ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Дряниці Ю.В., Карпушина Г.Л.,

за участю секретаря: Дороженка Р.Г.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, в режимі відеоконференції, заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Власюк Катерини Петрівни про перегляд постанови Полтавського апеляційного суду від 24 травня 2023 року за виключними обставинами по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Іванова Ольга Володимирівна про визнання недійсним договору надання утримання одному із подружжя, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення коштів та суми судових витрат та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Іванова Ольга Володимирівна про стягнення заборгованості за договором про надання утримання одному з подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Полтавського апеляційного суду від 24 травня 2023 року апеляційну скаргу адвоката Власюк Катерини Петрівни, представника ОСОБА_1 , на рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2021 року задоволено частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2021 року скасовано, ухвалено нове судове рішення по суті заявлених вимог.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору надання утримання одному із подружжя, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення коштів та суми судових витрат задоволено частково.

Визнано недійсними пункти 12 і 14 договору про надання утримання одному із подружжя від 31 січня 2019 року такого змісту:

«п.12. Сторони домовились, що Сторона-1 зобов`язана сплачувати Стороні-2 аліменти, визначені цим Договором, пожиттєво.»

«п.14. Сторона-2 може письмово звернутись до Сторони-1 з ініціативою про припинення дії договору та отримання одноразової грошової виплати у розмірі у сумі 11 102 210, 00 грн, що за курсом Національного банку гривні України до долара США станом на дату підписання цього договору 27 755525 грн за 1 долар США еквівалентно 400 000 доларів США 00 центів. Сторона-1 зобов`язується протягом 180 календарних днів від моменту такого письмового звернення сплатити Стороні-2 вищевказану суму.

У разі здійснення одноразової грошової виплати Стороною-1 на користь Сторони-2 у розмірі та у порядку, визначеному цим пунктом договору, зобов`язання Сторони -1 за цим договором зі сплати аліментів Стороні-2 та цей договір про надання утримання одному із подружжя припиняються.»

У задоволенні решти вимог відмовлено за недоведеністю.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання утримання одному з подружжя задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти за період з жовтня 2020 року по 11 травня 2021 року у сумі 1 028 969 грн 67 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

Апеляційну скаргу адвоката Власюк Катерини Петрівни, представника ОСОБА_1 , на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2021 року про забезпечення зустрічного позову залишено без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2021 року про забезпечення зустрічного позову залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1783,36 грн.

Постановою Верховного Суду від 13 грудня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Власюк Катерини Петрівни залишено без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 24 травня 2023 року залишено без змін.

У лютому 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Власюк К.П. звернулася до суду з заявою про перегляд постанови Полтавського апеляційного суду від 24 травня 2023 року за виключними обставинами.

В обґрунтування посилалась на ухвалене Конституційним Судом України рішення від 29 жовтня 2024 року №1-р/2024 за конституційним поданням Верховного Суду про відповідність Конституції України ч. 4 ст. 75 СК України, яке на її думку стосується подібних порушень конституційних гарантій у справі, що переглядається.

Враховуючи можливість застосування аналогії права, вказує про необхідність переглянути постанову апеляційного суду за виключними обставинами та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Звертає увагу, що при розгляді подання Верховного Суду Конституційний суд України дійшов висновку, що ч. 4 ст. 75 СК України суперечить ч. 1 ст. 8 Конституції України у системному зв`язку з ч.ч. 1, 3 ст. 51 Конституції України.

Вважає, що хоча рішення КСУ стосується перегляду ч. 4 ст. 75 СК України, останнє може бути поширене і на положення ч. 4 ст. 76 СК України, які застосовані судом при розгляді даних правовідносин, оскільки встановлення бмеження утримання одного з подружжя періодом на 3 роки пропорційно порушують конституційні права за схожими принципами, а саме - порушення права на достатній рівень життя, порушення права на охорону приватної сфери, порушення обов`язку невтручання держави у сімейні відносини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви про перегляд постанови за виключними обставинами, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини 3 статті 423 ЦПК України передбачено, що підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Перегляд рішень, постанов або ухвал за виключними обставинами є особливим видом провадження в цивільному судочинстві. Недоліки розгляду справи судом (незаконність (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права) не вважаються підставами для перегляду судових рішень за виключними обставинами.

Відповідний висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 755/978/20 (провадження № 61-6951во23).

