відсутні. Тобто кошти зараховані помилково і власник вказаної карти є неналежним отримувачем коштів. Про дану обставину обслуговуючий банк платника та отримувача було одразу повідомлено засобами телефонного зв`язку, а також через електронні повідомлення на сайтах банків.В телефонній розмові працівники служби підтримки АТ «Універсал банк» (Монобанк) повідомили, що вживають відповідних заходів, однак не можуть вплинути на свого клієнта що б він повернув кошти. Після цього 16.10.2023 було отримано лист від АТ «Універсал банк», де вказано, що банк тривалий час намагався зв`язатися зі своїм клієнтом, який помилково отримав кошти, однак це не призвело до результату. Банк в усному та письмовому повідомленні пропонує ОСОБА_2 звернутись з позовом до суду для стягнення цих коштів з неналежного отримувача (ст. 1212 ЦК України). Однак банк не вказує реквізити цього неналежного отримувача, оскільки це є банківською таємницею, і рекомендує звернутись до суду з заявою про розкриття цієї таємниці. З огляду на наведене, позивач змушений був звернутись до Оболонського районного суду м. Києва з заявою про розкриття інформації, що містить банківську таємницю. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.11.2023 у справі № 756/14181/23 заяву позивача було задоволено та зобов`язано АТ «Універсал банк» надати інформацію щодо власника картки НОМЕР_2 , на яку 06 жовтня 2023 року здійснено переказ грошових коштів у розмірі 29500,00 грн згідно платіжної інструкції №ЕСМ_Р24А04469 від 06 жовтня 2023 року. На виконання рішення суду банк листом від 06.12.2023 № БТ/9277 повідомив всю наявну інформацію про неналежного отримувача коштів - ОСОБА_4 (відповідач). Однак, ні дзвінки і повідомлення банку, ні дзвінки позивача не призвели до позитивного результату. Грошові кошти так і не були повернуті неналежним отримувачем. Таким чином, грошові кошти у сумі 29 500,00 грн помилково 06 жовтня 2023 року перераховані позивачем ОСОБА_4 на його картковий рахунок № НОМЕР_2 є безпідставно набутим майном (грошовими коштами). Правових підстав для отримання цих коштів у відповідача не має. Крім того, 13 грудня 2023 року між позивачем та відповідачем 1 ОСОБА_5 , було укладено договір поруки, за яким вона зобов`язалася солідарно відповісти з боржником перед позивачем за повернення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 29 500,00 грн, помилково перерахованих 06 жовтня 2023 року на його картковий рахунок, а також сплати відсотків, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України, збитків від інфляції та можливих штрафних санкцій.

