Справа № 204/1853/19
Провадження № 2/204/4/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та за позовом третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивач просив визнати недійсним договір про внесення змін № 1 від 11.07.2012 року до кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 та стягнути судові витрати по справі.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року він отримав кредит на споживчі цілі у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 3 879 667 доларів США на умовах та порядку визначеному в договорі. Того ж дня, між банком та ОСОБА_3 , було укладено договір поруки № 26/Ф/6/1П, також укладався договір іпотеки. Згодом, 11.07.2012 року до кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року було внесено зміни шляхом укладання договору про внесення змін № 1. Із суті договору про внесення змін № 1 від 11.07.2012 року до кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року вбачається, що позивачу начебто було надано кредит у вигляді : мультивалютної не відновлюваної відкличної кредитної лінії з лімітом 3 879 667 доларів США та одночасно мультивалютної не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 40 187 739 грн. 28 коп. Тобто, начебто кредит видано двічі в різних валютах (в доларах США та одночасно в гривні, про те це не відповідає дійсності). Оскільки позивач не отримував коштів у подвійному розмірі в сумі 3 879 667 доларів США та одночасно 40 187 739 грн. 28 коп. за Договором про внесення змін № 1 від 11.07.2012 року до кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду із зазначеною позовною заявою.

Ухвалою суду від 15 березня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

29.05.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позову. Посилаючись на те, що в п.1 Договору про внесення змін № 1 від 11.07.2012 року сторони домовилися пункт 1.1 Кредитного договору викласти наступні редакції: «Банк на умовах, передбачених цим Договором, відкриває Позичальнику кредитну лінію (надалі кредит/кредитна лінія): 1.1.1 Невідновлювану відкличну кредитну лінію….» В даному пункті кредитного договору йдеться про відкриття банком саме кредитної лінії позичальнику, а не видачі йому кредитних коштів. Тому посилання позивача на п. 1.1.1 як на підставу неотримання ним коштів є безпідставним і не відповідає дійсності. У пункті 3 Договору про внесення змін № 1 від 11.07.2012 року, сторони домовилися пункт 3.1.1 Кредитного договору викласти в наступній редакції: «3.1.1 Відкрити позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 в Дніпровській філії ВАТ АБ «Укргазбанк» МФО 305448 від 05.02.2008 року по 17.03.2011 року». Відкрити позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 АБ «Укргазбанк» МФО 320478, з 18.03.2011 року по 13.07.2012 року. Надання кредитних коштів здійснювати з позичкового рахунка, шляхом перерахування на картковий рахунок Позичальника № НОМЕР_2 , відкритий в Дніпровській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 305448 з 05.02.2008 року по 12.07.2012 рік. Відкрити рахунок № НОМЕР_3 в АБ «Укргазбанк» МФО 320478, з 11.07.2012 року. Надання кредитних коштів здійснювати з позичкового рахунка, шляхом перерахування на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_3 в АБ «Укргазбанк» МФО 320478». Відповідно до п. 5 Договору про внесення змін № 1 від 11.07.2012 року, сторони домовилися п. 3.1.6 Кредитного договору викласти в наступній редакції: «Наданя кредитних коштів в межах ліміту кредитної лінії в національній валюті, встановленої п. 1.1.2, здійснюється одноразово у повному обсязі 12 липня 2012 року шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_3 в АБ «Укргазбанк» МФО 320478». Із цього слідує, що моментом надання кредитних коштів в період з 05.02.2008 року по 12.07.2012 року є перерахування коштів із позичкового рахунку на картковий рахунок позичальника, що підтверджується виписками по рахунку. А момент надання кредитних коштів в період з 12.07.2012 року по 12.07.2012 року є перерахування коштів із позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, що підтверджується виписками по рахунку. Отже надання кредитних коштів позичальнику підтверджується виписками по рахунку, у відповідності до яких відслідковується виконання Банком умов кредитного договору в частині видачі кредитних коштів. Крім того, в позовній заяві позивач вказує, що не отримував кошти за договором про внесення змін № 1 до кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року, однак періодично надсилає листи Банку із проханням провести реструктуризацію боргу, тим самим визнає наявність у нього кредитних зобов`язань, що підтверджується листами: від 04.12.2014 року з проханням призупинити здійснення оплати тіла кредиту; лист від 30.12.2014 року про надання документів на прохання банку; лист від 21.01.2015 року з проханням перерахування розміру відсотків; лист від 09.06.2015 року про реструктуризацію заборгованості; лист від 30.09.2015 року про реструктуризацію заборгованості; лист 16.05.2016 року про реструктуризацію заборгованості. Вказує, що з моменту підписання договору про внесення змін № 1 до Кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року, позивач нерегулярними платежами погашав проценти по кредиту та проводив листування з АБ «Укргазбанк», тим самим своїми конклюдентними діями підтвердив факт перебування з банком у кредитних відносинах та факт наявності своїх зобов`язань по поверненню отриманого кредиту відповідно до умов кредитного договору та договору про внесення змін № 1. Крім того, посилаючись на ст. 257 ЦК України просив застосувати строк позивної давності, оскільки підстави позову були відомі позивачу в момент укладання спірного договору про внесення змін № 1 до кредитного договору, а саме: з 11.07.2012 року.

