Справа № 214/930/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком у зв`язку із самостійним вихованням без участі матері, стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним його батьком ОСОБА_1 , а також стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 3196 грн. щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом та до досягнення дитиною повноліття.

Між тим, від представника Служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, позаяк ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг 14-річного віку, а відтак має право вільно та самостійно обирати собі місце проживання.

Окрім того, до суду через електронну пошту надійшла заява про затвердження мирової угоди підписана від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , до якої додано роздруківку створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису підписувачем ОСОБА_4 .

Так, дослідивши заяву про затвердження мирової угоди, клопотання про закриття провадження у справі та матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межи предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Як убачається із наданої заяви про затвердження мирової угоди, яка надійшла до суду електронною поштою, така підписана від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із долученням роздруківки створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису підписувача ОСОБА_4 .

Між тим, суд зазначає, що 18 жовтня 2023 року введено в дію Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29.06.2023 року.

З урахуванням внесених до процесуального закону змін, ч. 6 ст. 14 ЦПК України визначено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Положеннями ч. 8 ст. 43 ЦПК України встановлено, що якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника) відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням власного електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.09.2023 року у справі №204/2321/22 зроблені висновки, що законодавцем допускається подання фізичною особою нарівні з паперовою формою, зокрема, апеляційних скарг в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним кваліфікованим електронним підписом учасника справи та подання такого документу через підсистеми «Електронний суд» та «Електронний кабінет», або з використанням офіційної електронної адреси із засвідченням кваліфікованим електронним підписом.

Звернення фізичної особи до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом, який підписаний електронним цифровим підписом, є належним та правомірним способом безпосереднього звернення до суду, що ототожнюється із безпосереднім зверненням до суду через канцелярію або традиційними засобами поштового зв`язку і має кваліфікуватися саме як безпосереднє звернення до суду.

Між тим, судом установлено, що зазначена заява подана з використанням електронної пошти без засвідчення її кваліфікованими електронними підписами осіб, що її подають. Додану до заяви роздруківку результату перевірки кваліфікованого електронного підпису підписувачем ОСОБА_4 , суд не приймає до уваги, оскільки така особа не є учасником справи, позаяк на підтвердження її повноважень до матеріалів справи не долучено жодного доказу, при тому, що відповідно до положень ст. 62 ЦПК України: повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна; п овноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Відтак, зазначена заява про затвердження мирової угоди була подана на електронну адресу суду з порушенням процедури подачі відповідного процесуального документу до суду, а тому згідно з положеннями ч. 4 ст. 183 ЦПК України, відповідно до яких суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду, заява про затвердження мирової угоди підлягає поверненню без розгляду.

Стосовно клопотання представника Служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, суд зазначає наступне.

Стаття 160 СК України передбачає право батьків на визначення місця проживання дитини. При цьому частиною третьою цієї статті Кодексу визначено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма також узгоджується з положеннями ст. 29 ЦК України, зокрема, з її другою частиною, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання.

При цьому, ч. 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Таким чином, нормами ст. 161 СК України передбачено вирішення спору між батьками в судовому порядку лише щодо місця проживання малолітньої дитини, тобто яка, відповідно до ч. 2 ст. 6 СК України, не досягла чотирнадцяти років.

Так, зі змісту позову та долучених до нього матеріалів убачається, що позивач ставить питання про визначення місця проживання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто дитини, якій на момент звернення до суду з даним позовом виповнилось повних 14 років.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 17.05.2023 року у справі №351/611/21 вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України».

Верховний Суд у постанові від 20.09.2021 року у справі №638/3792/20 дійшов висновку, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Враховуючи викладене, а також те, що дитина, про місце проживання якої вирішується питання, вже досягла чотирнадцяти років, остання має право самостійно визначати місце свого проживання та з підстав, визначених законом, не обмежена у цьому праві, суд приходить до висновку, що, оскільки в цій частині відсутній предмет спору, то провадження у справі в частині вимог щодо визначення місця проживання дитини підлягає закриттю на підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, згідно з якими, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Керуючись, ст.ст. 14, 43, 183, 207, 255 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву про затвердження мирової угоди повернути без розгляду.

Закрити провадження у справі в частині вимог щодо визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його батьком ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її складення.

Суддя В.В. Попов.