Справа № 135/1599/24
Провадження № 2/135/83/25
РІШЕННЯ

Іменем України

29.07.2025 Ладижинський міський суд Вінницької області в

складі: судді Корнієнка О.М.,

з участю: секретаря судових засідань Кузьміних О.В.,

позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 ,

представника органу опіки та піклування Гронь О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ладижин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей. В позові зазначив, що він є батьком двох дітей: ОСОБА_5 , 2013 року народження, та ОСОБА_6 , 2016 року народження. Відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 записано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Своїх дітей позивач самостійно виховує та утримує, неповнолітні дії постійно проживають із батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Факт постійного проживання неповнолітніх дітей із батьком підтверджується рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 грудня 2023 року у цивільній справі №135/1392/23 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів. За даним рішенням з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, проте аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 не сплачує. Має сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 49 221,77 грн, що підтверджується розрахунком у ВП №76706223 станом на 04.12.2024 року.

Також позивач вказав, що відповідно до акту обстеження умов проживання №75 від 10 жовтня 2024 року в результаті бесіди членами комісії було встановлено, що родина ОСОБА_1 проживає у двохкімнатній квартирі, кімнати облаштовані необхідними меблями та технікою. Діти забезпечені одягом, взуттям, мають різноманітне харчування, засоби гігієни. Було встановлено, що матір дітей проживає окремо з осені 2023 року. Відповідно до довідок №01-39/373 та №01-39/374 від 10.10.2024 року наданих Ліцеєм №3 Ладижинської міської ради Вінницької області, ОСОБА_1 , батькові учня 4А класу Ліцею №3 ОСОБА_6 та учениці 6В класу Ліцею №3 ОСОБА_5 їхня мати участі у вихованні дітей не бере, не відвідує батьківські збори та шкільним життям дитини не цікавиться. Відповідно до довідки виданої ТОВ «Медична зірка» від 9 жовтня 2024 року на протязі останнього року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були задекларовані у сімейного лікаря ОСОБА_7 . За цей період діти неодноразово зверталися за медичною допомогою і кожного разу їх супроводжував батько ОСОБА_1 .

У зв`язку із збройною агресією РФ по відношенню до України від 24.02.2022 року ОСОБА_3 вимушено евакуювалась та перебуває за межами України, тому не приймає участь у вихованні. Позивач має можливість утримувати свої дітей матеріально, оскільки займається стоматологічною практикою, зареєстрований як фізична особа підприємець та має доходи, що дозволяють утримувати дітей. Він забезпечений житлом, являється одноособовим власником квартири, де з дітьми і проживає. Ця обставина, що позивач самостійно виховує та утримує дітей існує досить тривалий час, однак підтвердження позивачу цієї обставини потрібно за допомогою судового рішення для використання в подальшому цього рішення в Територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки для оформлення відстрочки від призову під час мобілізації. Матір дітей не приймає участь у вихованні та утриманні неповнолітніх дітей, проте її поведінка не спрямована на ухилення від виконання батьківських обов`язків, що позбавляє позивача подати цивільний позов про позбавлення матері батьківських прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги, та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 заперечили проти задоволення позовних вимог, просили суд відмовити в їхньому задоволенні.

Представник відповідача адвокат Катрич П.С. подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що відповідач повністю погасила заборгованість зі сплати аліментів на загальну суму 68153,22 грн. Заборгованість виникла у зв`язку з тим, що на момент прийняття рішення Ладижинського міського суду у справі №135/1392/23 від 11.12.2023 відповідач знаходилася за кордоном і не знала про відкриття провадження по даному рішенні суду. Крім цього, з позивачем у відповідача була домовленість, що на рахунок, який був відкритий позивачем, а також на рахунок їхньої доньки відкритий в Універсалбанку, відповідач буде перераховувати кошти в якості аліментів, які позивач буде використовувати для утриманя дітей. На підставі цієї домовленості брат відповідача ОСОБА_8 перерахував кошти згідно платіжних інструкцій всього на суму 12 200 грн. Крім сплати аліментів відповідач здійснювала додаткові витрати на утримання дітей.

Щодо участі відповідача у вихованні дітей представник відповідача вказав наступе. Відповідач з дітьми 28.04.2022 виїхала до Німеччини та в подальшому отримала посвідку на тимчасове перебування у Німеччині від 13.05.2022, тобто відповідач фактично з 28.04.2022 року разом з дітьми почала постійно проживати в Німеччині. З 01.03.2025 року відповідач переїхала на нове місце проживання в АДРЕСА_2 , де проживає і по даний час. Відповідно до рішення про надання допомоги на забезпечення засобів існування від 20.05.2022 відповідачу та дітям на період перебування їх у Німеччині була призначена соціальна допомога на загальну суму 1232,64 євро. Відповідно до повідомлення від 10.03.2025 відповідачу з 10.03.2025 по 31.08.2025 була призначена соціальна допомога в рорзмірі 1048,50 євро. З урахуванням вищенаведеного представник відповідача вважає, що можна зробити висновок, що відповідач з 28.04.2022 і до 23.09.2023 перебувала в Німеччині з дітьми, безпосередньо приймала участь у їх вихованні, так як займалася з ними по шкільній програмі навчального закладу, проводила з ними їх дозвілля, розказувала їм та навчала їх відомих їй правил поведінки в Німеччині, про культуру та звичаї німецького народу.

