Провадження № 2/512/252/25
"08" серпня 2025 р. с-ще Саврань
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Брюховецького О.Ю.,

за участю секретаря - Тімановського А.Г.,

представника відповідача - адвоката Слабоуса Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження справу за цивільним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2025 представник позивача Мих В.О., в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно зі статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень статей 36, 37 ЦПК України, було визначено головуючого суддю Брюховецького О.Ю. та передано йому вказану справу.

В обґрунтування позову зазначено, що представник позивача Мих В.О. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу в розмірі 22799,84 грн. за кредитним договором №6953568 від 23.11.2023. Свої вимоги представник позивача мотивувала тим, що 23.01.2024 ТзОВ «Мілоан» та відповідачка уклали кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

В подальшому, 28.05.2024 між первісним кредитором та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» укладено договір факторингу №106-МЛ від 28.05.2024, відповідно до умов якого ТзОВ «Мілоан» відступлено право грошової вимоги до відповідача.

Таким чином, відповідно до реєстру боржників за договором факторингу до ТзОВ «ФК «Кредит капітал» перейшло право вимоги до відповідача.

Враховуючи викладене та посилаючись на приписи діючого законодавства, позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №6953568 від 23.11.2023 на загальну суму 22799,84 грн. та понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 28.04.2025 вбачається, що вказаний позов залишений без руху, а позивачу надано строк на виправлення недоліків (а.с.38).

07.05.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача - Сидорак О.Р. про витребування доказів у ТзОВ «ФК «Контрактовий дім», зокрема, інформації щодо перерахування 11.12.2023 ТзОВ «Мілоан» на рахунок ОСОБА_1 кредитних коштів (а.с.40-41).

Того ж дня до суду надійшла заява представника позивача Сидорак О.Р. про усунення недоліків де остання зазначила, що нарахування заборгованості здійснювалось відповідно до пунктів Кредитного договору №6953568 від 23.11.2023 року, а саме: пункту 1.2. сума (загальний розмір) кредиту становить 7 000,00 грн., пункту 1.3. кредит надається загальним строком на 105 днів з 23.11.2023 р. (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів, пункту 1.3.1. пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту завершується 08.12.2023 р. (рекомендована дата платежу).

Таким чином на думку представника позивача з відповідача необхідно стягнути суму заборгованості в розмірі 31482,50 грн. з яких, сума кредиту становить - 7000,00 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків - 23782,50 грн.; прострочена заборгованість за комісією становить - 700,00 грн.

Разом з тим, представник позивача вказала, що відповідачкою було здійснено пролонгацію на 15 днів відповідно до умов кредитного договору, а саме у разі продовження строку кредитування на 15 днів, ставка комісії складає 10,00%.

Отже, представник позивача зазначила, що з 24.12.2023 року по 05.01.2024 року (включно) було нараховано проценти згідно п.п. 1.5.2, 2.3.1.1. Кредитного договору.

3 07.01.2024 року по 22.01.2024 року (включно) було нараховано проценти згідно п.п. 1.5.2, 2.3.1.1. Кредитного договору.

3 23.01.2024 року по 29.01.2024 року (включно) було нараховано проценти згідно п.п. 1.5.2, 2.3.1.1. Кредитного договору.

3 30.01.2024 року і по дату останнього платежу, було нараховані менші суми прострочених процентів (а.с.43-48).

Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 16.05.2025 по цивільній справі за позовною заявою представника позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відкрито провадження та прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 09.06.2025 за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Крім того, вказаною ухвалою суду витребувано інформацію з ТОВ ФК «Контрактовий дім».

05.06.2025 до суду надійшла заява представника відповідачки - Слабоуса Є.А. про вступ у справу як представника, на підставі ордеру серія АІ №1780559 від 02.01.2025 (а.с.58).

На виконання ухвали суду від 16.05.2025 надійшла заява представника ТОВ «ФК «Контрактовий дім» - Пономар К.О. (а.с.60-61).

18.06.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача - Слабоуса Є.А. з якого вбачається, що відповідачка та її представник не погоджується з вимогами позову.

Так, відповідачка вказала, що не укладала з ТзОВ «Мілоан» кредитний договір, не погоджувала та не підписувала електронним підписом додатки до нього.

Представник відповідача вказав, що жоден з додатків до кредитного договору про споживчий кредит №6953568 не містить відомості про їх підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

Крім того, представник відповідача у відзиві на позов вказав, що позивачем не надано належного доказу на підтвердження перерахування ТзОВ «Мілоан» грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідачки.

Окрім того, на думку представника відповідачки, надана квитанція ТОВ ФК «Контрактовий дім» суперечить інформації, яка міститься в наданому позивачем платіжному дорученні 115944699 від 23.11.2023 року в частині банку отримувача, призначення платежу та способу перерахунку адже Позивач наполягав на безготівковому перерахунку, натомість надана квитанція сформована через термінал «Easypay» # 1333 в якій зазначено поповнення карти, що свідчить про готівкове внесення грошових коштів, та відповідно суперечить умовам кредитного договору.

