Справа № 127/2777/25
Провадження № 22-ц/801/1529/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 рокуСправа № 127/2777/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В., секретар Луцишин О.П., розглянувши апеляційну скаргу Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2025 року, ухвалене суддею Вохміновою О.С. в м. Вінниці, повне рішення складено 05 травня 2025 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Вінницької обласної ради, Комунальної установи «Інформаційно-аналітичний центр медичної статистики» Вінницької області про зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату,

встановив:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив зобов`язати Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи нарахувати та виплатити йому різницю заробітної плати за період з 01 січня 2022 року по 19 липня 2022 року з урахування фактично відпрацьованого часу у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року №2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я».

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він працює лікарем-хірургом Вінницької міської МСЕК №1 у Вінницькому обласному центр медико-соціальної експертизи (ВОЦ МСЕ).

З 01 січня 2022 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року №2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я», згідно якої розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється у межах фонду оплати праці на 2022 рік: на рівні не менше 20 000 гривень лікарям (крім лікарів-інтернів) та професіоналам з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я.

Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи відноситься до державної (комунальної) форми власності, проте зазначена постанова не була застосована і підвищення заробітної плати з 01 січня 2022 року не відбулось. А тому впродовж 2022 року позивач отримував заробітку плату, що є значно меншою, аніж визначено вказаною вище постановою Кабінету Міністрів України.

Вказане стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2025 року позов задоволено.

Зобов`язано Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01.01.2022 по 19.07.2022 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» і виплатити різницю між виплаченою та нарахованою заробітною платою за період з 01.01.2022 по 19.07.2022 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я».

Стягнуто з Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи на користь держави судовий збір в сумі 1 211, 20 гривень.

Не погодившись із вказаним рішенням, Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У скарзі зазначає, що в період з 01 січня 2022 року по 19 липня 2022 року Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи не мав чинної ліцензії на здійснення господарської діяльності з медичної практики. З урахування роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України від 28 січня 2022 року №10-13/2496/2-22 підстави для застосування до Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи положень постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року №2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» відсутні. Центр фінансується за рахунок коштів обласного бюджету, субвенції на підтримку з державного бюджету місцевим бюджетам.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Вінницька обласна рада просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання, призначене на 12 серпня 2025 року, учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, апеляційній суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність її учасників.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 червня 1996 року ОСОБА_1 було видано диплом спеціаліста серії НОМЕР_1 (реєстр. №318) про те, що він закінчив Вінницький державний медичний університет ім. М.І. Пирогова за спеціальністю «лікувальна справа». Рішенням державної екзаменаційної комісії від 28 червня 1996 року ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію лікаря (а.с.8).

Із довідки від 19 грудня 2024 року №47, виданої Вінницьким обласним центром медико-соціальної експертизи вбачається, що ОСОБА_1 обіймає посаду лікаря-хірурга (основне місце роботи) у Вінницькому обласному центрі медико-соціальної експертизи та за період з 01 січня 2022 року по 14 березня 2023 року загальна сума його доходу (нарахованого) становить 157 890, 23 грн (а.с.6).

Згідно довідки від 19 грудня 2024 року №47/1, виданої Вінницьким обласним центром медико-соціальної експертизи, при розрахунку заробітної плати лікаря-хірурга ОСОБА_1 (основне місце роботи) з урахуванням постанови КМУ №2 від 12 січня 2022 року, загальний розмір його доходу (нарахованого) за період з 01 січня 2022 року по 14 березня 2023 року становить 267 866,18 грн (а.с.7).

Голова Первинної профспілкової організації ВОЦ МСЕ Засаднюк А. звертався із листом від 31 січня 2022 року №13 до керівника (головного лікаря) ВОЦ МСЕ Костенка І. про усунення порушень законодавства про працю та колективного договору у Вінницькому обласному центрі медико-соціальної експертизи щодо термінів виплати заробітної плати та підвищення заробітної плати згідно з вимогами постанови КМУ № 2 від 12 січня 2022 року «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» (а.с.9-11).

23 лютого 2022 року керівник ВОЦ МСЕ листом за №161 надав первинній профспілковій організації письмову відповідь, згідно якої центр не є комунальним некомерційним підприємством та не входить до медичних закладів, які працюють згідно з договором з Національною службою здоров`я України за програмою медичних гарантій. Центр в повному обсязі фінансується за рахунок коштів обласного бюджету, субвенції та підтримку з державного бюджету місцевим бюджетам. Станом на 16 лютого 2022 року за січень місяць 2022 року виплачена заробітна плата згідно затвердженої тарифікації та відповідно до фінансування. На виконання постанови КМУ від 12 січня 2022 року №2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» адміністрація звернулася до Вінницької обласної ради та галузевого департаменту щодо необхідності додаткового фінансування з метою виконання даної постанови. Крім іншого, керівник вкотре просив надати йому список членів трудового колективу, які увійшли до первинної профспілкової організації (а.с.12).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Структуру заробітної плати складають: основна заробітна плата; додаткова заробітна плата; інші заохочувальні та компенсаційні виплати (стаття 2 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до статті 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

У ч. 4 ст. 97 КЗпП України зазначено, що роботодавець не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів (ст.98 КЗпП України).

Аналогічні положення закріплені і в статті13 Закону України «Про оплату праці».

Згідно з ч. 1, 2 ст. 8 ЗУ «Про оплату праці» держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника.