Відповідач постійно піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема забезпечувала та забезпечує їх необхідними коштами для їх харчування, медичного догляду, а в разі необхідності і їх лікування, що позитивно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, постійно спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, надає дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей, сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, постійно виявляє інтерес до їх внутрішнього світу, створює умови ддля отримання ними освіти.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову. Вказала, що орган опіки та піклування надав висновок про доцільність відмови у встановленні факту самостійного виховання та утримання дітей ОСОБА_1 . Вказала, що аліменти відповідач регулярно не сплачувала, однак однією сумою погасила заборгованість. Також було встановлено, що мати цікавиться дітьми, їх долею, здоров`ям, хоча і недостатньо.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду пояснення, у яких просив розгляд справи провести без їхньої участі. Вказав, що для набуття статусу «одинокий батько» необхідні дві умови: не перебування у шлюбі та виховання та утримання дитини самим батьком, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з заявником, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини та, відповідно не підтверджують наявність у заявника статусу «одинокий батько». Відтак позивачем не було підтверджено належними та допустимими доказами того факту, що відповідач не виконує свої обов`язки щодо виховання дитини. Тому просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доводи сторін по справі, дослідивши письмові докази та заслухавши в судовому засіданні покази свідків, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню зважаючи на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей.

28.04.2022 року ОСОБА_3 у зв`язку з агресією рф проти України з дітьми виїхала до Німеччини, та отримала посвідку на тимчасове перебування у Німеччині від 13.05.2022. До вересня 2023 року діти проживали разом з матір`ю у Німеччині. За час перебування дітей з матір`ю в Німеччині їм з червня 2022 року була призначена соціальна допомога на загальну суму 1232,64 євро. Діти відвідували школу. Також ОСОБА_3 з березня 2025 по 31.08.2025 була призначена соціальна допомога у розмірі 1048.50 євро. Вказані обставини підтверджуються відповідними документами відповідних державних органів Німеччини, перекладеними українською мовою.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 11.12.2023 по справі №135/1392/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з батьком ОСОБА_1 , а також вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини заробітку платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 жовтня 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Станом на 04.12.2024 року ОСОБА_3 мала заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 49221,77 грн.

Станом на 30.04.2025 борг за ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей відсутній, що підтверджується довідкою відділу ДВС від 05.05.2025 за №12022, а також банківською квитанцією від 24.04.2025 на суму 68153,22 грн.

Наразі діти проживають разом з батьком ОСОБА_1 в належній позивачу на праві приватної власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Що визнається сторонами та підтверджується відповідними витягами з реєстру Ладижинської територіальної громади про зареєстроване місце проживання, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №485901 від 14.02.2013.

Згідно Акта обстеження умов проживання №75 від 10.10.2024 вбачається, що загальна площа житла 79м2, в квартирі чисто та охайно, всі речі на своїх місцях, санітарний стан помешкання задовільний, кімнати об лаштовані необхідними меблями та технікою, газопостачання, електропостачання, водовідведення та опалення централізоване, дохід сім`ї складається із доходів ОСОБА_1 від підприємницької діяльності.

Судом також було встановлено, що ОСОБА_1 звертався із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якій просив оформити йому довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.10.2024 за №11698 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі вищевказаної довідки на тій підставі, що у нього відсутні документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради №202 від 27.05.2025 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі висновку органу опіки та піклування про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Між сторонами виник спір з приводу встановлення факту самостійного виховання дітей.

Звертаючись до суду із позовною заявою, ОСОБА_1 просив суд встановити факт самостійного виховання та утримання ним неповнолітніх дітей. Метою встановлення факту заявник визначив отримання права на відстрочку від мобілізації відповідно до пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з самостійним вихованням та утриманням дитини за рішенням суду.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один з батьків проживає окремо від дитини, він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

З настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються відповідними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або у певному обсязі припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22).

Тобто, для підтвердження факту самостійного виховання дітей обов`язковим елементом є наявність виключних (непереборних / виняткових / неординарними / особливих) обставин у конкретних життєвих ситуаціях (наприклад: особа, яка розлучена та самостійно здійснює обов`язки по вихованню та утриманню дитини, в той час коли інший з батьків позбавлений фактичної змоги виконувати свої обов`язки; через вади здоров`я; батько або матір зникли, визнані судом безвісно відсутніми; позбавлені батьківських прав; якщо один з батьків перебуває на окупованій території, в полоні і не може фактично виховувати та утримувати дитину тощо).