Крім того, вказана квитанція не містить ідентифікаційного номеру відповідача, а ім`я останньої зазначено невірно.

Звертаючись з позовною заявою до суду позивач просив стягнути з відповідачки суму заборгованості за Кредитним договором в розмірі 22799,84 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 4410 грн.; простроченої заборгованості за сумою відсотків -17689,84 грн. та простроченої заборгованості за комісією - 700 грн.

Натомість в поданій представником позивача заяві про усунення недоліків від 07.05.2025 року позивач наголошує на існуванні у відповідачки вже іншої, більшої заборгованості, а саме: що сума заборгованості складає 31 482,50 грн., з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 7 000,00 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків що становить - 23 782,50 грн.; прострочена заборгованість за комісією становить - 700,00 грн.

При цьому, до заяви про усунення недоліків представником позивача не було додано жодних первинних фінансових документів на підтвердження збільшення розміру заборгованості, зокрема пролонгації.

Також, не було подано заяви про збільшення розміру позовних вимог. Натомість зі змісту вже наявних в матеріалах даної справи документів визначити остаточний розмір заборгованості, який представник позивача просить стягнути з відповідачки неможливо через ненадання позивачем обґрунтованого розрахунку такої заборгованості та відповідних належних доказів на підтвердження факту існування заборгованості у відповідачки перед позивачем.

Як наслідок, позивачем не доведено свої позовні вимоги до відповідачки передбачений законом спосіб та не обгрунтовано їх розмір.

Крім того, на думку представника відповідача позивачем не надано відповідного реєстру боржників, що свідчить про не доведення позивачем переходу до нього права вимоги від ТзОВ «Мілоан».

В матеріалах даної справи міститься довіреність від 02.12.2024 від імені ТзОВ «ФК «Кредит капітал», якою уповноважено Мих В.О. бути представником Товариства у судах України: судах загальної юрисдикції, господарських судах, адміністративних судах, в тому числі апеляційних судах та Верховному Суді, у третейських судах; органах державної влади органах державної виконавчої служби, приватних виконавців, органах нотаріату та у будь-яких установах і організаціях з питань захисту прав та охоронюваних законом інтересів Товариства з визначеним колом повноважень. Тобто мова йде про процесуальне представництво інтересів Позивача. Натомість вказана довіреність не уповноважує Мих В.О. як представника на підписання окремих фінансових документів Позивача, що свідчить про відсутність відповідних повноважень у Мих В.О. на самовільне формування та підписання вище вказаного Витягу з Реєстру Боржників.

Разом з тим, представник відповідача просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

03.07.2025 до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача ТзОВ «ФК «Кредит капітал» - Заведій К.С., з яких вбачається, що ТзОВ «Мілоан» надіслало відповідачеві одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору у вигляді смс на номер телефону відповідачки (який збігається з номером телефону вказаній Відповідачем у Відзиві), зазначений номер телефону був використаний відповідачкою для підписання відповіді про прийняття пропозиції товариства щодо укладення кредитного договору №6953568 від 23.11.2023 року, що зафіксовано в ІТС товариства. Кредитний договір №6953568 від 23.11.2023 року є укладеним в електронній формі. При укладенні договору позичальник підтвердив, що інформація щодо порядку видачі, суми кредиту, комісії, річної процентної ставки, строку кредиту, правила надання фінансових послуг йому надані з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав?язування її придбання.

Тобто, підписання відповідачем договору про надання кредиту свідчить про ознайомлення його з правилами надання коштів у позику та вимогами частини 2 статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", так як ознайомлення із даними правилами передують укладенню договору.

Отже, Відповідач був у повній мірі поінформований про умови надання кредиту відповідно до вимог чинного законодавства, що не заперечується і позивачем.

Щодо отримання відповідачкою кредитних коштів представник позивача зазначила, що доступ до виписок по карті на яку перераховано кредитні кошти має банк-емітент та відповідачка. Так, відповідачка може власноруч отримати виписки по рахункам для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів.

Так стороною відповідача не надано суду належних доказів що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок вказаний у договорах, або доказів того що карткові рахунки їй не належать.

Щодо відступлення права вимоги представник позивача зазначила, що 28.05.2024 ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» керуючись главою 47 Цивільного кодексу України, уклали договір відступлення вимоги. За змістом договору відступлення права вимоги №106-МЛ від 28.05.2024 перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржника відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому передачі відповідно до реєстру боржників після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. 28.05.2024 ТзОВ «Мілоан» передав позивачу Реєстр боржників до Договір про відступлення прав вимоги про що сторони підписали Акт приймання-передачі Реєстр боржників від 28.05.2024 до Договору відступлення прав вимоги №106- МЛ в 28.05.2024.

Згідно з Витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимог №106-МЛ від 28.05.2024, ТзОВ «ФК «Кредит капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 в загальній сумі заборгованості 22799,84 гривень. Всі дані вказані у Витягу повністю відповідають Договору відступлення права вимоги №106- МЛ від 28.05.2024 р.

Щодо існування заборгованості представник позивача вказала, що розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплату готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Емітенти зобов?язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, та виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов?язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України.

Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.

Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі.

Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі.

Інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістра аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованої первинного документа.

Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема такі регістри як особові рахунки та виписки з них.

Разом з тим, представник позивача Заведій К.С. вказала, що твердження представника відповідача про неможливість підпису представником позивача Мих В.О. додатків до позовної заяви та саму позовну заяву є хибним. Оскільки, згідно виданої довіреності Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-капітал», яка є юридичною особою відповідно до законодавства України (надалі - «Товариство») в особі Генерального директора Хробака Мар?яна Романовича, що діє на підставі Статуту, уповноважує Мих Вікторію Олегівну (...) бути представником Товариства у судах України: судах загальної юрисдикції, господарських судах, адміністративних судах, в тому числі апеляційних судах та Верховному Суді, у третейських судах; органах державної влади, органах державної виконавчої служби, приватних виконавців, органах нотаріату та у будь-яких установах і організаціях з питань захисту прав та охоронюваних законом інтересів Товариства з наступними правами: підпису позовної заяви, апеляційної та касаційної скарги на рішення (ухвалу, постанову тощо) суду, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення на відзив, відзиву на апеляційну скаргу (подання), заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, заяв про заміну сторони у судовому провадженні у виконавчому листі/у виконавчому провадженні/стягувача у рішенні суду та інших заяв; засвідчувати своїм підписом справжність копій документів згідно оригіналу; робити та засвідчувати своїм підписом витяги з договорів та додатків до них.

28.07.2025 до суду надійшла заява представника відповідача - Слабоуса Є.А. про відвід судді Брюховецькому О.Ю

Слухання справи відкладено на 04.08.2025.

Однак, 04.08.2025 до суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Слабоуса Є.А. про відкладення судового засідання на іншу дату (а.с.94).

Слухання справи відкладено на 08.08.2025.

Ухвалою суду від 08.08.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача про відвід судді відмовлено (а.с.96-97), а слухання справи продовжено.

В судове засідання представник позивача - Кривенко Д.О. не з`явився, проте 22.07.2025 подав клопотання в якому просив позовні вимоги задовольнити повному обсязі, а справу розглянути без його участі (а.с.82).

Представник відповідача - Слабоус Є.А. в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечив просив відмовити в позові.

До суду не надходило клопотань сторін про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

З клопотаннями про відкладення розгляду справи учасники справи не звертались.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що між ТзОВ «Мілоан» та відповідачкою було укладено договір про споживчий кредит №6953568 від 23.11.2023 (а.с.8-13).

Згідно п.1.2. та п.1.3 вищевказаного договору вбачається, що Сума (загальний розмір) кредиту становить 7000,00 грн. Кредит надається строком на 105 днів з 23.11.2023.

Відповідно п.1.3.1 пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 08.12.2023.

З пункту 1.5 вбачається, що загальні витрати позичальника за пільговий період складають 2432,50 грн. в грошовому виразі та 141762,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 24482,50 грн. в грошовому виразі та 18515,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 9432,50 грн. орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (за весь строк кредитування) складає 31482,50 грн.

Пунктом 1.5.1 встановлено, що комісія за надання кредиту 700,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Як вбачається з пунктів 1.5.2., 1.5.3., 1.6., 1.7. кредитного договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1732,50 грн., які нараховуються за ставкою 1.65 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду; проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 22050,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду; тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 цього Договору; позичальник не повинен сплачувати на користь Кредитодавця будь-які платежі не передбачені цим договором. Вказані в цьому договорі розміри комісій, процентів та будь-яких інших винагород Кредитодавця не можуть бути збільшені Кредитодавцем без згоди Позичальника (а.с.8-13).

З графіку платежів вбачається, що сума кредиту за договором становить 7000,00 грн., проценти за користування кредитом 23782,50 грн. (а.с.14).

Матеріали справи містять заяву на отримання кредиту №6953568, згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 надала інформацію ТзОВ «Мілоан», а саме: адресу місця проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

З довідки б/н від 14.10.2024 вбачається, що між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 23.11.2023 о 10 годині 14 хвилин 09 секунд, одноразовий ідентифікатор 441917 (а.с.16).

З анкети-заяви на кредит від 23.11.2023 вбачається про укладення договору між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 (а.с.17).

Відповідно до платіжного доручення №115944699 від 23.11.2023 вбачається про перерахунок кредитних коштів ОСОБА_1 в сумі 7000,00 грн. (а.с.18).

В матеріалах справи міститься відомість про щоденні нарахування та погашення кредиту (а.с.19-20).

З виписки з особового рахунку за кредитним договором вбачається, що сума заборгованості складає 22799,84 грн. (а.с.21).

З договору про відступлення прав вимоги №106-МЛ від 28.05.2024 укладеного між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит капітал» вбачається про право грошової вимоги позивача до відповідача (а.с.22).

Згідно акту прийому передачі вбачається про передачу реєстру боржників від 28.05.2024 (а.с.27).

Крім того, матеріали справи містять додаткову угоду №1 про відступлення прав вимоги ТзОВ «Мілоан» до ТзОВ «ФК «Кредит капітал» (а.с.28).