Принцип правової визначеності, який невід`ємно притаманний принципу верховенства права, закріплений в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), і на чому неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях (зокрема у § 58 рішення у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, заява № 6833/74), дозволяє не вдаватися до перегляду судових рішень, які мали місце до прийняття рішення ЄСПЛ як рішення прецедентного або загального характеру, яке формує певну правову позицію. До таких рішень загального характеру належать і рішення конституційних судів. При цьому, як визнає ЄСПЛ, публічне право окремих країн обмежує можливість прийняття конституційними судами рішень, які мають зворотну дію у часі (див. § 58 рішення у справі «Маркс проти Бельгії»).

Так, рішенням Конституційного суду України від 29 жовтня 2024 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду про відповідність Конституції України (конституційність) частини четвертої статті 75 Сімейного кодексу України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України.

Ухвалюючи рішення КСУ дійшов висновку про те, що держава має забезпечувати особам, що втратили працездатність (суб`єкти права на утримання), у розумінні частини третьої статті 75 Кодексу охорону та захист людської гідності, гарантувати реалізацію конституційного права на достатній життєвий рівень.

Законодавець, перенісши до статті 75 Кодексу умови та інші критерії із площини публічного права в площину приватного права, не забезпечив дієвих механізмів для отримання нужденним членом подружжя матеріальної допомоги від іншого з подружжя для забезпечення належного рівня життя, що свідчить про невідповідність частини четвертої статті 75 Кодексу статтям 8, 46, 48 Конституції України.

Таким чином, встановлена Конституційним Судом України неконституційність стосувалась конкретної правової норми - ч.4 ст. 75 СК України.

Так, положення статті 75 СК України визначають права на утримання (аліменти) того із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно частину 4 статті 75 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2024 від 29.10.2024, яка мала наступну редакцію «Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом».

В своїй заяві представник ОСОБА_1 адвокат Власюк К.П., посилаючись на ч.9 ст. 10 ЦПК України, просила застосувати аналогію права та поширити вищевказане рішення КСУ і на положення ч.4 ст. 76 СК України в частині встановленого трирічного строку, впродовж якого один з подружжя має право на утримання від дня розірвання шлюбу.

Так, колегією суддів Полтавського апеляційного суду при винесенні постанови по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору надання утримання одному із подружжя, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення коштів та суми судових витрат, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання утримання одному з подружжя, було застосовано ч. 4 ст. 76 СК України, якою передбачено, що право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу один з подружжя має протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

Застосувавши вищевказану норму матеріального права до спірних правовідносин, апеляційний суд дійшов висновку про недійсність п. 12 укладеного між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору про пожиттєву сплату аліментів на користь останньої.

Вважаючи, що обмеження утримання колишньої дружини трьома роками порушує її конституційні права, адвокат Власюк К.П. в інтересах ОСОБА_1 просила застосувати аналогію права з огляду на визнання неконституційним ч. 4 ст. 75 СК України.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про неможливість поширення інституту аналогії права при застосуванні рішень Конституційного Суду України в порядку перегляду судових рішень за виключними обставинами, оскільки неконституційними визнаються конкретні норми закону чи іншого правового акту за конкретних обставин справи.

В даному випадку Конституційний Суд України зробив свої висновки щодо неконституційності конкретної норми права - п. 4 ст. 75 СК України, що виключає поширення висновку про неконституційність іншої норми права - ч. 4 ст. 76 СК України, щодо неконституційності якої суд відповідного рішення не приймав.

Тобто прийняте Конституційним Судом України рішення про неконституційність стосується положень ч. 4 ст. 75 СК України, а відтак його дія поширюється лише на вказану норму права і не може поширюватись на інші, подібні за змістом акти, в тому числі і шляхом застосування аналогії закону, оскільки кожне звернення щодо неконституційності тієї чи іншої норм права вимагає окремого розгляду та окремої правової оцінки на предмет відповідності Конституції України.

Застосування рішення КСУ за аналогією в порядку ч. 9 ст. 10 ЦПК України, на чому наполягає адвокат Власюк К.П., суперечить принципу верховенства права та може призвести до невизначеності та порушення прав громадян, що є недопустимим.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Власюк К.П. про перегляд постанови Полтавського апеляційного суду від 24 травня 2023 року за виключними обставинами.

Керуючись ст.ст. 423, 429 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Власюк Катерини Петрівни про перегляд постанови Полтавського апеляційного суду від 24 травня 2023 року за виключними обставинами відмовити та залишити в силі постанову Полтавського апеляційного суду від 24 травня 2023 року.

Ухвала є остаточною та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Обідіна Ю.В. Дряниця Г.Л. Карпушин