У відзиві на позов (а.с.49-51) відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. В обґрунтування відзиву вказує, що він є військовослужбовцем, проходить військову службу в Збройних Силах України, підтверджує той факт, що 06 жовтня 2023 року на його картку НОМЕР_2 надійшов переказ на суму 29 500,00 грн. Враховуючи те, що він є військовослужбовцем, та звертається про надання добровільної фінансової допомоги ( благодійної допомоги) для поточних потреб його підрозділу, ним цей платіж був сприйнятий, як чергова допомога для військових, а тому дані кошти були витрачені га потреби, які були необхідні йому та його побратимам на той час. Вказавши його дані для грошового переказу, кошти особисто позивачем були відправлені й ому добровільно, без стороннього примусу і впливу. Звідси вважає, що кошти не підлягають поверненню , адже вони були надіслані особою добровільно, за відсутності рахункової помилки і були використані як допомога військовим для їх потреб та існування. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не встановлений сам факт наявності рахункової посилки, що становить предмет доказування у даному спорі та не надано доказів, а тому допущена позивачем помилка не може бути віднесена до рахункової помилки. Виходячи з вищевикладеного, отримання спірних грошових коштів відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб. Окрім того, позивачем не надано суду доказів щодо звернень до відповідача з відповідними пояснювальними листами вимогами, яким він міг би вимагати повернення безпідставно перерахованих коштів. Мобільний зв`язок в зоні бойових дій обмежений ( переважно відсутній), а при виконанні завдань користуватися ним заборонено. Позивач міг і мав би скористатися своїм правом звернутися з вимогою про повернення коштів у письмовій формі за його місцем реєстрації, де мав би обов`язково вказати реквізити на які мають бути поверненні кошти. Такої вимоги від позивача у письмовій формі про повернення коштів йому не надходило. Також, він заперечує щодо орієнтованих судових витрат вказаних позивачем в позовній заяві та вважає безпідставним застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме нарахування 164,88 грн-3% річних та 384,68 грн збитків від інфляції, оскільки виконання зобов`язання щодо повернення безпідставно набутих коштів на вимогу позивача (вимога не надходила) та без вказаних реквізитів є неможливим та не є простроченим. Вимоги у будь якій формі від позивача до нього про повернення, на його думку, безпідставно отриманих грошових коштів не надходило, позивач, у свою чергу, відразу звернувся з позовною заявою до суду, що спростовує неминучість витрат на правничу допомогу Додатково повідомляє, що іншого відповідача по справі, ОСОБА_3 , він не знає, договору поруки від 13.12.2023 року він не отримував та не ознайомлений з ним. Вважає, що договір поруки від 13.12.2023 року є фіктивним, який було укладено між позивачем та ОСОБА_3 не з метою настання реальних наслідків, а з метою приховати справжні наміри його сторін змінити територіальну юрисдикцію (підсудність) пред`явлення позову про стягнення безпідставно набутих коштів, та отримати можливість реалізувати право позивача на вибір між судовими установами, яким підсудна дана справа. Звертає увагу суду, що він використовуючи сайт Судової влади України( відкритий реєстр судових справ), виявивши інформацію припускаючись думки, що ОСОБА_3 , аналогічним шляхом як і у даній справі, набула статусу відповідача (за договором поруки) у судовій справі № 367/6138/23, яка перебуває на розгляді в Ірпінському міському суді Київської області (відповідач ОСОБА_6 , відповідач ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_7 , представник позивача ОСОБА_8 ). Описане може свідчити, що метою укладення договорів поруки між ОСОБА_3 та позивачем в окремих справах, які не пов`язані між собою, є тільки наміром змінити територіальну юрисдикцію (підсудність) пред`явлення позову. Наголошує, що частину додатків до даної позовної заяви йому не надано, зокрема копії договору поруки від 13.12.2023 укладеного між позивачем та ОСОБА_3 , на який позивач посилався у справі при визначенні підсудності справи та відповідачів. Вважає, що дана справа підсудна Богунському районному суду м. Житомира, тобто за зареєстрованим у встановленому порядку його місцем проживання.

У відповіді на відзив ( а.с.40-42) представник позивача вказує, що відповідач не надав жодного доказу твердженню про те, що він є військовим і отримані кошти у розмірі 29 500,00 грн він отримав як благодійну допомогу від позивача, яку в подальшому спрямував на потреби військовим. Навпаки, як вбачається з платіжного документу від 06.10.2023 грошові кошти в сумі 29 500,00 грн були перераховані з призначенням платежу «переказ з картки на картку», а не «благодійна допомога», «фінансовий внесок», «пожертва» тощо. До того ж , самі дії позивача свідчать, що він одразу почав вживати всіх правових заходів для повернення своїх коштів (які до речі, також повинні були направлені на потреби військових). Одразу після помилкового переказу було повідомлено про даний факт службу підтримки Ат « Приватбанк» і службу підтримки АТ «Універсал Банк» (Монобанк) тобто банки, які обслуговують і платника, і одержувача. Потім у ці банки були направлені повідомлення засобами електронної пошти. В подальшому направлені письмові листи банкам з проханням блокування або повернення коштів. За повідомленням Ат « Універсал Банк» дзвінки банку до отримувача коштів не призвели до позитивного результату, кошти не будуть повернуті добровільно. Після цього позивач був вимушений навіть звернутися до Департаменту кіберполіції з відповідною заявою для встановлення особи відповідача (вх. № 326087 від 23.10.2023) та в суд з заявою про розкриття банківської інформації, що містить банківську таємницю. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.11.2023 у справі № 756/14181/23 встановлено, що позивач вчинив всі необхідні дії, в тому числі передбачені Законом України « Про платіжні послуги» (обставини встановленні рішенням суду не потребують подальшого доказування, ст. 82 ЦПК України). Тобто всіма діями позивач довів, що не мав не тільки договірних відносин з ОСОБА_4 , але і мети перерахування коштів на його карту. Щодо твердження відповідача про фіктивний правочин. Посилання відповідача на фіктивність правочину без наявності судового рішення про визнання його недійсним/фіктивним це є припущення, на якому не можуть ґрунтуватися докази у справі. Тобто замість вирішення питання повернення чужих коштів, відповідач наводить у відзиві безпідставні доводи, які навіть не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи. Позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцем знаходження одного з них за вибором позивача, що є процесуальним правом позивача.