Відповідно до платіжної інструкції №2258 від 28.05.2024 вбачається, що ТзОВ «ФК «Кредит капітал» здійснило оплату ТзОВ «Мілоан» згідно відступлення прав вимоги №106-МЛ від 28.05.2024 (а.с.29).

З витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги вбачається, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед ТзОВ «ФК «Кредит капітал» в сумі 22799,84 грн. (а.с.30).

В матеріалах справи міститься претензія представника ТзОВ «ФК «Кредит капітал» до ОСОБА_1 про заборгованість перед позивачем у сумі 22799,84 грн. (а.с.31).

Крім того, в матеріалах справи міститься довіреність генерального директора ТзОВ «ФК «Кредит капітал» Хробака М.Р. про уповноваження Мих В.О. (а.с.33).

Разом з тим, матеріали справи містять посадову інструкцію юристконсульта відділу стягнення заставної заборгованості департаменту обслуговування портфельної заборгованості та лист ознайомлення з нею, в якому міститься підпис Мих В.О. (а.с.34-35).

З матеріалів справи вбачається опис вкладення 170 про надсилання поштового відправлення відповідачці (а.с.36).

Згідно інформації ТзОВ «ФК «Контрактовий дім» вбачається, що 23.11.2023 року о 10 годині 14 хвилин було успішно здійснено (завершено) переказ коштів від платника ТзОВ «Мілоан» за платіжною операцією № на суму 7000,00 грн. отримувачу ОСОБА_1. номер картки НОМЕР_2 «АЛЬФА-БАНК» З призначенням платежу «кредитні кошти від ТзОВ «Мілоан».

Разом з тим, представник ТзОВ «ФК «Контрактовий дім» зазначив, щодо неможливості надання інформації про ПІБ особи держателя платіжної карти: отримувача коштів, тому, що такою інформацією володіє банк-емітент платіжної карти, який здійснював ідентифікацію особи перед укладанням договору (а.с.60-61).

З квитанції до платіжної інструкції №19684-1333-72950778 від 23.11.2023 вбачається, що платник ТОВ «Мілоан», , надавач платіжних послуг платника ТОВ ФК «Контрактовий дім», отримувач - ОСОБА_1; номер картки: НОМЕР_3 ; надавач платіжних послуг отримувача АТ «Альфа-Банк», сума переказу 7000,00 грн.; призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» поповнення карти Mastercard* НОМЕР_4 (а.с.63).

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в частині 1 статті 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Так, судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Відповідно до частини 3 статті 12, статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог статей 77-78 ЦПК України.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приписами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У контексті дотримання судом стандартів мотивування слід звернути увагу на рішення «Руїз Торіха проти Іспанії» (№ 18390/91, 09.12.1994 року, §29) та «Проніна проти України» (№ 63566/00, 18.07.2006 року, § 23,25), у яких ЄСПЛ зауважив, що у рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені мотиви, на яких вони ґрунтуються; міра, до якої суд має виконати свій обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення; проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді.

У рішенні «Суомінен проти Фінляндії» (№ 37801/97, 01.07.2003 року, § 36) зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доводів сторін на підтвердження їхніх позицій, суд зобов`язаний виправдовувати свої дії і наводити обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, що підтверджується наявними у справі доказами, відповідачкою порушено умови зазначеного кредитного договору в частині своєчасного повернення коштів, тому суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено вимоги про стягнення із відповідача, як боржника, заборгованості за вказаним договором, що підтверджується наданими позивачем розрахунками, які долучено до матеріалів справи.

Надані сторонами докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості.

Отже, беручи до уваги те, що відповідачка належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв`язку із чим вважається такою, що прострочила виконання зобов`язання, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Щодо заперечення представника відповідача про підписання відповідачкою кредитного договору №6953568 від 23.11.2023.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 на отримання кредиту, з якої вбачається інформація про відповідача, а саме: адреса місця проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 та номер телефону НОМЕР_5 (а.с.15).

Разом з тим, матеріали справи містять довідку про надсилання відповідачці одноразового ідентифікатора «441917» на телефонний номер НОМЕР_5 , саме 23.11.2023 о 10 годині 14 хвилин 09 секунд (а.с.16).

Крім того, з договору про споживчий кредит №6953568 від 23.11.2023 вбачається, підпис відповідачки одноразовим ідентифікатором «441917», який здійснено 23.11.2023 о 10 годині 14 хвилин (а.с.8-13).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII).

Згідно з пунктами 6, 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону № 675-VIII).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд бере до уваги, що у договорі зазначені всі необхідні дані про особу ОСОБА_1 необхідні для її ідентифікації: реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, номер мобільного телефону.

Так, відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті кредитодавця подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, підтвердила умови, після чого первісний кредитор надіслав їй за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону ( НОМЕР_5 ) (міститься в реквізитах договору та в заяві на отримання кредиту) одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідачка використала для підтвердження підписання кредитного договору.

На виконання умов договору позикодавцем перераховано кошти на рахунок позичальника. Суд в даному випадку досліджував час підписання договору, час зарахування коштів та активний номер телефону, який відповідачка використовувала під час укладення кредитного договору та який є активний як користувача емітованої кредитної картки. Усі ці докази підтверджують факт укладання договору про споживчий кредит №6953568 від 23.11.2023.

Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, визначенні його умов, а також форми та способу їх закріплення, якщо інше не передбачено законом.

Також, відповідно до статті 207 ЦК України, правочин може вчинятися у письмовій формі шляхом підписання одного документа або обміну документами. Жодна норма не встановлює черговості між основним договором і паспортом кредиту.

Суд приходить до висновку, що без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону № 675-VIII вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Також відповідачем не надано належних доказів укладення договорів від його імені іншою особою за відсутності його волевиявлення.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII).

Згідно з пунктами 6, 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону № 675-VIII).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Отже, одноразовий ідентифікатор (код) - це допустима форма електронного підпису, якщо сторони погодили його використання, а його разове використання прирівнюється до власноручного підпису і має юридичну силу.

Кірм того, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільно суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Так суд приходить до висновку, що без отримання SMS повідомлення на номер телефону відповідачки, відповідно до якого було здійснено вхід на сайт ТзОВ «Мілоан» за допомогою логіна та пароля, договір між відповідачкою та ТзОВ «Мілоан» не був би укладений. Тобто, даний кредитний договір відповідає внутрішні волі відповідачки.

Щодо заперечення представника відповідача про неналежність доказу виписки по рахунку відповідача.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах: від 30.11.2022 у справі №214/6975/15-ц; від 25.11.2022 у справі №1512/2-214/11; від 21.09.2022 у справі №381/1647/21; від 01.08.2022 у справі №369/11694/15-ц; від 06.07.2022 № y справі 128/2269/20; від 01.06.2022 у справі №172/35/16-ц; від 31.05.2022 у справі №194/329/15-ц; від 25.05.2022 у справі №219/7527/16; від 25.05.2022 у справі №645/59/16-ц; від 20.05.2022 у справі № 336/4796/18; від 09.02.2022 у справі №161/5648/20; від 02.02.2022 у справі № 205/7751/16-ц, виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнта та як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність. А тому, може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника.

Матеріали справи містять виписку з особового рахунку за кредитним договором №6953568 від 23.11.2023, з якої вбачається, що сума заборгованості за вказаним кредитним договором становить 22799,84 грн. (а.с.21).

Крім того, в матеріалах справи міститься відомість про щоденні нарахування та погашення кредиту відповідачкою (а.с.19).

Згідно висновку Вищого господарського суду України, наведеному у постанові Вищого господарського суду України від 06.04.2017 року у справі №905/2009/15, висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеному у Постанові від 30.08.2019 року №353/614/15-ц - банківські виписки - є належними доказами на підтвердження видачі кредиту.

Відповідно до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Таким чином суд вважає виписку з особового рахунку за кредитним договором №6953568 від 23.11.2023 укладеним між ТзОВ «Мілоан» та відповідачкою, належним доказом по сраві.

Щодо заперечення представником відповідачки про перерахунок грошових коштів.

Суд виходить із того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи містять відповідь ТОВ «Контрактний дім» згідно якої вбачається, що 23.11.2023 року о 10 годині 14 хвилин було успішно здійснено (завершено) переказ коштів від платника ТзОВ «Мілоан» за платіжною операцією № на суму 7000,00 грн. отримувачу ОСОБА_1 номер картки НОМЕР_4 АТ «АЛЬФА-БАНК» з призначенням платежу "кредитні кошти від ТзОВ «Мілоан» (а.с.60-61).

З пункту 2.1 кредитного договору про умови кредитування вбачається, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_4 (а.с.9).

З квитанції до платіжної інструкції №19684-1333-72950778 від 23.11.2023 вбачається, що платник ТОВ «Мілоан», , надавач платіжних послуг платника ТОВ ФК «Контрактовий дім», отримувач - ОСОБА_1 ; номер картки: НОМЕР_3 ; надавач платіжних послуг отримувача АТ «Альфа-Банк», сума переказу 7000,00 грн.; призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» поповнення карти Mastercard* НОМЕР_4 (а.с.63).

Також, з платіжного доручення №115944699 від 23.11.2023 вбачається про перерахунок кредитних коштів ОСОБА_1 в сумі 7000,00 грн. (а.с.18).

Крім того, в платіжному дорученні зазначено ідентифікаційний номер відповідачки: НОМЕР_1 .

Однак, представник відповідача заперечив про спосіб перерахування коштів на рахунок відповідачки.

Відповідно до частини 4 статті 42 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Якщо немає згоди платника на виконання платіжної операції, - така операція вважається неакцептованою, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно частини 2 статті 87 Закону України «Про платіжні послуги» платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції. У разі виявлення невідповідності інформації платник має відшкодувати надавачу платіжних послуг шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації.

Відповідно до п.35 Глави 1 Інструкції про безготівкові рахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затверджених Постановою НБУ від 29.07.2022 №163 платник несе відповідальність перед надавачем платіжних послуг, що його обслуговує, за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції відповідно до умов договору.

Отже, саме позивач несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції тощо.