31.10.2019 року протокольною ухвалою суду було залучено до участі у справі за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3

28.07.2020 року ухвалою суду прийнято до спільного розгляду справи позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання правочину недійсним, з позовом ОСОБА_2 до ПАТ АБ «Укргазбанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним.

Згідно позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 , вона просила визнати недійсним договір про внесення змін № 1 від 11.07.2012 року до кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 . В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що 05.02.2008 року між ВАТ АБ «Укгазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» (Банк), з одного боку, та ОСОБА_2 (Позичальник), з іншого боку, було укладено Кредитний договір № 26/ф/6. Згідно пункту 1.4. кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року визначено, що кредитна лінія надається на задоволення споживчих потреб Позичальника. 11.07.2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» (Банк), з одного боку, та ОСОБА_2 (Позичальник), з іншого боку, було укладено Договір про внесення змін № 1 від 11.07.2012 року до Кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року. Також, 05.02.2008 року між ВАТ АБ «Укгазбанк» (Кредитор), з одного боку, та ОСОБА_3 (Поручитель), з іншого боку, було укладено Договір поруки № 26/Ф/6/1П відповідно до умов якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Позичальником ( ОСОБА_2 ) зобов`язань по Кредитному договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року та несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за порушення виконання зобов`язань по Кредитному договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року. 11.07.2012 року до Договору поруки було внесено зміни, про що укладено Договір про внесення змін № 1 до Договору поруки № 26/ф/6 від 05.11.2008 року. 05.02.2008 року між ВАТ АБ «Укгазбанк» (Іпотеко держатель), з одного боку, та ОСОБА_2 (Іпотекодавець, Позичальник), ОСОБА_3 (Іпотекодавець), з іншого боку, було укладено Договір іпотеки № 2б/ф/б/1з. Вказаний Договір іпотеки забезпечував всі вимоги Іпотекодержателя, які випливали з Кредитного договору № 26/ ф/6 від 05.02.2008 року. 11.07.2012 року до Договору іпотеки було внесено зміни, про що укладено Договір про внесення змін № 1 до Договору іпотеки без оформлення заставної № 26/ф/6/1з від 35.02.2008 року. Із вказаного випливає, що ОСОБА_3 мала окремі та самостійні юридичні статуси: поручителя за Договором поруки № 26/Ф/6/1П від 05.02.2008 року та потекодавця за Договором іпотеки № 26/ф/6/1з. Зауважує, що кредитний договір № 26/ф/6 від 05.02.2008 року було укладено ОСОБА_2 у той час, коли він вже перебував у шлюбі. Тобто, такий Кредитний договір створив права та обов`язки не лише для ОСОБА_2 , але і для його дружини ОСОБА_3 .. Зміни до Кредитного договору змінюють обсяг обов`язків дружини позивача, адже за кредитний борг відповідають обидва з подружжя, так як це їхня спільна сумісна власність. Із вказаного слідує, що ОСОБА_3 повинна була надати письмову згоду на укладення її чоловіком ОСОБА_2 . Договору про внесення змін №1 від 11.07.2012 року до кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року. 26.05.2020 року представником ПАТ АБ «Укргазбанк» було подано до суду Заяву (вх. № 11696), якою до матеріалів справи було долучено копію Заяви про надання згоди на підписання ОСОБА_2 . Договору про несення змін № 1 від 11.07.2012 року до Кредитного договору № 26/ф/6 від 5.02.2008 року, начебто підписаної ОСОБА_3 , 11.07.2012 року, ознайомившись зі змістом наданої представником ПАТ АБ «Укргазбанк» копії Заяви про надання згоди від 11.07.2012 