Справа № 604/345/25
Провадження № 2/604/242/25
29 липня 2025 року селище Підволочиськ
Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Сташківа Н.Б.,
за участі: секретаря судового засідання Крупи А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «ВЕДА ПЛЮС» про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації,
В березні 2025 року представник позивача звернувся до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «ВЕДА ПЛЮС» про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації.
У зв`язку з наведеним просить суд припинити право власності громадянина російської федерації ОСОБА_1 на вказані земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 березня 2025 року було відкрито провадження у даній справі розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 травня 2025 року було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив заявлені позовні вимоги задовольнити.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не подала, правом на подання відзиву не скористався.
Представник третьої особи ТОВ «ВЕДА ПЛЮС» до судового засідання не з`явився, про місце дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.
З урахуванням положень ч.3 ст.211, п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників, які в судове засідання не з`явилися. Оскільки в даній справі одночасно існують умови, встановлені ч.1 ст.280 ЦПК України, суд прийшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підстави своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступних міркувань.
Згідно копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР №0056740 ОСОБА_1 на підставі рішення Підволочиської райдержадміністрації від 28 січня 1997 року №33 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП «Колос» розміром 3,33 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Сертифікат зареєстровано 05 лютого 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №137 (а.с. 29). Дані щодо власника сертифіката, розміру земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, підстави та дати реєстрації сертифіката також підтверджуються випискою про запис №137 з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) , що видаються Підволочиською районною державною адміністрацією Тернопільської області (а.с. 30).
Рішенням Підволочиської селищної ради Тернопільської області №4508 від 24 січня 2020 року було надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок на місцевості в АДРЕСА_1 площею 4,4925 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ділянка № НОМЕР_1 площею 0,1060 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та передано у приватну власність ОСОБА_1 земельні ділянки ділянка № НОМЕР_2 площею 4,4925 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ділянка № НОМЕР_1 площею 0,1060 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про свідчить відповідна копія рішення Підволочиської селищної ради Тернопільської області (а.с. 27).

Рішенням Підволочиської селищної ради Тернопільської області №4682 від 17 лютого 2020 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу даних у власність загальною площею щодо встановлення меж земельних ділянок № НОМЕР_2 площею 4,4925 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером :01:002:0015 на території Галущинської сільської ради, ділянка № НОМЕР_1 площею 0,1060 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером :01:002:0016 на території Галущинської сільської ради, ОСОБА_1 . Також вказаним рішенням було передано ОСОБА_1 у власність ділянку № НОМЕР_2 площею 4,4925 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером :01:002:0015 на території Галущинської сільської ради, ділянку № НОМЕР_1 площею 0,1060 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером :01:002:0016 на території Галущинської сільської ради, про свідчить відповідна копія рішення Підволочиської селищної ради Тернопільської області (а.с. 28).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-025 від 06 березня 2025 року земельна ділянка, кадастровий номер :01:002:0015, площею 4,4925 га, що відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить на праві власності ОСОБА_1 (реквізити документа що посвідчує особу: НОМЕР_3 виданий МВ УФМС росії по Амурській області в місті Бєлогорськ 11.12.2008) на підставі рішення Підволочиської селищної ради №4682 від 17 лютого 2020 року. В даному витязі також міститься актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди цієї земельної ділянки. Так, відповідно до цих відомостей, 16 квітня 2020 року зареєстровано право оренди ТОВ «ВЕДА ПЛЮС» земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0015 (а.с. 11-16).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-025 від 06 березня 2025 року земельна ділянка, кадастровий номер :01:002:0016, площею 0,1060 га що відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить на праві власності ОСОБА_1 (реквізити документа що посвідчує особу: НОМЕР_3 виданий МВ УФМС росії по Амурській області в місті Бєлогорськ 11.12.2008) на підставі рішення Підволочиської селищної ради №4682 від 17 лютого 2020 року (а.с. 17-22).

Відомості про те що власником спірних земельних ділянок є ОСОБА_1 також підтверджуються інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав №416176184 та №416179930 від 04 березня 2025 року (а.с. 23, 24).

Також у інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав №416176184 міститься актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0015, площею 4,4925 га. Так, відповідно до цих відомостей, 16 квітня 2020 року зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0015 на підставі договору оренди землі б/н від 07 квітня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ВЕДА ПЛЮС» (а.с.23).

Із зазначеної вище інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що право приватної власності ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровим номером :01:002:0015 та :01:002:0016 є актуальною і станом на теперішній час.

