Справа № 750/2194/25
Провадження № 2/750/1227/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря Мишастої К.Б.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей,

третя особа Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,

в с т а н о в и в:

у лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 січня 2014 року. Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачем та знаходяться на повному його утриманні. Оскільки його дружина прийняла рішення влаштувати своє особисте життя з іншим чоловіком, то вона виїхала з місця їх спільного проживання. ОСОБА_1 весь час піклується про дітей, створює для них всі належні соціально-побутові умови проживання, постійно займається їх вихованням, розвитком, слідкує за станом здоров`я дітей. Позивач перебуває на військовій службі за контрактом осіб офіцерського складу та має можливість забезпечувати дітей на належному рівні. Також, він є учасником бойових дій та його діти мають право користуватись усіма пільгами та правами, як діти військовослужбовців, які мають статус учасника бойових дій, на склад сім`ї з урахуванням дітей позивач зможе отримати житло як військовослужбовець. Для забезпечення якнайкращих інтересів дітей позивач вважає за необхідне визначити місце їх проживання разом з батьком.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки діти періодично проживають як з батьком, так і з матір`ю, враховуючи побажання дітей та домовленість між батьками. Відповідач надала суду складені нею графіки, в яких відображені дні по місяцях, в які діти проживають у матері.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд його задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, зазначивши, що інтересам дітей відповідатиме забезпечення їх проживання як з батьком, так і з матір`ю, як це і відбувається фактично за домовленістю обох батьків, з урахуванням побажання дітей.

Відповідач також пояснила, що дочка більше часу наразі проживає з нею, а син більш схильний до батька, тому з нею проживає рідше.

Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради надіслала суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 23, 24).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 січня 2014 року, який був розірваний згідно рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2025 року у справі №750/17287/24.

Цим же рішенням у справі №750/17287/24 ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні її позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження проживання дітей разом з нею, а також судом враховано наявність у провадженні Деснянського районного суду м. Чернігова не розглянутої справи №750/2194/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей.

На підтвердження місця проживання дітей за адресою: АДРЕСА_1 позивач надав суду копію акту від 06.02.2025 про його проживання разом з дітьми без реєстрації у будинку, власником якого є сестра позивача, на території дачного товариства (а.с. 25).

Відповідач у судовому засіданні зазначила, що 06.02.2025 у позивача був День народження і діти, які фактично на той час проживали з нею, поїхали до батька привітати його, а позивач, скориставшись присутністю дітей за місцем його проживання, організував складання акту про проживання дітей разом з ним, а тому просила не брати до уваги цей доказ як належний.

В свою чергу відповідач до відзиву на позов надала складені нею графіки проживання дітей з матір`ю у період з 22 грудня 2024 року по 28 квітня 2025 року, з яких вбачається, що син сторін ОСОБА_9 проживав у матері в указаний період 53 дні, а дочка ОСОБА_8 96 днів (а.с.74-77).

Заперечень проти наданих відповідачем доказів позивач не подав і їх належними доказами не спростував.

Довідкою Військової частини НОМЕР_1 № 4 від 04.01.2025 підтверджується, що підполковник ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом осіб офіцерського складу у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 31).

Довідкою про доходи № 736 від 23 квітня 2025 року підтверджується, що ОСОБА_3 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), займає посаду діловод, має стабільний дохід у вигляді заробітної плати (а.с.78).

Позивач перебуває на квартирному обліку на першочергове отримання житлового приміщення як учасник бойових дій, зі складом сім`ї 4 особи: він, дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_6 , що підтверджується витягом з наказу про затвердження рішення ОЖК ВЧ НОМЕР_1 та 107 РАСт від 31.10.2023, витягом з протоколу № 9 засідання ОЖК ВЧ НОМЕР_1 РАСт від 31.10.2023, витягом з протоколу № 19 ОЖК військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та 65ПУЗС від 28.10.2019 (а.с. 26-29).

На підтвердження піклування про здоров`я дітей, позивач надав суду в якості доказів поліси добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , де страхувальником є ОСОБА_1 (а.с.36-37).

Згідно довідки Чернігівської гімназії № 33 Чернігівської міської ради від 31.01.2025, учень ОСОБА_10 регулярно відвідує заняття в гімназії. Дитина охайна, доглянута. Мати дитини ОСОБА_3 та батько ОСОБА_1 спілкуються з педагогами, які навчають сина, цікавляться шкільним життям, відвідують батьківські збори (а.с. 38).

Згідно довідки Чернігівської гімназії № 33 Чернігівської міської ради від 05.02.2025, учениця ОСОБА_11 регулярно відвідує заняття в гімназії. Дитина охайна, доглянута. Мати дитини ОСОБА_3 та батько ОСОБА_1 спілкуються з педагогами, які навчають сина, цікавляться шкільним життям, відвідують батьківські збори (а.с. 39).

Зі змісту виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що діти знаходяться під наглядом у КНП «Сімейна поліклініка» ЧМР з народження, декларація з лікарем первинної медичної допомоги ОСОБА_12 з 19.11.2018. Діти відвідують лікаря на профілактичні огляди, щеплення, з приводу захворювання з матір`ю ОСОБА_3 , бабусею ОСОБА_13 та батьком ОСОБА_1 . Батьки рекомендації лікаря виконують (а.с.40-41).

Відповідно до висновку Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, як органу опіки та піклування від 10 червня 2025 року встановлено, що діти разом з батьками зареєстровані по АДРЕСА_2 . Батько дітей проживає по АДРЕСА_1 . Житло належить його сестрі - ОСОБА_14 . Мати дітей мешкає в орендованому будинку АДРЕСА_3 . І батько, і мати здатні задовольнити потреби дітей. У розмові зі спеціалістами управління діти повідомили, що однаково люблять обох батьків, але висловили бажання проживати з батьком.

Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №303 від 10 червня 2025 року затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітніх: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком, ОСОБА_1 (а.с.88-89).

У судовому засіданні у присутності педагога заслухано думку сина сторін, ОСОБА_5 , який суду пояснив, що бажає проживати з батьком, оскільки житло у батька більш комфортне, а його сестра ОСОБА_8 частіше їздить до матері.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що відповідач фактично проживає з іншим чоловіком, який є батьком чотирьох дітей. За твердженням позивача, новий чоловік дружини має агресивну поведінку, що може мати негативні наслідки для його спільних з відповідачем дітей.

Відповідач у судовому засіданні також стверджувала, що позивач наразі проживає з колишньою дружиною її співмешканця, у зв`язку з чим діти співмешканки позивача часто бувають у житлі позивача і між дітьми позивача та дітьми його співмешканки виникають сварки та непорозуміння.

Натомість, у судовому засіданні, при з`ясуванні думки малолітнього ОСОБА_5 , не було отримано інформації про агресію чи негативну поведінку щодо нього з боку співмешканця відповідачки за місцем проживання матері, де син сторін періодично залишається на ночівлю.

Факт створення нової сім`ї батьком чи матір`ю дітей не є обставиною, яка унеможливлює визначення місця проживання дитини чи надає перевагу іншому з батьків у визначенні місця проживання дітей.

Відомості щодо притягнення співмешканця відповідачки до відповідальності за вчинення насильства щодо дитини в матеріалах справи відсутні, як і звернення позивача до правоохоронних органів з цього приводу.

Частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

У відповідності до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.

Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

У цій справі встановлено, що батьки мають належні житлові умови, доходи, мають бажання і вчиняють всі належні дії по вихованню дітей і фактично діти проживають з батьком та періодично з матір`ю за місцем її проживання.

Відповідач у судовому засіданні повідомила, що має намір до 1 вересня поточного року винайняти житло поблизу школи, яку відвідують її діти, щоб забезпечити їм комфортне проживання неподалік від школи.

При цьому, відповідач пояснила, що коли діти під час навчання проживали у неї, то саме вона на власному автомобілі відвозила їх до школи, а після школи вони йшли до бабусі, матері відповідача, так як і позивач і відповідач є діючими військовослужбовцями, і не в змозі забрати дітей одразу після закінчення уроків.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 фактично заявила про існування спільної опіки батька і матері над їх дітьми і що сторони не чинять один одному перешкод у цьому питанні.

При цьому, відповідач у судовому засіданні пояснила, що діти самі, без жодного примусу, визначають коли вони живуть у батька, а коли їдуть ночувати до матері. Дочка ОСОБА_8 частіше живе у матері, ніж син ОСОБА_9 .

У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2).

Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4).

Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений.

Водночас, труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина.

З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд, з урахуванням обставин справи, має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком. У постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20 Верховний Суд звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною.

Судом встановлено, що як батько, так і мати дитини належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, доказів того, що вони зловживали спиртними напоями чи наркотичними засобами в матеріалах справи немає, обоє батьків матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дітей, у той же час матеріали справи не містять доказів того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у питанні проживання дітей з батьком, а періодично діти живуть з матір`ю.

Позивач у судовому засіданні зазначив, що при ухваленні рішення про визначення місця проживання дітей з ним, на дітей буде враховано житлову площу, так як позивач перебуває на обліку на першочергове отримання житлового приміщення як учасник бойових дій.

Проте, вирішення житлового питання не свідчить про порушення прав позивача з боку відповідача, адже сторони, з урахуванням думки та бажання дітей, фактично погодили періодичне проживання дітей з батьком та матір`ю.

Питання встановлення спільної фізичної опіки над дітьми сторонами справи не ініціювалося, а тому судом не вирішувалося.

Оскільки ОСОБА_3 зустрічних позовних вимог щодо визначення місця проживання дітей разом із нею не заявляла, сторони не позбавлені можливості самостійно на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства врегулювати спірні питання щодо місця проживання малолітніх дітей, а за відсутності згоди, звернутися для вирішення спору до органу опіки та піклування або суду.

Приймаючи до уваги, що мати та батько (сторони у справі), які проживають окремо, з урахуванням наявних у справі доказів, дійшли згоди щодо того, яким чином і коли діти проживають з кожним із батьків окремо, перешкод один одному не чинили (докази зворотного у справі відсутні), а подання цього позову фактично пов`язано із збереженням перебування дітей у складі сім`ї позивача (шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.05.2025), який перебуває на обліку на першочергове отримання житлового приміщення і бажає отримати житлову площу з урахуванням дітей, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів, що його права порушені, не визнані або оспорюються відповідачкою.

Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23 (провадження № 61-1964св24), від 10 грудня2024 року у справі №299/8679/23 (провадження № 61-14033св24), від 15 січня 2025 року у справі №755/15383/23 (провадження №61-14116св24).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 ) про визначення місця проживання дітей відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення складено 31.07.2025.

Суддя