Однак, в частині 1 статті 88 та статті 87 Закону України «Про платіжні послуги» законодавець закріпив, що неналежний отримувач протягом трьох робочих днів з дати надходження повідомлення надавача платіжних послуг платника про виконання помилкової, неналежної (платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі); або неакцептованої платіжної операції (платіжна операція, виконана надавачем платіжних послуг платника на підставі наданої ініціатором платіжної інструкції без отримання згоди платника (крім примусового списання (стягнення) або після відкликання такої згоди) зобов`язаний ініціювати платіжну операцію на еквівалентну суму коштів, зараховану йому внаслідок помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції, на користь такого надавача платіжних послуг.

Відповідно до частин 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частин 5-6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В статті 89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що згідно платіжного доручення №115944699 від 23.11.2023 вбачається про перерахунок кредитних коштів ОСОБА_1 в сумі 7000,00 грн. призначення платежу згідно договору №6953568.

Разом з тим, з договору про споживчий кредит вбачається про способи надання кредиту, а саме безготівково, шляхом перерахування коштів на рахунок з використанням наданих позичальником реквізитів електронного платіжного засобу (картки) або готівкою, шляхом переказу суми кредиту через платіжну систему NovaPay, яку позичальник отримує у відділеннях учасників цієї платіжної системи. Якщо кредитні кошти надаються безготівково, в п.2.1 договору зазначається на рахунок з використанням карти, якщо готівкою то у відділення NovaPay.

Судом встановлено, що в пункті 2.1 кредитного договору про умови кредитування зазначено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_4 (а.с.9).

Так, з квитанції до платіжної інструкції №19684-1333-72950778 від 23.11.2023 вбачається, що платник ТОВ «Мілоан», , отримувач - ОСОБА_1 ; номер картки: НОМЕР_3 ; надавач платіжних послуг отримувача АТ «Альфа-Банк», сума переказу 7000,00 грн.; призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» поповнення карти Mastercard* НОМЕР_4 (а.с.63).

Представником відповідачки не спростовано наявності помилки в діях позивача при перерахуванні коштів відповідачу на зазначену карту, адже доступ до виписок по картці, на яку перераховано кредитні кошти має відповідачка.

Не надано і доказів того, що операція по перерахуванню коштів була неакцептованою платіжною операцією, тобто платіжною операцією, виконаною надавачем платіжних послуг платника на підставі наданої ініціатором платіжної інструкції без отримання згоди відповідача.

Крім того, суд враховує, що не має місця і факт допущення помилки при здійсненні вказаного переказу і іншими особами (неналежна платіжна операція): з вини банку або іншого суб`єкта переказу, що є підставою оцінювати вказаний переказ як належний відповідачці.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) дійшла висновку, що на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Заперечуючи факт отримання кредитних коштів, відповідачка будучи обізнаною про підписання кредитного договору не вчинила дії щодо захисту, на її думку, порушених прав на отримання кредитних коштів за вказаним договором.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 31 січня 2025 року у справі № 235/8060/15-ц (провадження № 61-6952св24).

Відповідачем не спростовано, що банківська картка з відповідним номером, яка вказана нею в договорі, їй не належить.

Щодо заперечення представника відповідача про надані докази по справі.

Вирішуючи клопотання представника позивача про витребування доказів, суд, враховую наступне.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (ч.1 ст.64 ЦПК України).

В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про витребування доказів у ТзОВ «ФК «Контрактовий дім», зокрема, інформації щодо перерахування 11.12.2023 ТзОВ «Мілоан» на рахунок ОСОБА_1 кредитних коштів (а.с.40-41).

Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 16.05.2025, клопотання представника позивача, задоволено та витребувано інформацію з ТОВ ФК «Контрактовий дім» саме за 11.12.2023.

Однак, 17.06.2025 до суду надійшла інформація представника ТОВ «»ФК «Контрактовий дім» про перерахування коштів ТзОВ «Мілоан» на рахунок ОСОБА_1 саме 23.11.2023 о 10 годині 14 хвилин за платіжною інструкцією на суму 7000,00 грн.

Представник відповідачки в судовому засіданні заперечив, щодо наданого доказу та зазначив, що вказана дата в клопотанні представника позивача про перерахування коштів не співпадає з датою перерахування коштів наданою ТОВ «Контрактовий дім».

Суд зазначає, що задовольняє клопотання про витребування доказів лише у межах тих даних, які чітко зазначені у клопотанні.

Крім того, суд не зобов`язаний самостійно розширювати предмет витребування доказів, якщо це не передбачено законом або не випливає з обставин справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 84 ЦПК України встановлено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 84 ЦПК України встановлено, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства.