Відповідач ОСОБА_3 через канцелярію суду надала заяву в якій вказала, що відповідач намагається обґрунтувати незаконне привласнення чужих коштів та звинуватити її в укладенні договору поруки, вказуючи що цей договір є фіктивним. Відповідач не наводить жодного обґрунтування, чому він перебрав на себе функцію правосуддя та вважає договір поруки фіктивним. Даним підтвердила укладення договору поруки від 13.12.2023 року. Вказує, що цей договір вже створив правові наслідки - у кредитора виникло право вимоги,як до боржника так і до поручителя, кредитор на підставі даного договору звернувся до суду з позовом. Якщо суд підтвердить правомірність вимог кредитора та вирішить стягнути заборгованість та у неї будуть підстави нести солідарний обов`язок з боржником та вона добровільно сплатить на користь позивача грошові кошти і набуде права зворотної вимоги до боржника. Саме з цього моменту вона зможе навіть власними діями підтвердити дійсність договору та створені ним правові наслідки ( а.с.59).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Криласа О.А. проти позовних вимог заперечував.

Відповідач, ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків.

Як вбачається з копії платіжної інструкції ЕСМ_З24АD4469 від 06.10.2023 з рахунку НОМЕР_3 АТ «Приватбанк» (платник ОСОБА_2 ) на рахунок НОМЕР_2 JSC UNIVERSAL BANK, призначення переказу: переказ картки НОМЕР_4 на картку НОМЕР_5 було переказано кошти у розмірі 29 500,00 грн ( а.с.8).

18.10.2023 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Універсал Банк» з листом в якому повідомив, що їм 06.10.2023 року з його картки НОМЕР_1 посилкового було здійснено переказ коштів у сумі 29 500,00 грн на картку НОМЕР_2 , емітентом якої є Монобанк та просив вжити можливих заходів щодо повернення списаних коштів ( а.с.9).

Листом від 16.10.2023 року Ат « Універсал Банк» повідомило ОСОБА_2 про те, що для повернення коштів Банк намагався протягом тривалого часу зв`язатися каналами дистанційного обслуговування з клієнтом, який помилково отримав кошти 06.10.2023 сума 29 500,00 грн на свій рахунок, але нажаль клієнт не вийшов на зв`язок. Так як банк не отримав згоду клієнта ( помилкового отримувача), на повернення коштів, а повернення коштів без згоди клієнта є неможливим, у Банку не має підстав для повернення коштів. Рекомендовано було звернутися до суду ( а.с.12,13).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.11.2023 року було зобов`язано Акціонерне товариство «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська,54/19) надати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) інформацію щодо власника картки НОМЕР_2 , на яку 06.10.2023 здійснено переказ грошових коштів у розмірі 29 500,00 грн, згідно платіжної інструкції ЕСМ_З24АD4469 від 06.10.2023 ( а.с.16-18).

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов`язання може бути порука.

Згідно з частинами першою, другою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України, встановлено, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

13 грудня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруку, згідно якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання боржником ( ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ) зобов`язань щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 29 500,00 грн, помилково перерахованих 06.10.2023 на його картковий рахунок ( п.1.1 договору поруки) ( а.с.14,15).

