Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/40/25
Єдиний унікальний №733/2134/24
Рішення

Іменем України

07 серпня 2025 року м.Ічня Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді - Вовченка А.В.,

при секретарі - Мошенець Л.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ічня в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Сакун І.А. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Свою заяву обґрунтовує наступним: 31.12.2023 року було пошкоджено майно позивача у ДТП, що сталося за наступних обставин: 31 грудня 2023 року о 12-50 год. ОСОБА_2 по вул.Воскресінській в м.Ічня, керуючи автомобілем Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з попереду зупинившимся автомобілем Mercedes-Benz , номерний знак НОМЕР_3 . Даний транспортний засіб є власністю позивача ОСОБА_1 ,що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 16.07.2019 року. При ДТП автомобіль ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями відповідач ОСОБА_2 порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Ічнянського районного суду №733/943/24 від 15.05.24 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідач, як учасник бойових дій, відповідно до п.13.1 ст.13 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від ДТП , винуватцями якої є особи , зазначені у п.13.1 проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим законом.

12.08.2024 року МТСБУ виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 29 965,71 грн., яке розраховане як різниця між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,7) та сумою ПДВ (35 958,85-5993,14). Різниця між вартістю відновлювального ремонту, необхідного для усунення пошкоджень і сумою

страхового відшкодування становить 62 807,56грн. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода , завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивач просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 62 807,56 грн. матеріальної шкоди, заподіяної в результаті ДТП, а також судові витрати, які складаються з судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

Ухвалою суду від 10.10.2024 року відкрито провадження справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін .За клопотанням представника позивача витребувано від МТСБУ належним чином завірену копію висновку №122 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу, складеного 19.06.2024 року .

Висновок надійшов до суду 30.10.2024 року.

19.11.2024 року від сторони відповідача адвоката Зибінської Г.В. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі ,оскільки відповідач ОСОБА_2 перебуває у складі ЗСУ , що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки відповідач бажає приймати участь у судових засіданнях, а в разі відмови просила призначити автотоварознавчу експертизу пошкодженого автомобіля.

Ухвалою суду від 17.12.2024 року в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено, оскільки його інтереси представляє професійний адвокат. Клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи задоволено. На вирішення експертизи поставлено питання про вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Mercedes-Benz , номерний знак НОМЕР_3 , необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у дорожньо-транспортній пригоді 31.12.2023 року , станом на день проведення експертного дослідження.

Висновок експерта надійшов до суду 12.05.2025 року. Вартість проведення експертизи в сумі 6685,56 грн. сплачено відповідачем (а.с.91). Згідно наданого висновку №СЕ-19/125-25/368-АВ від 29.04.2025 року вартість відновлювального ремонту КТЗ станом на момент проведення експертизи становить 135 709,43 грн.

Ухвалою суду від 12.05.2025 року відновлено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 03.06.2025 року.30.05.2025 року представником позивача подана заява про збільшення розміру позовних вимог, якою просила стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 99 750,58 грн. та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу.

03.06.2025 року справа відкладена розглядом за заявою представника відповідача адвоката Зибінської Г.В. у зв`язку із занятістю в іншій справі.

25.06.2025 року від представника позивача -адвоката Сакун І.А. надійшла заява про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, оскільки після прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог або зміни предмета позову відповідна справа не може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

25.06.2025 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог). В ньому вона зазначила, що позивач

просить стягнути з ОСОБА_2 суму майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 99750,58 грн. Вказана сума розрахована, як різниця між вартістю відновлювального ремонту та отриманим страховим відшкодуванням: (135 709,43-29 965,71 -5 993,14), з якою відповідач не погоджується. Якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійного пошкодженого транспортного засобу. Тобто , страхова компанія має право застосувати Коефіцієнт щодо вартості того складника, який підлягає заміні, а не всю вартість відновлювального ремонту. Таким чином , для розрахунку суми відшкодування матеріальних збитків, яка покладається на МТСБУ , потрібно виходити з вартості відновлювального ремонту, вартості складників, що підлягають заміні та значення коефіцієнту фізичного зносу. Отже, вартість матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) , що підлягає відшкодуванню страховиком (МТСБУ) становить : 22976,03+15440,94+97 292,46*(1-0,7)=67 604,70 грн. з ПДВ , 54 083,76 грн. без ПДВ. Відшкодування ПДВ, у разі документального підтвердження факту оплати проведеного відновлювального ремонту виконавцем робіт що є платником ПДВ, у межах ліміту відповідальності покладається саме на МТСБУ. Отже в даному випадку з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди підлягає стягненню 54 483,78 грн. без ПДВ. Позивачем не вірно визначено розмір відповідальності між МТСБУ та винуватцем ДТП, при цьому МТСБУ не залучене до участі у даній судовій справі як відповідач. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови у позові.

Ухвалою суду від 26.06.2025 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження на розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17 липня 2025 року.

Представник позивача - адвокат Сакун І.А. не заперечувала проти закриття підготовчого та призначення справи до судового розгляду по суті та зазначила, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована як учасника бойових дій. За замовленням МТСБУ було проведено огляд належного позивачу автомобіля, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля після ДТП 31.12.2023 року становить 98 766,41 грн., МТСБУ було визначено суму страхового відшкодування у розмірі 29 965,71 грн., яку і було виплачено позивачу . Відповідач участі у огляді не приймав, результатів огляду не оскаржував, як і рішення МТСБ про виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 29 965,71 грн.

