Справа № 953/1968/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2025 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Кіндера В.А., за участю секретаря судового засідання Сергієнко К.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Позивач у березні 2025 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив стягнути заборгованість за договором позики у розмірі 3550,00 доларів США, а також три відсотки річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 77,15 доларів США.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 06 листопада 2023 року відповідач отримав від нього у борг 3550,00 доларів США, які останній зобов`язався повернути позивачу через рік в повному обсязі, про що складено розписку. Станом на день подання позову заборгованість за розпискою не повернута, що стало підставою звернення позивача до суду з цим позовом.
Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 12.03.2025 прийнято цю позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 18.07.2025 прийнято до розгляду заяву про зміну предмета позову.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача адвоката Прокопенко Ю.О. про розгляд справи без її участі, в якому вона підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав.
У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши письмові докази та оцінивши їх у відповідності до ст.89 ЦПК України, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що відповідно до оригіналу боргової розписки від 06.11.2023, ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 3550,00 доларів США строком на один рік. Зобов`язався зазначену суму повернути в строк та в повному обсязі.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей (Постанова Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі № 194/1126/18).
Положеннями ст. 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане (Постанова Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 755/7216/21).
Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (Постанова Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18)
Отже, у разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Зважаючи на те, що оригінал розписки від 06.11.2023 знаходиться у позивача та нею засвідчений факт отримання відповідачем 3550,00 доларів США, які останній зобов`язався повернути позивачу через рік в повному обсязі, що не було виконано, то суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми позики.
В частині стягнення трьох відсотків річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 77,15 доларів США, суд вважає, що в цій частині необхідно відмовити з урахуванням наступного.
Відповідно до п. 18 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Зважаючи на те, що зазначеним положенням передбачено звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, за порушення виконання грошового зобов`язання, за яким було надано позику, в тому числі іншим позикодавцем, то суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні вимог в цій частині.
Щодо розподілу судових витрат:
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України.
Рішенням суду стягнуто на корить позивача 3550,00 доларів США, що становить 97,87 % від ціни позову, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1463,43 грн (1495,30 грн х 97,87 %).

Керуючись ст. ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою від 06.11.2023 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 3550,00 (три тисячі п`ятсот п`ятдесят) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1463 (одна тисяча чотириста шістдесят три) гривні 43 копійки.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Повний текст рішення складений 28.08.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_2 .

Суддя Кіндер В. А.