Справа № 646/3398/25
№ провадження 2/646/2535/2025
11.08.25 м.Харків
Основ`янський районний суд міста Харкова
у складі: головуючого судді Барабанової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Ільченко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -
16.04.2025 до Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 439 731,69 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної майну; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 200 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної майну; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 35 425,31 грн на відшкодування судових витрат.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.11.2024 о 06 год. 00 хв. в м. Харкові на перехресті пр-ту Героїв Харкова та пров. Короленка ОСОБА_2 (Відповідач) керував автомобілем ВАЗ 217230 д.н.з НОМЕР_1 , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, виїхав на перехрестя нерівнозначних доріг з другорядної дороги, не надав дорогу автомобілю Opel Combo д.н.з. НОМЕР_2 (Автомобіль) під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником Автомобіля є ОСОБА_1 .
Під час розгляду даного спору слід врахувати, що цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ СК «ВУСО», що підтверджується страховим полісом 219718044 (далі Поліс), що підтверджується витягом з централізованої бази МТСБУ.
Ліміт відповідальності вказаного страховика за Полісом складав 160 000,00 грн. і 19.02.2025 ПрАТ «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування у повному обсязі, що підтверджується витягом з карткового рахунку Позивача.
З метою відновлення своїх порушених прав, Позивач була вимушена встановити розмір спричиненої матеріальної шкоди і 29.11.2024 уклала з фізичною-особою підприємцем « ОСОБА_4 » договір на надання послуг визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №29/11/24 ОЦ, виконання якого було доручене ФОП « ОСОБА_5 ».
Для відновлення свого порушеного права Позивач був вимушений встановити та довести розмір шкоди, завданої пошкодженням його Автомобіля. Позивачем були понесені витрати на оплату послуг ФОП « ОСОБА_4 » за надання Звіту 1374/12-24 в розмірі 5 000,00 грн., що підтверджується договором №29/11/24 ОЦ від 29.11.2024, рахунком від 08.12.2024 та квитанцією про оплату.
Звітом про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу ФОП « ОСОБА_5 » №1374/12-24 від 18.12.2024 (далі Звіт) встановлено, що ринкова вартість Автомобіля на дату пошкодження 637 827, 80 грн.; вартість відновлювального ремонту Автомобіля 718 709,22 грн.; вартість пошкодженого Автомобіля 40 696,11 грн.; різниця між вартістю Автомобіля до та після ДТП 597 131,69 грн.
Згідно Звіту різниця між вартістю Автомобіля до та після ДТП складає 439 731,69 грн. і саме ця сума вважається шкодою, завданою Позивачу внаслідок пошкодження Автомобіля.
Позивачем зазначено, що, враховуючи спеціальну норми Закону №1961-IV та оцінену вартість майна розмір матеріальної шкоди, завданої Позивачу внаслідок ДТП складає 439 731,69 грн.
Щодо відшкодування моральної шкоди Позивач зазначив наступне. У зазначеному випадку Позивач зазнала великої моральної шкоди від дій особи, яка завдавала шкоди, а саме ОСОБА_2 , який під час ДТП фактично знищів улюблений Автомобіль, що був єдиним транспортним засобом Позивача і щоденно використовувався для потреб. Як видно з фотознімків, від Автомобіля майже нічого не залишилось, батько Позивача, який керував Автомобілем, дивом не загинув. Автомобіль було знищено, він відновленню не підлягає, оскільки відповідно до Звіту, вартість його відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість до ДТП, тобто ремонтувати Автомобіль економічно недоцільно.
Знищенням Автомобіля Позивачу було завдано великої матеріальної і моральної шкоди, а також великі незручності, оскільки вона вимушена була змінити свій звичний образ життя, пристосовуватись до нового способу пересування по місту. На сплачене страховиком страхового відшкодування вона не змогла віднайти та придбати інше подібне авто. Позивач вимушена була тривалий час користуватись послугами громадського транспорту, пристосовуватись до графіку автобусів, терпіти незручності, пов`язані із карантинними заходами і обмеженнями кількості пасажирів, тривалий час стояти у чергах на зупинках та ризикувати своїм здоров`ям, кожного дня наражаючись на небезпеку інфікуватись інфекційними захворюваннями в громадському транспорті. Потерпаючи від цих незручностей, Позивач постійно згадує, що до ДТП у неї був майже новий Автомобіль, який дозволяв їй вільно пересуватися містом у своїх справа та економити час. А тепер його немає, коштів на новий не вистачає. Ці обставини негативним чином вплинули на емоційний стан Позивача, вона стала дратівливою, втратила покій і сон.