Ухвалою суду від 17 липня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.08.2025 року.

Представник позивача - адвокат Сакун І.А. в заяві, поданій через канцелярію суду просила справу розглядати без її та позивача участі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Просила позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.

Представник відповідача адвокат Зибінська Г.В. через систему електронний суд просила справу розглядати без її участі та відповідача. Під час розгляду справи врахувати поданий відповідачем відзив на уточнену позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 31 грудня 2023 року о 12-50 год. ОСОБА_2 на вул.Воскресінській в м.Ічня, керуючи автомобілем Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з попереду зупинившимся автомобілем Mercedes-Benz , номерний знак НОМЕР_3 . Даний транспортний засіб є власністю позивача ОСОБА_1 ,що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 16.07.2019 року. При ДТП автомобіль ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями відповідач ОСОБА_2 порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Відповідно до постанови Ічнянського районного суду міста Чернігівської області по справі № 733/943/24 від 15.05.2024 року суд закрив провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного правопорушення стосовно ОСОБА_2 .

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його чиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

Постанова судді згідно ст.283КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Згідно вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З метою визначення вартості матеріального збитку та відновлюваного ремонту вартості автомобіля Позивача , завданого в результаті ДТП автомобілю Позивача внаслідок дорожньо -транспортної пригоди, яка сталася 31.12.2023 року, проведена судова транспортно-товарознавча (автотоварознавча) експертиза.

Згідно Висновку експертного дослідження від 29.04.2025 року №СЕ-19/125-25/368-АВ, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Mercedes-Benz , номерний знак НОМЕР_3 , необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 31.12.2023 року, станом на момент проведення експертизи складає 135 709,43 грн.

Відповідно до ч. 1ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 17постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність

поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Суд вважає, що Висновок експерта-автотоварознавця О.В. Малишка № №СЕ-19/125-25/368-АВ від 29.04.2025 року по визначенню матеріального збитку за результатами проведеної судової автотоварознавчої експертизи є повним, чітким, послідовним, не містить розбіжностей, проведений за точною ідентифікацією автомобіля позивача, узгоджується з іншими матеріалами справи, складений судовим експертом згідно з вимогамист.106 ЦПК України, відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак суд при вирішенні справи по суті бере до уваги саме даний Висновок експерта.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням

транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди , якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність , лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 29 965,71 грн. Предметом спору є відшкодування моральної шкоди та недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_3 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

За таких обставин саме ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідач, як учасник бойових дій, відповідно до п.13.1 ст.13 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від ДТП , винуватцями якої є особи , зазначені у п.13.1 проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим законом.

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суд приймає за основу висновок №122 експертного автотоварознавчого дослідження від 19 червня 2024 року, використану МТСБУ при визначенні страхового відшкодування з яким відповідач погодився та не оспорював у встановленому порядку.

Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача, в матеріалах справи відсутні.

Однак , згідно висновку судової транспортно- товарознавчої (автотоварознавчої) експертизи № СЕ-19/125/25/368-АВ від 29 квітня 2025 року, проведеної на виконання ухвали суду, вартість відновлювального ремонту на момент проведення експертизи становить 135 709,43 грн. грн., результати якої відповідач не оскаржував, як і рішення МТСБУ про виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 29 965,71 грн.

Страховиком виплачено ОСОБА_1 29 965,71 грн. страхового відшкодування. Вказана сума була визначена у відповідності до вимог діючого законодавства, розрахована з урахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу. Доказів на її спростування матеріали справи не містять.

Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування.

Отже ПДВ в сумі 5 993,14 грн. входить до суми страхового відшкодування та може бути повернуто ОСОБА_1 страховиком після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту.

Таким чином розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 99 750,58 грн. із розрахунку 135 709,43 грн. 29 965,71 грн 5 993,14 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконливого висновку, що з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути 99 750,58 грн. заданої внаслідок ДТП майнової шкоди.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 8000 грн. витрат на правову допомогу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною першою статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 вказаного Закону представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в

цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У позовній заяві представник позивача - адвокат Сакун І.А. просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.09.2024 року між адвокатом Сакун І.А. та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н від 23.09.2024 про надання правової допомоги, на підставі якого було видано ордер на надання правничої допомоги адвокатом Сакун І.А. ,а також між сторонами складено Акт прийому передачі наданих послуг, згідно якого розмір гонорару за підготовку та направлення позову до Ічнянського районного суду Чернігівської області склав 8000 грн.

П.3 Додаткової угоди про надання правової допомоги від 23.09.2024 року передбачено, що сплата узгодженої сторонами суми гонорару здійснюється клієнтом не

пізніше 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Позивач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Сакун І.А. , а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18.

З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 8000 грн. є співмірним та належним чином обґрунтованим, що не суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.

Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, заявленої у справі ціни позову та значення справи для сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а отже вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню повністю.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 968,96 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13,76-78,81,141, 259,263-265 ЦПК України, ст., ст. 3,16, 22,23,1166,1187,1188, 1192 ЦК, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 99 750,58 грн. майнової шкоди, повернення сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 ,00 грн., а всього 108 719 (сто вісім тисяч сімсот дев`ятнадцять) грн. 54 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в

апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 серпня 2025 року.

Суддя А. В. Вовченко