З копії паспорта громадянина російської федерації № НОМЕР_3 , вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Томське Серишевського району Амурської області є громадянином російської федерації та з 19 жовтня 2019 року має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 31-32).

Згідно копії довіреності № 28 АА 1084807 від 27 листопада 2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 уповноважив ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянку України користуватись та управляти належною йому земельною ділянкою розташованою в с. Галущинці Підволочиського району Тернопільської області, з правом здавати в оренду, укладати договори оренди, а також легалізовувати, зареєстровувати та отримувати документи, а також дарувати чи продавати належну йому земельну ділянку (пай) (сертифікат серії ТР №0056740 від 28 січня 1997 року) розташованої в с. Галущинці Підволочиського району Тернопільської області. Дану довіреність засвідчено ОСОБА_3 нотаріусом Білогірського нотаріального округу Амурської області (а.с. 34-36).

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст.ст.319 і 321 ЦК України кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно ч.1 ст.39 даного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

За приписами ч.1 ст.181 ЦК України земельні ділянки належать до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість).

Оскільки спірні земельні ділянки знаходиться на території України, то на них поширюється дія права України.

Відповідно до частин 2 і 3 ст.78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Статтею 374 ЦК України до суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) віднесено, в тому числі, іноземців та осіб без громадянства. Так, відповідно до частин 2 і 4 цієї норми, іноземці можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону; права та обов`язки таких суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом.

За приписами ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення лише у разі прийняття спадщини.

Частиною 5 ст.22 ЗК України встановлено, що набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу.

Так, згідно ч. 1 ст. 130 ЗК України набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть:

а) громадяни України;

б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та /або держава, та /або територіальні громади;

в) територіальні громади;

г) держава.

Частиною 3 ст.130 ЗК України встановлено, що порушення вимог частин першої і другої цієї статті є підставою для визнання правочину, за яким набувається право власності на земельну ділянку, недійсним, а також для конфіскації земельної ділянки.

У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа N 6-92 цс 13), зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Необхідність позбавлення відповідача права власності на спірні земельні ділянки (шляхом їх конфіскації) виникла у зв`язку з порушенням вимог статті 130 ЗК України, зокрема, забороною іноземцям набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення.

Згідно положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особо має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно п.«е» ч.1 ст.140 ЗК України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

У частині 1 ст.145 ЗК України закріплено правило про те, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

В разі невиконання вимог закону про відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк настають наслідки, передбачені ч.2 ст.145 ЗК України, а саме: у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровим номером :01:002:0015 та :01:002:0016 було здійснена 05 лютого 2020 року.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України в редакції станом на 16.01.2020 року, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, в строк до 05 лютого 2021 року у відповідності до вимог ч. 1 ст.145 ЗК України ОСОБА_1 зобов`язаний був відчужити вказані земельні ділянки. Однак, як слідує із актуальних відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відомостей з Державного земельного кадастру, спірними земельними ділянками продовжує володіти ОСОБА_1 , і на сьогоднішній день одна зі спірних земельних ділянок (з кадастровим номером :01:002:0015) перебуває в оренді на підставі відповідного договору.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 , будучи громадянином рф, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужив її, вказана земельна ділянка підлягає конфіскації у власність держави в порядку ст.145 ЗК України.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.346 ЦК України, конфіскація є однією з підстав припинення права власності.

З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.

Відповідно до частини 4 статті 145 Земельного кодексу України, позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний контроль за використанням та охороною земель також здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у межах повноважень, визначених законом, у разі прийняття відповідною радою рішення про здійснення такого контролю.

Таким чином, обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яку відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами.

Під час ухвалення судового рішення суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

Оскільки суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору за подачу позову до суду у розмірі 3028 гривень (а.с. 37).

Керуючись ст.ст.13, 14, 41 Конституції України, ст.ст.181, 319, 321, 346, 374 ЦК України, ст.ст.78, 81, 125, 140, 145 ЗК України, ст.ст.2, 10, 12, 13, 19, 81, 82, 89, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «ВЕДА ПЛЮС» про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації - задовольнити.

Припинити право власності громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на земельну ділянку з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» з кадастровим номером :01:002:0015, площею 4,4925 га, яка розташована на території Галущинської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, шляхом її конфіскації у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

Припинити право власності громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на земельну ділянку з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» з кадастровим номером :01:002:0016, площею 0,1060 га, яка розташована на території Галущинської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, шляхом її конфіскації у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Н.Б. Сташків