Наведені вище виключні обставини у даній справі відсутні, а саме по собі проживання матері окремо від дітей, місце проживання яких визначено з батьком, не свідчить про самостійне виховання та утримання, а також не звільняє матір від її обов`язку виховувати та утримувати дітей.

Згідно вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Всупереч вимог наведених норм позивач не надав суду доказів, що він одноосібно утримує та виховує дітей, а відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків.

Так, твердження позивача, що діти проживають з ним, ніким не оспорюється, однак жодним чином не свідчить про те, що він їх одноосібно утримує та виховує.

Згідно довідки виданої ТОВ «Медична зірка» від 09.10.2024 на протязі останнього року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були задекларовані у сімейного лікаря ОСОБА_7 , за цей період діти неодноразово зверталися за медичною допомогою і кожного разу їх супроводжував батько ОСОБА_1 .

Посилання позивача на те, що коли діти хворіли, то він забезпечував їх належне лікування та догляд, відвідував з ними лікарів, свідчить про те, що позивач виконував свої обов`язки як батька дитини. Разом з тим, враховуючи, що сторони домовились при розірванні шлюбу, що діти залишаються проживати з батьком, зважаючи на те, що відповідач на постійній основі проживає в іншій країні, то вказані обставини не свідчать про ухилення матері від утримання та виховання дітей.

В судовому засіданні, на вимогу позивача, судом було допитано як свідка дитину сторін ОСОБА_5 , яка вказала, що вона проживає з татом з 2023 року, до цього жила в Німеччині з матір`ю. Вона хоче проживати в Україні з татом. З мамою вона спілкується рідко, бо та рідко їй телефонує, а вона саме не хоче до неї дзвонити. Останні пів року бачилась з мамою, коли та приїздила в Україну, ходили з нею в кафе. З мамою спілкується також за допомогою месенджерів, переписуються. Мати купувала їй і брату подарунки, передає на свята, вітала на день народження, на Новий Рік, вітала з Різдвом, хоча вони не святкують. В її брата з матір`ю кращі відносини. Мати запитує що вони б хотіли отримати в подарунок. Батько відкрив їй картковий рахунок, на який окрім батька кошти приходять від маминого брата. Одного разу їх собаку заділа машина і мама побачила в соціальній мережі її пост про збір коштів і тоді надала частину коштів на лікування собаки.

Покази свідка ОСОБА_5 повністю спростовують викладені позивачем обставини про те, що він сам утримує та виховує дітей.

При цьому, наявність складних відносин між дочкою та матір`єю, яка проживає окремо, не може свідчити про те, що мати взагалі не вживає заходів до утримання та виховання дітей, і, зокрема, дочки.

Покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вказали, що їм відомо про те, що діти перебувають на утриманні батька, жодним чином не підтверджують те, що мати дітей їх не утримує та не виховує, спілкуючись із дітьми.

Свідок ОСОБА_11 підтвердила, що ОСОБА_3 постійно цікавиться дітьми, спілкується з ними по телефону, коли приїздить, то завжди навідується до дітей, купує подарунки, проводить з ними час разом.

Перебуваючи за кордоном, мати вживала певних заходів для перерахування коштів для дітей в 2024 та 2025 роках, що підтверджується копіями банківських квитанцій та платіжних інструкцій.

На даний час мати дітей сплачує аліменти, незважаючи на існування певний час заборгованості по аліментам, вона повністю погашена.

Довідки з навчального закладу про те, що мати не відвідує батьківські збори, не свідчать про відсутність уваги матері до дітей, зважаючи, що вона проживає за кордоном.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що у вихованні та утриманні неповнолітніх дітей, матір взагалі участі не бере. Окреме проживання батьків, проживання дітей із позивачем, що включає в себе обов`язок батька утримувати та виховувати дітей, не свідчать про факт відсутності матері в житті дітей, а також того, що вона не бере участі у вихованні та утриманні дітей.

Те, що на даний час матір дітей проживає в іншій країні, в зв`язку з чим регулярно не бачиться з дітьми, не приділяє їм достатньо уваги, якої вони потребують, зважаючи на вік дітей, не свідчить про те, що вона байдужа до дітей.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено порушення його прав чи свобод, а так само не доведено належними доказами, що від встановлення факту, про який він просить, залежить виникнення чи зміна прав, про які зазначено в позові.

Оскільки, в разі неотримання відстрочки від мобілізації відповідно до пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», діти зможуть проживати з матір`ю. Відтак, судом також не встановлено і порушення прав дітей на належне утримання та виховання батьками.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем беззаперечно не доведено факту його самостійного, без участі матері, виховання та утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а відтак позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 81, 89, 259, 260, 261, 268, ЦПК України ст.ст. 1, 5, 7, 15, 121, 141, 150, 157, 164 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 06.08.2025.

Суддя