Відповідно до пункту 2 та 4 частини 2 статті 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Завдання законодавця при регламентації конструкції доказування полягає у забезпеченні гармонічного поєднання активності сторін та суду в цивільному судочинстві. Активність сторін відбиває приватноправові засади змагального процесу, а активність суду публічно-правовий інтерес у ефективності відправлення правосуддя. Можливість збирання доказів судом за власною ініціативою за чинним ЦПК мають обґрунтовуватися не виключно через призму змагальності, однак і з урахуванням принципу пропорційності в контексті завдань та мети цивільного судочинства. Положення процесуального законодавства щодо можливості витребування доказів за ініціативою суду у випадку недобросовісної поведінки сторони щодо доказів покликане зберегти баланс між змагальністю сторін, що забезпечує реалізацію приватноправового інтересу у цивільному судочинстві, та активністю суду в контексті принципу суддівського керівництва процесом, що відбиває публічно-правовий інтерес в ефективності цивільного судочинства. Необхідність збереження відповідного балансу прямо випливає із норми, що регулює завдання цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК).

Згідно з пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.). Принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування. Принцип покликаний надати можливість учасникам правовідносин передбачити результати своїх дій, набуття відповідних прав та обов`язків. Це передбачає і прогнозованість судових рішень за результатами розгляду спорів.

У ході розгляду справи судом було досліджено надані докази, зокрема, інформацію надану ТОВ «ФК «Контрактовий дім».

Суд, оцінивши докази відповідно до вимог статей 76-80, 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що надана інформація відповідає критеріям належності та допустимості, є достовірною та має істотне значення для розгляду справи.

Щодо твердження представника відповідача про неналежність позивача у даній справі.

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходить права первісного кредитора у зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували в момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно з пунктом 3.2.6. Договору про споживчий кредит, Позикодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника.

28.05.2024 ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит капітал» керуючись главою 47 Цивільного кодексу України, уклали Договір відступлення прав вимоги №106- МЛ.

З Договору відступлення права вимоги №106- МЛ від 28.05.2024 перехід: клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржника відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги.

Так, 28.05.2024 ТзОВ «Мілоан» передав Позивачу Реєстр боржників до Договору, відступлення прав вимог про що сторони підписали Акт приймання-передачі Реєстру боржників від 28.05.2024 до Договору відступлення прав вимоги №106- МЛ 28.05.2024.

Згідно з Витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимог ТзОВ «ФК «Кредит Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_1 в загальній сумі заборгованості 22799,84 грн.

Приписами статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Матеріали справи містять платіжну інструкцію №2258 від 28.05.2024 згідно якої вбачається про перерахування коштів ТзОВ «ФК «Кредит капітал» на рахунок ТзОВ «Мілоан» в сумі 2162236,36 грн. Призначення платежу оплата згідно договору відступлення прав вимоги №106-МЛ від 28.05.2024 (а.с.29).

Згідно пункту 3.1.7 договору про споживчий кредит №6953568 від 23.11.2023 вбачається, що у випадку відступлення права вимоги за цим договором новому кредитору або залучення колекторської(их) компанії(й) до врегулювання простроченої заборгованості, кредитодавець зобов?язаний протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за цим договором новому кредитору або залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості повідомити позичальника про такий факт та про передачу персональних даних позичальника, а також надати інформацію про нового кредитора або колекторську компанію відповідно (найменування, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження, інформацію для здійснення зв?язку - номер телефону, адресу, адресу електронної пошти та інші відомості, якщо вимога їх надання передбачена законодавством) використовуючи на власний розсуд один з таких способів: особисто, під час телефонних, відеопереговорів, шляхом надсилання текстових, голосових та інших повідомлень через засоби телекомунікації, у тому числі без залучення працівника кредитодавця, шляхом використання особисто» за місцем проживання чи перебування або за місцем роботи позичальника.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься претензія представника ТзОВ «ФК «Кредит капітал» до ОСОБА_1 з якої вбачається про повідомлення відповідача про відступлення прав вимоги на підставі договору факторингу та про наявність заборгованості перед позивачем у сумі 22799,84 грн. (а.с.31).

Крім того, претензія містить реквізити за якими відповідачці необхідно було погасити заборгованість по кредиту.

Статтею 1080 ЦК України встановлено дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Стаття 1082 ЦК України зобов`язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.

Аналіз змісту статті 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що відповідно до умов договору факторингу про відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором, новий кредитор позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Щодо твердження представника відповідача про неповноважність представника позивача Мих В.О .

