ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 серпня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/3980/24

Головуючий у першій інстанції Гагаріна Т. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1140/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

із секретарем Піцан В.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Лосинівська територіальна громада в особі Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Лосинівської територіальної громади в особі Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

У С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лосинівської територіальної громади в особі Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області (далі по тексту Лосинівська ТГ), в якому просив визнати йому додатковий строк, два місяці, для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті дядька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Галиця Ніжинського району Чернігівської області.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 83 роки помер його дядько ОСОБА_2 , який був зареєстрований та проживав в будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, виданою Галицьким старостинським округом Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області.

Заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 не писав, оскільки не знав про наявність спадкового майна. Спадкоємців першої черги немає, дядько не був одружений та дітей не мав. Перебираючи документи в будинку дядька він знайшов Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЧН №179974 виданий на ім`я ОСОБА_2 .

Зазначав, що у березні 2024 року він звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини, де йому було відмовлено у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини, тому змушений звернутися до суду з заявою про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Посилається, що незнання про існування спадкового майна є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.09.2024 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Лосинівської територіальної громади в особі Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відмовлено.

Обґрунтовуючи рішення. суд першої інстанції виходив з того, що не можуть бути визнані поважними причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, такі підстави, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким визначити додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не знав про наявність померлого дядька ОСОБА_2 , у власності земельної ділянки (паю) площею 1,75 га, з кадастровим номером :04:001:1265, розташовану у с. Галиця Ніжинського району Чернігівської області. Зазначає, що 13.03.2024 звернувся до державного нотаріуса другої Ніжинської державної нотаріальної контори Кравченко А.А., яка листом № 216/01-16 від 12.03.2024 відмовила йому, у зв`язку з тим, що від дня смерті спадкодавця пропущено строк у шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини.

Стверджує, що проживає у м. Києві, що є значно віддалено від місця відкриття спадщини. А він обмежений у пересуванні, тому не мав можливості вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім того, спадкове майно та нотаріальна контора знаходяться в прикордонній області з російською федерацією, де донедавна велися активні бойові дії.

Вказує, що в період з 07.03.2022 по 31.03.2022 с. Галиця Ніжинського району Чернігівської області було окуповане військами російської федерації і він разом з дружиною в той період перебували в окупації. Під час окупації переніс важку психологічну травму, що дуже негативно позначилась на стані його здоров`я.

Зазначає, що він не мав можливості вчасно подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, оскільки є тяжкохворою людиною, тому вимушений постійно проходити лікарів та лікуватися, 21.11.2019 переніс операцію.

Зауважує, що Лосинівська територіальна громада в особі Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області не заперечувала щодо позову про визнання додаткового строку для прийняття спадщини.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду було подано поза межами встановленого судом строку.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом у справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданої 15.07.20222 виконавчим комітетом Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, актовий запис 116 (а.с. 7).

Згідно довідки Галицького старостинського округу № 8/84 від 06.03.2024 вбачається, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 . На день смерті померлого разом з ним за вказаною адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.8).

Спадкова справа після його смерті не заводилась, що підтверджується витягом із спадкового реєстру №76165913 від 12.03.2024 (а.с.10).

У матеріалах справи наявна відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_2 зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с.9).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені позивачем перешкоди для подання заяви, а також поважна причина - необізнаність про наявність спадкового майна, не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень.

При ухваленні рішення судом першої інстанції були враховані правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26.09.2012 у справі № 6-85цс12, з яким погодився і Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 у справі № 465/3093/16-ц, згідно яких, якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

За загальним правилом право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В підтвердження поважності пропуску строку ОСОБА_1 посилався на те, що він не був обізнаний про спадкове майно, крім того строк звернення до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_2 припав на час дії воєнного стану, який був введений у зв`язку з повномасштабним вторгненням російських військ на територію України.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Положення частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (постанови Верховного Суду від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21, від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21, від 08 червня 2023 року у справі № 585/2163/22, від 09 жовтня 2023 року у справі № 671/208/22).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини першої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

З матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_1 є племінником померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та був обізнаний про факт смерті дядька, а отже й про відкриття спадщини у зв`язку з його смертю.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, що підтверджується Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру від 12.03.2024 (а.с. 10) та листом Другої Ніжинської нотаріальної контори від 12.03.2024 № 216/01-16 на звернення ОСОБА_1 повідомила, що прийняти заяву про видачу свідоцтва на право на спадщину за заповітом на спадкове майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що був зареєстрований на день смерті в с. Галиця Ніжинського району Чернігівської області, не вбачається можливим, у зв`язку пропуском шестимісячного строку (а.с. 9).

Відтак, позивач міг реалізувати своє волевиявлення на прийняття спадщини після смерті дядька, як його потенційний спадкоємець третьої черги за законом відповідно до положень ст. 1263 ЦК України, шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса у встановлений шестимісячний місячний строк.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5) в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини.

Згідно з підпунктами 3.3-3.5 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу в письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка, яка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса.

Вказане свідчить про те, що позивач мав можливість подати заяву про прийняття спадщини (особисто або за допомогою поштового зв`язку) після смерті ОСОБА_2 , до будь-якого нотаріуса України на території, де не велися активні бойові дії.

З огляду на викладене, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про неможливість подання заяви саме до нотаріуса у Ніжинському районі, оскільки є тяжко хворим та має обмежені можливості у пересуванні, не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції і посилання в апеляційній скарзі щодо перебування позивача в окупації в с. Галиця Ніжинського району Чернігівської області, оскільки відповідно до довідки Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області від 08.05.2025 року вказане село було окуповане російськими військами в період з 03.03.2022 по 31.03.2022, в той час як спадщина після смерті відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 у період з 2022 року протягом строку прийняття спадщини проходив відповідне лікування, оскільки медичні довідки на підтвердження стану здоров`я приєднані до апеляційної скарги містять період 2014, 2018, 2019 років, надана виписка із медичної картки амбулаторного хворого за серпень 2022 року не містить даних про обмеження у пересуванні позивача. Крім того позивачем вказані довідки не були надані до суду першої інстанції, та в обґрунтування позову позивач посилався лише на необізнаність наявності майна у померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , не містять матеріали справи посилання або дані щодо заповіту на користь позивача, отже правильним є висновок суду першої інстанції, що позивачем не наведено непереборних обставин, які перешкоджали б йому як самостійно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідач не заперечував проти задоволення позову, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі N 572/2515/15 (провадження № 61-1051св17) вказано, що "відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову".

Отже, визнання позову відповідачем може бути підставою для задоволення позову за сукупності умов: визнання усіма учасниками справи обставин, що мають значення для вирішення спору та не підлягають доказуванню відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України; відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин; якщо таке визнання відповідачем позову не суперечить закону та/або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до поданої заяви від 22.08.2024 № 1436/03-42 Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області (а.с. 28) селищна рада просить розглянути справу відповідно до законодавства, що не є тотожнім визнанню позову, як це зазначив апелянт у скарзі, крім того не може бути підставою для задоволення позовних вимог і посилання апелянта на потребу в отриманні спадкового майна у зв`язку з тяжким фінансовим становищем та потребою у лікуванні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не доведено наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що у силу положень статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, а тому відсутні обставини, передбачені статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, як наслідок, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом не встановлено підстав для визнання причин пропуску строку поважними, позивачем не доведені поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, які давали б підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини понад установлений законом шестимісячний строк.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.08.2025.

Головуючий Судді: