Провадження № 2/369/880/25
РІШЕННЯ

Іменем України

12.08.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Гуленко Я.Є

за участі

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області, Державна інспекція архітектури та містобудування України, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні майном,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:021:0014. Відповідач ОСОБА_4 на належних йому земельних ділянках з кадастровими номерами :01:021:5011 та :01:021:5012 здійснює будівництво багатоквартирного будинку (на 40 квартир), в якому в подальшому продає квартири. Побудований будинок є самочинним, оскільки відомості подані до Державного будівельного реєстру в частині зведення садибного будинку не відповідають дійсності. Крім того, зазначав про підроблення його підпису відповідачем на актах примйомки-передачі межових знаків на зберігання. Побудована будівля має клас ризиків СС2, а не СС1, а тому не може бути розміщена у садибній забудові, що суперечить суспільним інтересам територіальної громади с. Софіївська Борщагівка, членом якої є Позивач.

У зв`язку зі здійснення Відповідачем будівництва на належних йому ділянках вважає, що таке будівництво чинить перешкоди у користування його земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог посилається на грубе порушення відповідачем вимог ДБН Б. 2.2-12:2019, ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності». ст. ст. 31, 32, 34, 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст. 15,16 367, 391 ЦКУ, ст. ст.103, 104 ЗКУ та ст. 13 конституції України.

У добровільному порядку відповідач відмовляється відносити його порушені права, а тому належним способом захисту його прав є саме знесення будівлі.

Просив суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:021:0014, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - шляхом зобов`язання ОСОБА_4 вчинити дії - за рахунок ОСОБА_4 , впродовж одного місяця, знести будинок, який розташований на земельних ділянках кадастрові номера :01:021:5011 та :01:021:5012.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 10 серпня 2023 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 29 серпня 2023 року відмовлено у задоволення заяви ОСОБА_7 про вжиття заходів забезпечення позову.

12 вересня 2023 року до суду надійшли пояснення Державної інспекції архітектури та містобудування України. Вказали, що здійснення Відповідачем будівництва на належних йому земельних ділянках будівництва на підставі проектно технічної документації, що зареєстрована у державному будівельному реєстрі у відповідності до вимог чинного законодавства України. У проектну документації Відповідач вносив відповідні зміни, що також внесені до реєстру. Згідно відомостей держаного будівельного реєстру, будівля що є предметом спору має клас ризиків СС1. До Пояснень Третьої особи додано проектно технічну документацію спірної будівлі, декларацію про початок будівництва, заяву про внесення зміни до проектно-технічної документації та декларацію про завершення будівництва.

10 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив відповідача. Не погоджуючись з доводами позову вказав, що збудований об`єкт на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:021:5011 та :01:021:5012 не має ознак самочинного будівництва, визначених ст. 367 ЦКУ. До відзиву додано рішення Борщагівської сільської ради № 114-6-VIII від 30.06.2021 р. про зміну цільового використання земельних ділянок Відповідача з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку. Просив відмовити в задоволенні позову.

11 грудня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_6 про залучення у якості третьої особи, оскільки він є стягувачем у виконавчому провадженні, де боржником виступає ОСОБА_3 і має право задоволити свої вимоги за рахунок забезпеченого майна. Поданий позов вважає штучним перешкоджанням йому у зверненні стягнення на майно.

01 лютого 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_5 про залучення у якості третьої особи, оскільки вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 та спільно набули у власність нерухоме майно: земельну ділянку та домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. № 504 від 23 травня 2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/12318/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 24 травня 2024 року у зв`язку з мобілізацією головуючого судді Дубас Т.В. вказану справу передано на розгляд судді Пінкевич Н.С.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2024 року справу прийнято до провадження судді Пінкевич Н.С., призначено розгляд справи.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2024 року до участі у справі у якості третіх осіб залучено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні.

13 лютого 2024 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи ОСОБА_5 . Не погоджуючись з поданим позовом вказала, що вона є співвласницею земельної ділянки кадастровим номером :01:021:0014 про порушення права користування якою Позивачем подано позов. Вважає, що вимоги позову мають на менті шантаж Відповідача з боку Позивача, а в дійсності, спірна будівля, зведена на земельних ділянках :01:021:5011 та :01:021:5012 жодним чином не перешкоджає використанню земельної ділянки кадастровим номером :01:021:0014, яка належить їй та Позивачу на підставі норми ст. 60 СКУ, за її цільовим призначенням розміщення житлового домоволодіння по АДРЕСА_1 . Зазначила, що позивач не довів своїх позовних вимог. Просила відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив позов задоволити.

У судовому засідання представник відповідача проти позову заперечувала. Просила відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Нормами ст. 375 ЦК України передбачено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

За змістом ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч. 1). Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2). Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3).

Відповідний об`єкт самочинного будівництва може бути знесений як особою, яка здійснила самочинне будівництво, так і особою яка здійснює самочинне будівництво.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельних ділянок з кадастровим номером :01:021:5011, на підставі укладеного 15 квітня 2019 року договору купівлі-продажу, зареєстрованого за № 732) та з кадастровим номером :01:021:5012, на підставі укладеного 29 травня 2019 року договору купівлі-продажу, зареєстрованого за № 1054), що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав № 168513694 та №163539999.

Цільове призначення таких земельних ділянок було змінено рішення Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області № 114-6-VIII від 30 червня 2021 року з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку. На час вирішення спору, відсутні судові рішення про визнання незаконним вищевказаного рішення ради.

26 жовтня 2021 року згідно витягу з реєстру будівельної діяльності №IУ13 ОСОБА_4 подано відомості про початок будівельних робіт.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Відповідно до пунктів «г», «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Згідно з частинами першою-другою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, за яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина друга, пункту «б» частини третьої статті 152 ЗК України).

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил .

ВП ВС висновує, що самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки. Постанова ВП ВС від 15.11.2023, № 916/1174/22.

Постанова ВП ВС від 15.11.2023 6 у справі № 916/1174/22: самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки є порушенням прав власника земельної ділянки.

З поданих суду доказів вбачається, що ОСОБА_3 не є власником земельних ділянок з кадастровими номерами :01:021:5011 та :01:021:5012, на яких здійснено спірне будівництво. Вказані землі належать ОСОБА_8 , який змінив цільове призначення таких земельних ділянок на будівництво та обслуговування житлового будинку на підставі рішення Борщагівської сільської ради № 114-6-VIII від 30.06.2021 р., яке не є предметом дослідження в даній справі).

Можливі способи захисту прав особи власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.

У певних випадках спосіб захисту імперативно «прив`язаний» до певного складу правопорушення.

У таких випадках можна стверджувати, що спосіб захисту визначений законом (встановлений законом), тобто термін «встановлений законом» означає не просто те, що він названий в законі (наприклад, є в переліку ст.16 ЦК України, ст. 20 ГК України), а те, що спосіб захисту за його змістом кореспондує конкретному правопорушенню. У цих випадках положення частини першої статті 5 ГПК України (аналогічне у частині першій ст. 5 ЦПК України) вимагає, щоб суд застосував саме такий спосіб захисту.

ВП ВС вказала, що ч. 3 5 ст. 376 ЦК України встановлено виключний перелік способів судового захисту, у разі здійснення самочинного будівництва:

З викладеного вище вбачається, що Позивач обрав неналежний спосіб захисту права, оскільки не будучі власником забудованої земельної ділянки не наділений правом вимагати знесення об`єкту будівництва зведеного на землі, що перебуває у власності такого забудовника.

Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови КМ «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо. Постанова ВП ВС від 31.10.2018 року у справі № 725/5630/15-ц.

Відповідно до частини третьої статті 41 Закону № 3038-VI посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки, зокрема мають право у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт.

Пунктом 19 Порядку № 553 передбачено, що припис складається у двох примірниках. Один примірник припису залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю, а інший надається суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль. Припис підписується посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку.

Управлінням архітектурного контролю Борщагівської сільської ради припису щодо усунення Відповідачем вимог законодавства містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил не винесено.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Під предметом доказування розуміється коло юридичних фактів, від встановлення яких залежить рішення справи по суті, зокрема, факти підстави позову і заперечень проти нього. В практичній площині завдання доказування полягає не стільки в тому, щоб встановити істину, скільки в тому, щоб з`ясувати, чиї твердження про факти, позивача чи відповідача, найдостовірніші. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

На підтвердження позовних вимоги ОСОБА_3 суду надані висновки експертів.

З поданого висновку експерта №23242 від 14 квітня 2023 року, виготовлено на виконання постанови слідчого у ЄРДР № 000000497 від 11.11.2022 р. вбачається, що в рамках даного дослідження перед експертом поставлено питання про те, що є об`єкт будівництва спірний об`єкт будівництва, розташований на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:021:5011 та :01:021:5012 садибним чи багатоквартирним. На вимогу експерта не надано проектно-технічну документацію та технічний паспорт об`єкту дослідження, експерт проводив дослідження на підставі візуально-інструментального обстеження ї зробив висновок про те, що об`єкт будівництва є незавершеним будівництвом багатоквартирного будинку.

Даний доказ суд оцінює критично. Так багатоквартирний будинок це жилий будинок з трьома і більше квартирами, також може мати нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Залежно від кількості поверхів багатоквартирні будинки поділяють на малоповерхові (1-4 поверхи) та багатоповерхові (5 поверхів та вище), що визначено Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 № 127.

Аналогічне визначення міститься у п.1.ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

З викладеного вище суд приходить до висновку, що термін «багатоквартирний будинок» є поняттям, що формується на підставі відомостей про кількість співвласників нерухомого майна та відноситься до правової природи права власності та видів об`єкту нерухомого майна. За таких обставин відомості про багатокваритирність об`єкту будівництва не можуть бути доказом та ототожнюватись з порушення будівельних норм при його зведенні.

У висновку експерта СЕ-19/111-23/28659 ДЗ, виготовленому на виконання постанови слідчого в ЄРДР № 000000497 від 11 листопада 2022 року, перед експертом поставлені питання про те, чи відповідає вимогам закону проектно технічна документація з землеустрою земельних ділянок з кадастровими номерами :01:021:5011 та :01:021:5012 та :01:021:0022 вимогам законодавства, ви відбулася зміна цільового призначення вказаних земельних ділянок.

У висновках експерт вказав: проектно-технічна документація на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:021:5011 та :01:021:5012 не відповідає вимогам законодавства, але цільове призначення таких земель змінено з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку; проектно-технічна документація на земельну ділянку :01:021:0022 не відповідає вимогам законодавства, але її цільове призначення не змінено ведення особистого селянського господарства.

У експертному висновку СЕ 19/111-23/28671/ОЗ від 15 червня 2023 року, виготовленого на виконання постанови слідчого в рамках ЄРДР № 000000497 від 11.11.2022 року, встановлено ринкову вартість земельних ділянок з кадастровими номерами :01:021:5011 та :01:021:5012 та :01:021:0022.

У експертному висновку СЕ 19/111-23/15473-ЗТ від 30 травня 2023 року, виготовленого на виконання постанови слідчого в рамках ЄРДР № 000000497 від 11.11.2022 р. встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:021:5011 та :01:021:5012 використовуються для будівництва та обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка з кадастровим номером :01:021:0022 використовується як під`їзд до вищевказаних земель.

Інших відомостей щодо предмету доказування у спорі про знесення самочинного будівництва на підставі норми ст. 367 ЦКУ вищевказані висновки не міститься.

Враховуючи принцип змагальності та те, що договір про проведення будівельно-технічної експертизи ОСОБА_4 уклав у січні 2025 року, а висновок отримав у квітні 2025 року, який направлений всім учасникам та які мали достатньо часу для подання своїх заперечень, суд вважає за доцільне його дослідити та надати оцінку. Так, у висновку експерта №12 СЕБТ/25 від 30.04.2025 р. встановлено, що спірне будівництво на земельних ділянках здійснювалося на підставі містобудівних умов та обмежень № 84 від 04.01.2021 р. зареєстрованих в ЄДЕССБ TU01^9093-2459-2486-9313 та проекту «Нове будівництво садибного будинку на земельній ділянці з кадастровими номерам :01:021:5011 та :01:021:5012» по АДРЕСА_1 348/2021, виготовленого ФОП ОСОБА_9 . Зміни до проектно технічної документації, зареєстровані в ЄДЕССБ від 31.01.2023 ІУ13-2. Декларація про готовність об`єкту зареєстрована в ЄДЕССБ 07.02.2023 р. ІУ46.

У висновку експерт вказав, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 за конфігурацією та площі забудови, архітектурно-планувальним та конструктивним рішенням, інженерним обладнанням зведено відповідно до наданого Проекту «Нове будівництво садибного будинку на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:021:5011; :01:021:5012 по АДРЕСА_1 » 348/2021 стадії Проект (П) (реєстраційний номер в ЄДЕССБ PD01:9371-2937-9450-1969), розробленого ФО-П ОСОБА_9 на підставі МУО ТU01:9093-2459-2486-9313. Покрівля не відповідає проекту, а саме замість двоскатної покрівлі із листів металопрофілю влаштована пласка. Загальна висота складає 16 м, що не відповідає проекту, яким передбачена повні висота будинку, разом з ліфтовою шахтою 15,60 м. При цьому, граничнодопустима висотність будинку 16,0 м, визначена Містобудівними умовами та обмеженнями № 84 (реєстраційний номер в ЄДЕССБ ТU01:9093-2459-2486-9313). Тобто навіть за умови перевищення проектної висоти будинку не перевищені вимоги граничнодопустимої висоти, обмеженої МУО.

Також експерт виснував, що порушенням проекту, при зведенні даного будинку є невідповідності в частині конструкції покрівлі та збільшення проектної висоти в метрах, яка не виходить за межи граничнодопустимої висотності в метрах, визначеної МУО не є істотними порушеннями проекту, які можуть бути усуненими шляхом проведення будівельних робіт з перевлаштування покрівлі, яка не є несучою конструкцією. Будівельні роботи із заміни покрівлі будівель і споруд згідно з будівельними нормами без втручання в несучі конструкції, відповідно до п. 2 постанови КМУ № 406 від 07.06.2017, не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Клас наслідків (відповідальності) житлового будинку, зведеного відповідно до наданого Проекту «Нове будівництво садибного будинку на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:021:5011; :01:021:5012 по вулиці Шевченка в селі Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області» 348/2021 стадії Проект (П) (реєстраційний номер в ЄДЕССБ PD01:9371-2937-9450-1969), розробленого ФО-П ОСОБА_9 на підставі МУО ТU01:9093-2459-2486-9313, відповідно до ДСТУ 8855:2019 «Визначення наслідків (відповідальності)» та п. 5 ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відноситься до класу СС1 незначні наслідки.

Аналіз положень статті 331 ЦК у системному зв`язку з нормами статей 177 - 179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Статтею 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабміну від 13 квітня 2011 року № 461, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І - ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Виходячи з того, що спірний об`єкт будівництва введено в експлуатацію, він є об`єктом права приватної власності, втручання в яке заборонено нормою ст. 321 ЦК України або має бути вмотивованим.

Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

З викладеного вище вбачається, що застосування норми ст. 376 ЦКУ щодо знесення об`єкту будівництва, який не є самочинним призведе до непропорційного втручання у мирне володіння майном та порушення прав Відповідача, визначеного ст. 321 ЦКУ.

Відповідно до статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості належить особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 ЦК України). Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.

У постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 (провадження № К/9901/5732/19) та від 10 квітня 2020 року у справі № 344/4319/16-а (провадження № К/9901/18858/18) зроблено висновки про те, що порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, та істотного порушення будівельних норм і правил.

Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проєкту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

З викладеного вище очевидно вбачається, що матеріалами судової справи спростовано заяви Позивача про те, що об`єкт будівництва, зведений Відповідачем на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:021:5011; :01:021:5012, є самочинним будівництвом. Докази відмови Відповідачі усунути законні вимоги органів будівельного контролю щодо невідповідності проектній документації спірного об`єкту будівництва відсутні.

Як вказувалось вище, ОСОБА_3 не є власником забудованих земельних ділянок з кадастровими номерами :01:021:5011 та :01:021:5012, на яких зведено спірний об`єкт будівництва. Доказів порушення Відповідачем архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил при зведені спірного об`єкту будівництва суду не надано, не заявлено клопотань про їх витребування, не подавав клопотання про призначення експертизи саме щодо будівництва, дотримання норм, можливості чи неможливості проведення перебудови, істотне порушення норм, які зачіпають права та законні інтереси позивача. Сам по собі факт проведення будівництва, яке не погоджується суміжними, сусідніми власниками земельних ділянок не може ототожнюватись з знесенням такого будівництва.

зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області, Державна інспекція архітектури та містобудування України, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні майном відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12 серпня 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