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із вимог частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Матеріли справи містять довіреність генерального директора ТзОВ «ФК «Кредит капітал» (далі Товариство) від 02.12.2024, якою уповневажено Мих В.О. бути представником Товариства у судах України, зокрема, у судах загальної юрисдикції з наступними правами: знайомитися з матеріалами справи та виконавчого провадження, робити з них витяги, виписки, знімати та одержувати копії рішень, ухвал, постанов і інших документів, що є у справі та виконавчому провадженні; брати участь у судових засіданнях, подавати докази, додаткові матеріали, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання та відводи; брати участь у провадженні виконавчих дій, одержувати виконавчі документи і пред?являти їх до виконання (стягнення), бути представником Товариства наданими законом стороні у виконавчому провадженні, здійснювати у виконавчому провадженні з усіма правами усі повноваження стягувача, передбачені Законом України» Про виконавче провадження», приймати описане майно на відповідальне зберігання, подавати скарги на дії державних виконавців. давати усні та письмові пояснення судові, та в процесі виконавчих дій, наводити, висловлювати свої доводи, міркування та заперечення з усіх питань, що виникають у ході судового процесу та виконавчого провадження, у тому числі при проведенні експертизи; заперечувати проти клопотань, доводів і міркувань інших учасників судового процесу та виконавчого провадження; оскаржувати рішення і ухвали суду, господарського суду та дії (бездіяльність) державного виконавця з питань виконавчого провадження в установленому порядку; підпису позовної заяви, апеляційної та касаційної скарги на рішення (ухвалу, постанову тощо) суду, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення на відзив, відзиву на апеляційну скаргу (подання), заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, заяв про заміну сторони у судовому провадженні/у виконавчому листі/у виконавчому провадженні/стягувача у рішенні суду та інших заяв; засвідчувати своїм підписом справжність копій документів згідно оригіналу; робити та засвідчувати своїм підписом витяги з договорів та додатків до них; підпису та подачі зустрічної позовної заяви; змінювати підставу або предмет позову, збільшувати розмір позовних вимог, подавати заяву про видачу дубліката виконавчого документа, про поновлення строку пред?явлення виконавчого документа до виконання, про відмову від стягнення і повернення виконавчого документа; оспорювати належність майна і його оцінку; а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими законом.

Так, представлена довіреність суду, належно посвідчена та містить чіткий перелік повноважень, у тому числі право робити та засвідчувати своїм підписом витяги з договорів та додатків до них.

Крім того, матеріали справи містять витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №106-МЛ від 28.05.2024 засвідчений представником ТзОВ «ФК «Кредит капітал» - Мих В.О. (а.с.30).

Отже, в ході дослідження доказів судом встановлено, що представник позивача діє на підставі належним чином оформленої довіреності, яка прямо передбачає повноваження представника позивача засвідчувати копії документів, зокрема робити витяги з договорів та додатків до них та засвідчувати своїм підписом.

Таким чином, представник позивача має повноваження діяти в межах наданої довіреності, що відповідає вимогам чинного законодавства та надає йому право здійснювати всі процесуальні дії в інтересах позивача.

Щодо збільшення заборгованості позивачем у заяві про усунення недоліків.

Звертаючись до суду з позовною заявою представник позивача просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 22799,84 грн. яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 4410,00 грн.; простроченої заборгованості за сумою відсотків - 17689,84 грн. та простроченої заборгованості за комісією - 700,00 грн.

Ухвалою суду від 28.04.2025 цивільний позов ТзОВ «ФК «Кредит капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.38-39).

07.05.2025 на виконання вищевказаної ухвали до суду надійшла заява представника позивача Сидорак О.Р. про усунення недоліків, зокрема, в якій зазначено іншу суму заборгованості відповідачки, а саме до 31482,50 грн., з яких 7000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 23782,50 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків; 700,00 грн. - прострочена заборгованість за комісією (а.с.43-48).

Однак, до заяви про усунення недоліків представником позивача не було додано фінансових документів на підтвердження збільшення розміру заборгованості.

В матеріалах справи міститься виписка з особового рахунку за кредитним договором №6953568 від 23.11.2023 згідно якої вбачається сума заборгованості на дату вимоги про погашення заборгованості в розмірі 22799,84 грн.(а.с.21).

Разом з тим, матеріали справи містять витяг з реєстру боржників до вищевказаного договору в якому зазначена загальна сума заборгованості 22799,84 грн. (а.с.30).

Суд, дослідивши заяву про усунення недоліків, не розцінює останню як заяву про збільшення (зміну) позовних вимог та виходить з суми заборгованості, зазначеній в позовній заяві.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статті 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Отже, суд, дослідивши матеріали справи та на підставі чинного законодавства погоджується з твердженням представника відповідача - Слабоуса Є.А. про недоведеність позивачем позовних вимог в частині збільшення заборгованості.

Таким чином, судом встановлено, що зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконала, доказів погашення заборгованості суду не надала. Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідачки загальної суми боргу у розмірі 22799,84 грн. ґрунтується на законних підставах та підлягає до задоволення.

Щодо судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн (понижуючий коєфіцієнт 0,8 за частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір"), який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

У відповідності до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Керуючись статтями 4, 19, 76, 81, 133, 137, 141, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, статтею 257, частиною 1 статті 258, частиною 1 статті 261, чатиною 5 статті 261, статтями 264, 512, 514, 516, 526, 530, 610-611, 625, 629, 1046-1050, 1054 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 , зареєстрованої АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» (, адреса місця знаходження: 79018, м. Львів, вул.Смаль-Стоцького буд. 1, корпус 28, IBAN: НОМЕР_6 в АТ «Креді агріколь банк») заборгованість за кредитним договором №6953568 від 23.11.2023 у загальному розмірі 22799,84 (двадцять дві тисячі сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 84 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 , зареєстрованої АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» (, адреса місця знаходження: 79018, м. Львів, вул.Смаль-Стоцького буд. 1, корпус 28, IBAN: НОМЕР_6 в АТ «Креді агріколь банк») судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений і підписаний головуючим суддею 18.08.2025.

Суддя: О.Ю. Брюховецький