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення безпідставно набутих коштів з ОСОБА_2 зазначав, що в силу частини другої статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними ( ст. 536 ЦК України).

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У даному випадку майном є грошові кошти в сумі 29 500,00 грн які були отримані відповідачем у зв`язку з їх перерахуванням позивачем на картковий рахунок відповідача без достатніх правових підстав.

Частина 3 статті 1212 Цивільного кодексу України поширює дію положень про безпідставне збагачення на відносини, що регулюються іншими положеннями Цивільного кодексу України, зокрема, на випадки виконання зобов`язання однією із сторін:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, у випадку коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13, від 02.09.2014 у справі № 910/1620/13, від 14.10.2014 у справі №922/1136/13 та від 25.02.2015 у справі № 910/1913/14, від 02.02.2016 у справі №6-3090цс15, яка підтримана Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 по справі № 910/13814/17.

У силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що приписи частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, встановлюють обов`язок набувача безпідставно отриманого майна повернути таке майно відповідній особі, причому обов`язок з повернення такого майна виникає з моменту, коли особа дізналася про безпідставність одержання цього майна.

Тобто ключовим у застосуванні норм, які регулюють кондиційні зобов`язання, є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як встановлено судом у ОСОБА_4 були відсутні правові підстави для отримання від ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 29 500,00 грн.

Отже, позовні вимоги про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 безпідставно набутих коштів підлягають задоволенню.

Суд приходить до висновку, що обов`язок з повернення безпідставно набутого майна, а саме грошових коштів у розмірі 29 500,00 грн настав у відповідача в момент, коли він дізнався про безпідставність одержання цього майна. Обставина про одержання коштів була відома відповідачу з моменту зарахування грошових коштів на його розрахунковий рахунок в банківській установі, на який були перераховані кошти, тобто 06.10.2023.

Отже, відповідач після отримання 06.10.2023 грошових коштів у сумі 29 500,00 грн зобов`язаний був повернути їх позивачу одразу, тобто прострочення виконання відповідачем зобов`язання по поверненню безпідставно набутих грошових коштів та неправомірне їх використання починається з наступного дня, а саме з 07.10.2023.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як убачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене в грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Отже, дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), а також у постанові Верховного Суду від 15.07.2021 у справі № 910/6053/19.

У постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20).

Отже, в справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Відтак у даному випадку, розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами встановлено законом, а саме частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

В зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно набутих або збережених грошових коштів, позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано за період з 07.10.2023 по 14.12.2023 -3 % річних у розмірі 164,88 грн та інфляційні втрати в розмірі 384,68 грн; за період прострочення з 15.12.2023 по 19.05.2025 року - 3% річних 1 262,25 грн та інфляційні втрати у розмірі 5 184,01 грн..

Визначаючи розмір заборгованості відповідача, зокрема, в частині процентів річних та втрат від інфляції суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Отже, з урахуванням викладених вище висновків та встановлених судом обставин безпідставного набуття відповідачем грошових коштів 06.10.2023, початком періоду прострочення, а також нарахування 3% річних, має бути 07.10.2023, закінченням - 19.05.2025.

Судом здійснено перевірку нарахування позивачем заявленої до стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що розрахунок відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та є арифметично вірним.

Беручи до уваги доведення позивачем своїх позовних вимог, які не спростовані відповідачем належними і допустимими доказами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача грн інфляційних втрат 5 568,01 та 1 427,13 грн 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі грн з кожного.

Керуючись ст. 4, 10-13, 76-81, 141, 247, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 безпідставно набуті кошти у розмірі 29 500 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, 3% річних у сумі 1 427 (одна тисяча чотириста двадцять сім) гривень 13 копійок та інфляційні втрати у сумі 5 568 (п`ять тисяч п`ятсот шістдесят вісім) гривень 01 копійку).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 536 ( п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 536 ( п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3

відповідач ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя М.П. Одарюк