Відповідач ОСОБА_2 відмовився відшкодувати завдані збитки, через що Позивач була вимушена звернутися за правовою допомогою до адвоката та додатково витрачати кошти для відновлення своїх порушених прав та інтересів.
Таким чином, внаслідок знищення майна водієм ОСОБА_2 . Позивачу було спричинено велику моральну шкоду у розмірі 200 000,00 гривень, яка згідно вимог ст.ст. 1168, 1172 ЦК України підлягає стягненню з Відповідача.
У зв`язку із зазначеним вище, позивач просив задовольнити позов у повному обсязі.
Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження та призначено в підготовче судове засідання.
Відповідно до Закону України від 26 лютого 2025 року №4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів, з 25 квітня 2025 року Червонозаводський районний суд м. Харкова перейменовано на Основ`янський районний суд міста Харкова.
Ухвалою Основ`янського районного суду м. Харкова від 11.06.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач про час та місце розгляду повідомлений належним чином, в судові засідання не з`явився. Відзив відповідачем не подано.
За положеннями частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Враховуючи вищевикладене та наявність одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
Перевіривши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 19.11.2024 о 06 год. 00 хв. в м. Харкові на перехресті пр-ту Героїв Харкова та пров. Короленка ОСОБА_2 (Відповідач) керував автомобілем ВАЗ 217230 д.н.з НОМЕР_1 , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, виїхав на перехрестя нерівнозначних доріг з другорядної дороги, не надав дорогу автомобілю Opel Combo д.н.з. НОМЕР_2 (Автомобіль) під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником автомобіля Opel Combo д.н.з. НОМЕР_2 є Позивач ОСОБА_1 .
Звітом про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу ФОП « ОСОБА_5 » №1374/12-24 від 18.12.2024 (далі Звіт) встановлено, що ринкова вартість Автомобіля на дату пошкодження 637 827 ,80 грн.; вартість відновлювального ремонту Автомобіля 718 709,22 грн.; вартість пошкодженого Автомобіля 40 696,11 грн.; різниця між вартістю Автомобіля до та після ДТП 597 131,69 грн.
Згідно Звіту, різниця між вартістю Автомобіля до та після ДТП складає 439 731,69 грн., і саме ця сума вважається шкодою, завданою Позивачу внаслідок пошкодження Автомобіля.
За проведення оцінки позивачем було сплачено на рахунок ФОП « ОСОБА_5 » 5 000 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Таким чином, відповідач, як особа, яка своїми протиправними діями завдала шкоди позивачу, зобов`язаний відшкодувати завдану ним шкоду в повному розмірі, якщо не доведе, що шкоду завдано не з його вини.
У даному випадку судовим рішенням (постановою від 31.01.2025) встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні вказаного ДТП, і відповідно, заподіяння шкоди майну позивача внаслідок неправомірних (винних) дій.
Таким чином, відповідач є відповідальним за шкоду, завдану його протиправними діями.
Підстав для звільнення відповідача від відповідальності у даному випадку немає.
Пунктом 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідачем не доведено факт того, що шкоду транспортному засобу марки Opel Combo д.н.з. НОМЕР_2 , завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія.
Під час розгляду даного спору слід врахувати, що цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ СК «ВУСО», що підтверджується страховим полісом 219718044 (далі Поліс), що підтверджується витягом з централізованої бази МТСБУ.
Пунктом 22.1. ст. 22. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі «Закон») встановлено, що у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Ліміт відповідальності вказаного страховика за Полісом складав 160 000,00 грн. і 19.02.2025 ПрАТ «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування у повному обсязі, що підтверджується витягом з карткового рахунку Позивача.
Порядок обрахунку матеріальної шкоди, завданої власнику т/з визначається нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV (далі Закон № 1961-IV).
Відповідно до пункту 30.1. статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Порівнюючи вартість відновлювального ремонту Автомобіля з його ринковою вартістю до ДТП (718 709,22 > 637 827,80), слід зробити висновок, що Автомобіль вважається знищеним, адже вартість ремонту значно перевищує ринкову вартість Автомобіля до ДТП.