Пунктом ж) ч. 1 ст. 77 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що медичні і фармацевтичні працівники мають право на оплату праці у державних та комунальних закладах охорони здоров`я у розмірі, не нижчому, ніж визначено Кабінетом Міністрів України, у тому числі з дотриманням гарантій щодо мінімальної заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року №2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» визначено, що:

1) розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється у межах фонду оплати праці на 2022 рік:

- на рівні не менше 20 000 гривень лікарям (крім лікарів-інтернів) та професіоналам з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я;

- на рівні не менше 13 500 гривень для посад молодших спеціалістів з медичною освітою (фахових молодших бакалаврів), фахівцям з початковим рівнем (короткий цикл) вищої медичної освіти, першим (бакалаврський) рівнем вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства;

2) граничний розмір надбавок, передбачених у підпункті «а» підпункту 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 р. № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», може бути збільшений для досягнення розміру нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності, передбаченого підпунктом 1 пункту 1 цієї постанови;

3) надбавки, установлені з урахуванням положень підпункту 2 пункту 1 цієї постанови, не враховуються під час установлення доплат та інших надбавок медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності;

4) диференціація заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності здійснюється у межах фонду оплати праці шляхом встановлення доплат та надбавок з урахуванням складності, відповідальності та умов виконуваної роботи, кваліфікації працівника, результатів його роботи;

5) у разі встановлення медичному працівнику неповного робочого дня або неповного робочого тижня, а також під час невиконання працівником у повному обсязі встановленої норми тривалості робочого часу вимога щодо розміру оплати праці, передбачена підпунктом 1 пункту 1 цієї постанови, застосовується пропорційно до відпрацьованого часу.

Підпунктом 1 пункту 1 згаданої Постанови № 2 визначено, що її норми поширюються на медичних працівників закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності.

Статтею 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що заклад охорони здоров`я - це юридична особа незалежно від форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основними завданнями яких є забезпечення медичного обслуговування населення та/або надання реабілітаційної допомоги на основі відповідної ліцензії та забезпечення професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації.

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я», яка являється нормативно-правовим актом, встановлює державну гарантію мінімальної оплати праці медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності, до числа яких відносить лікарів (крім лікарів-інтернів) та професіоналів з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я, а також молодших спеціалістів з медичною освітою (фахових молодших бакалаврів), фахівцям з початковим рівнем (короткий цикл) вищої медичної освіти, першим (бакалаврський) рівнем вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства.

Недотримання роботодавцем цієї гарантії є протиправним порушенням прав таких працівників.

Зменшення гарантованого державою розміру заробітної плати допускається лише у випадках, встановлених ст. 21 Закону України «Про оплату праці».

Як встановлено судом першої інстанції, позивач працює у ВОЦ МСЕ на посаді лікаря-хірурга, тому на нього поширюються гарантії оплати праці для медичних працівників, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я».

З 01 січня 2022 року по 19 липня 2022 року відповідач виплатив ОСОБА_1 заробітну плату, без урахування положень постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я».

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у ОСОБА_1 права на оплату праці на рівні не нижче, визначеного вказаною постановою, а відтак і про наявність підстав для задоволення позову.

ВОЦ МСЕ в апеляційній скарзі зазначає про те, що центр у період з 01 січня по 19 липня 2022 року не мав чинної ліцензії на здійснення господарської діяльності з медичної практики, а відтак підстав застосовувати згадану постанову у даному випадку не має.

Відхиляючи вказані доводи суд першої інстанції виходив з того, що постанова Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року №2 спрямована на дотримання гарантій умов оплати праці медичних працівників, не пов`язується із наявністю/відсутністю ліцензії на здійснення господарської діяльності з медичної практики і вказує на її поширення на визначених у ній медичних працівників закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 30 квітня 2025 року встановлено, що організаційно-правова форма юридичної особи - Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи - державна організація (установа, заклад), види економічної діяльності: 86.22 спеціалізована медична практика; 86.10 діяльність лікарняних закладів (основний). Станом на 30 квітня 2025 року перебуває в стані припинення (в результаті реорганізації), засновником є Вінницька обласна рада.

Згідно Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 385 від 28 жовтня 2002 року і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 листопада 2002 року за №892/7180, обласний центр (бюро) медико-соціальної експертизи відноситься до закладів медико-соціального захисту, тим самим входить до переліку закладів охорони здоров`я.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність/відсутність ліцензії не може бути наслідком невиплати гарантованої державою заробітної плати працівнику.

Вказані доводи в апеляційній скарзі скаржником не спростовані.

Верховенство права є фундаментальним принципом правової системи, який є основою для стабільності та правопорядку в суспільстві, забезпечуючи надійний фундамент для розвитку і реалізації інших правових норм.

Складовою цього принципу є вимога якості закону, яка покликана забезпечити прозорість і передбачуваність правових норм, дозволяючи громадянам і юридичним особам розуміти свої права та обов`язки. Якість закону сприяє виключенню або мінімізації двозначностей і конфліктів у правовій системі, сприяючи її ефективності та відповідності загальноприйнятим стандартам. Таким чином, вимога якості закону є важливим елементом, який підсилює верховенство права та сприяє правовій довірі в суспільстві.

ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06, п.50-56) зазначив, зокрема, що верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції; відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення…, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією.

Разом з принципом верховенства права діє і принцип юридичної визначеності, який є його складовою.

У справі «Новік проти України» (заява № 48068/06, п. 19) ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.

Підсумовуючи апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2025 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська