Дата документу 11.08.2025Справа № 554/2037/16-ц
Провадження № 2-с/554/141/2025
У Х В А Л А

11 серпня 2025 року суддя Шевченківського районного суду міста Полтави Савченко Л.І., розглянувши заяву представника боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування судового наказу, виданого Октябрським районним судом м.Полтави від 23 березня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» боргу за послуги теплопостачання в сумі 8356,79 грн. та 229,66 грн. судового збору з кожного (справа № 554/2037/16-ц), -

в с т а н о в и в :

Представник боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 04.08.2025 р. звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу (справа № 554/2037/16-ц) по справі за заявою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» борг за послуги теплопостачання в сумі 8356,79 грн. та 229,66 грн. судового збору з кожного.

У заяві просила поновити строк подання вказаної заяви, який пропущено з поважних причин, оскільки ОСОБА_5 копії судового наказу не отримував . Про винесення вказаного судового наказу ОСОБА_1 стало відомо після звернення до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, де державний виконавець повідомила про те, що відносно нього також відкрите виконавче провадження з примусового виконання судового наказу від 23.03.2016 року, справа №554/2037/16-ц.

Представник вказує, що ОСОБА_1 не згодний із судовим наказом. ОСОБА_1 не був споживачем житлово комунальних послуг, що надавалися заявником за вказаною у судовому наказі адресою, оскільки знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 20 серпня 2020 року. Крім того, ОСОБА_1 не є власником квартира за адресою: АДРЕСА_1 , адже вона належить його колишній дружині ОСОБА_4 . Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 липня 2015 року, справа №554/12652/14-ц, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано. Довідкою виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 20.08.2020 року №135, підтверджується, що ОСОБА_1 проживав без реєстрації з 1997 року по 2013 рік за адресою: АДРЕСА_2 , з 2014 року по даний час проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Крім того, фактичне проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 підтверджується вироком Великобаганського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2020 року, де у відомостях про обвинуваченого ОСОБА_1 зазначене місце проживання АДРЕСА_3 .

Представник боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 вказує, що ОСОБА_1 не проживав за вказаною адресою за увесь період утворення заборгованості та не був власником даної квартири, тому просить скасувати судовий наказ від 23.03.2016 року № 554/2037/16-ц.

Дослідивши матеріали справи, доходжу наступного висновку.

Статтею 170 ЦПК України визначено форму і зміст заяви про скасування судового наказу та строки її подання.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додається клопотання боржника про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2012 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Оскільки наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право та при цьому закон не зобов`язує перевіряти наявні матеріали справи, отже відповідна заява боржника є єдиною підставою для скасування судового наказу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 12.03.2002 року по 20.08.2020 року, що слідує з копії його паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , доданого до заяви про скасування судового наказу, та з відповіді Управління Державної міграційної служби в Полтавській області ДМС України від 19.04.2016 р. (а.с.15).

Як вбачається із змісту заяви про видачу судового наказу, заборгованість стягується за період з 01.11.2013 року по 01.03.2016 року. Тобто, ОСОБА_1 в цей період був зареєстрований за адресою, де утворилася заборгованість.

23.03.2016 року Октябрським районним судом м.Полтави винесено судовий наказ № 554/2037/16-ц яким стягнуто з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження невідоме, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 місце проживання: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження невідоме, ідентифікаційний номер не відомий , місце проживання АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження невідоме, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», юр. адреса: м. Полтава, вул. Комарова, 2а, 36008, на особовий рахунок в ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» р/рахунок № НОМЕР_4 в філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк» , МФО 331467, код 03338030 борг за послуги теплопостачання в сумі 8356,79 грн. Стягнуто із ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», юр. адреса: м. Полтава, вул. Комарова, 2а, 36008, на особовий рахунок в ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» р/рахунок № НОМЕР_4 в філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк» , МФО 331467, код 03338030 229,66 грн. судового збору з кожного , що був сплачений останнім при подачі заяви.

Супровідним листом від 13.06.2016 на ім`я боржників ОСОБА_5 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 судом було направлено копію судового наказу від 23.03.2016 (а.с. 20), який повернувся до суду «за закінченням терміну зберігання» (а.с.21).

Представник боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 із заявою про скасування судового наказу та клопотанням про поновлення пропущеного строку для подання заяви про скасування судового наказу звернулась до суду лише 05.08.2025 року, пропустивши визначений ч. 1 ст. 170 ЦПК України строк подачі до суду заяви про його скасування понад 9 років.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, викладені у клопотанні про поновлення строку причини пропуску строку для подання заяви про скасування судового наказу, на переконання суду, не є поважними, жодним чином не доведено підстав, які об`єктивно перешкоджали вчасно звернутися з заявою про скасування судового наказу.

Разом з цим, суд зазначає, що поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку, які в даному випадку поважними не є, за відсутності обставин, які об`єктивно перешкоджали заявнику реалізувати своє право на подання заяви про скасування наказу протягом законодавчо встановленого строку та пов`язані з дійсними істотними труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Процесуальні строки забезпечують своєчасний розгляд справи, тим самим є процесуальною гарантією реалізації особами права на судовий захист, тобто їх встановлення законом або судом сприяє захисту прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, у розумні строки, тобто з мінімальною втратою часу. У цивільному процесуальному праві строки особливо актуальні з точки зору оцінки правомірності поведінки суб`єктів з погляду на її своєчасність.

Відповідно до положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики ЄСПЛ випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження остаточного судового рішення є порушенням принципу resjudicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці ЄСПЛ.

Так, у параграфі 41 рішення ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені ЄСПЛ у справах "Науменко проти України" від 09 листопада 2004 року, "Полтораченко проти України" від 18 січня 2005 року та "Тімотієвич проти України" від 08 листопада 2005 року.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановлені державами-членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі "Перетяка та Шереметьев проти України" від 21 грудня 2010 року).

Таким чином, враховуючи, що після постановлення судового наказу пройшов значний час, понад 9 років, відповідач на час направлення його копії мав зареєстроване місце проживання у квартирі, де утворилася заборгованість, а тому міг дізнатися про судове рішення та оскаржити його, враховуючи принципи правової визначеності, суд приходить до висновку про недоведеність поважності причин пропуску строку для подачі заяви про скасування судового наказу та відмову у задоволенні клопотання про його поновлення.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Враховуючи, що заявником пропущено процесуальний строк для подачі заяви про скасування судового наказу, а судом відмовлено у задоволенні клопотання про його поновлення, заява про скасування судового наказу підлягає поверненню боржнику без розгляду.

Керуючись ст.ст. 130, 160, 170-171, 247, 272, 353 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

У задоволені клопотання представника боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для подання заяви про скасування судового наказу від 23.03.2016 року по цивільній справі №554/2037/16-ц - відмовити.

Заяву представника боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування судового наказу, виданого Октябрським районним судом м.Полтави від 23 березня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» борг за послуги теплопостачання в сумі 8356,79 грн. та 229,66 грн. судового збору з кожного (справа № 554/2037/16-ц) повернути.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Л.І.Савченко