Відповідно до вимог пункту 30.2. статті 30 Закону № 1961-IV якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно Звіту різниця між вартістю Автомобіля до та після ДТП складає 439 731,69 грн. і саме ця сума вважається шкодою, завданою Позивачу внаслідок пошкодження Автомобіля.
Таким чином, враховуючи спеціальну норми Закону №1961-IV та оцінену вартість майна, розмір матеріальної шкоди, завданої Позивачу внаслідок ДТП складає 439 731,69 грн.
Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Оскільки ПрАТ СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування Позивачу у розмірі 157 400,00 грн., ОСОБА_2 зобов`язаний відшкодувати Позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка дорівнює 439 731,69 грн. (597 131,69- 157 400,00).
Відтак позивач має право вимоги від відповідача в розмірі завданої шкоди.
Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між такими діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду) лише у випадку, якщо він доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Натомість обов`язок доказувати відсутність підстав для покладення відповідальності по відшкодуванню шкоди закон покладає на її завдавача.
З наданих суду доказів встановлено: факт ДТП і пошкодження належного позивачу майна (автомобіля); що заподіювачем шкоди (особою, що пошкодила майно позивача) є ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки ВАЗ 217230 д.н.з НОМЕР_1 та здійснив зіткнення з автомобілем марки Opel Combo д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого пошкоджено, в тому числі автомобіль, належний позивачу; в судовому порядку встановлено вину водія ОСОБА_2 в даній ДТП (протиправність його дій) і відповідно, його вину (протиправність) в заподіянні матеріальної шкоди позивачу.
Таким чином, за приписами п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК та ч. 1 ст.1166 ЦК України, сукупність яких має застосовуватись до спірних правовідносин, що виникли із заподіяння шкоди між двома джерелами підвищеної небезпеки, у позивача виникло право вимагати від відповідача відшкодування розміру завданої йому шкоди.
Розмір шкоди визначається за дійсною вартістю відновлювального ремонту, і якщо для його проведення необхідна заміна певних деталей, які відновити у інший спосіб неможливо чи недоцільно чи які не можуть бути відремонтовані, то потерпілий має право і на відшкодування таких витрат, що в цілому відповідає принципу повного відшкодування і захисту прав власника пошкодженої речі.
Відповідач не довів, що вартість ремонту завищена або що до ремонту включено пошкодження, не пов`язані з ДТП, або що до ремонту включено зайві роботи, матеріали та деталі, чи що їх вартість та обсяг завищує дійсне.
Згідно п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
За таких обставин, суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 1166 ЦК України заподіяна майнова шкода в заявленому Позивачем розмірі підлягає стягненню на його користь з відповідача.
Стосовно вимог позивача ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди, суд, з урахуванням досліджених доказів, доходить до такого висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини.
Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідні обставини встановлюються судом на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
В обґрунтування цієї частини позовних вимог, позивачка зазначила, серед іншого, про те, що моральна шкода полягала у тому, що внаслідок пошкодження належного їй автомобіля, яким вона не мала можливості користуватися, вплинуло на її психологічний стан, створило дискомфорт, змінився ритм її життя, з`явились додаткові клопоти.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Процесуальні питання розподілу судових витрат визначено статтею 141 ЦПК України.
Так, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про стягнення витрат на проведення товарознавчої експертизи судом враховується правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 у справі №712/4126/22, згідно якого відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, «підриває» конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права.
Експертне дослідження (Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу ФОП « ОСОБА_5 » №1374/12-24 від 18.12.2024 ) стосується предмету доказування та враховано судом при розгляді справи, а тому витрати на його проведення підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 28 000 грн. суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно положень ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
В частині 8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
На підтвердження витрат, понесених у зв`язку із наданням правничої допомоги до суду подано копії договорів про надання правової допомоги, копії актів виконаних робіт.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 28 000 (двадцять вісім тисяч) гривень.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує, що відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 4 397,32 гривень.
Керуючись ст.ст. 12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 439 731 (чотириста тридцять дев`ять тисяч сімсот тридцять одну) грн. 69 коп. на відшкодування завданої майнової шкоди та 5 000 (п`ять тисяч) грн. витрат на проведення експертизи (Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу ФОП « ОСОБА_5 » № 1374/12-24 від 18.12.2024).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн. завданої моральної шкоди внаслідок пошкодження належного їй майна.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 4 397,32 (чотири тисячі триста дев`яносто сім) грн. 32 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий: В.В. Барабанова