року, вказує, що зміст змін, і які начеб то було надано згоду ОСОБА_3 значно менший, ніж зміни, які фактично було внесено до Кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року шляхом укладення Договору про внесення змін № 1 від 11.07.2012 року. Із копії Заяви про надання згоди від 11.07.2012 року вбачається, що згода надавалась на внесення конкретних змін до Кредитного договору № 26/ф/6. Зміст цих змін зафіксовано у Заяві. Зокрема, згода була на внесення наступних змін: «Термін кредитування збільшено по 18.01.2030 року; відсоткова ставка за коштами в доларах США встановлюється на рівні 14% річних, а за коштами в національній валюті на рівні 1% річних; відсоткова ставка на прострочену заборгованість встановлюється у розмірі + 15 п.п. до процентної ставки на строкову заборгованість у відповідній валюті; з дати укладання додаткової угоди до кредитного договору встановлюється наступний графік зменшення ліміту кредитної лінії: протягом 36 місяців встановлюється графік зменшення ліміту кредитної лінії на 46 000 грн. щомісячно; починаючи з 37 місяця по 72 місяць встановлюється графік зменшення ліміту кредитної лінії на 88 000 грн. щомісячно; починаючи з 73 місяця по 108 місяць встановлюється графік зменшення ліміту кредитної лінії на 121 000 грн. щомісячно; починаючи з 109 місяця встановлюється графік зменшення ліміту кредитної лінії чи із залишку заборгованості щомісячно рівними частинами». Проте, зі змісту Додаткового договору про внесення змін № 1 від 11.07.2012 року, зміни були внесені у більшому обсязі, аніж ті, які передбачені наявною копією Заяви про надання згоди від 11.07.2012 року та на які начебто давала згоду ОСОБА_3 . Наприклад, у заяві не надано згоду на наступне: відкриття Позичальнику невідновлювальної відкличної кредитної лінії на строк/термін з 05.02.2008 року по 11.07.2012 року з лімітом 3 879 667,00 доларів США. За вказаною кредитної лінією Додатковою угодою встановлено проценти за користування кредитними коштами виходячи із 14% річних з 05.02.2008 року по 31.08.2011 року та 1% 01.09.2011 року по 11.07.2012 року. Проте, у згоді зазначені інші відсотки. Відкриття Позичальнику невідновлювальної відкличної кредитної лінії на строк/термін з 05.02.2008 року по 11.07.2012 року з лімітом 3 879 667 доларів США. За вказаною кредитної лінією Додатковою угодою встановлено проценти за користування кредитними коштами виходячи з 14% річних з 05.02.2008 року по 31.08.2011 року та 1% річних з 01.09.2011 року по 11.07.2012 року. Проте, у згоді зазначені інші відсотки, а саме: відкриття Позичальнику мультивалютної невідновлювальної відкличної кредитної лінії на строк/термін з 12.07.2012 року по 12.07.2012 року з лімітом: 3 879 667 доларів США зі сплатою процентів виходячи з 14% річних; 40 187 739,28 грн., зі сплатою процентів виходячи з 1% річних; відкриття Позичальнику мультивалютної невідновлювальної відкличної кредитної лінії на строк/термін з 13.07.2012 року по 18.01.2030 року з лімітом: 0 доларів США зі сплатою процентів виходячи з 14% річних; 40 187 739,28 грн. зі сплатою процентів виходячи з 1% річних; відкриття Позичальнику позичкового рахунку № НОМЕР_1 з 05.02.2008 року по 17.03.2011 року; позичкового рахунку № НОМЕР_4 з 18.03.2011 року по 13.07.2012 року; рахунку № НОМЕР_3 з 11.07.2012 року; нарахування процентів на залишок простроченої заборгованості у доларах США у розмірі 15% з 05.02.2008 року по 31.08.2011 року; 1% з 01.09.2011 року по 11.07.2012 року; 29% з 12.07.2012 року; нарахування процентів на залишок простроченої заборгованості у національній валюті у розмірі 16% з 12.07.2012 року. Тобто, зміст наданої представником ПАТ АБ «Укргазбанк» копії Заяви ОСОБА_3 від 11.07.2012 року фактично не відповідає змінам, які були внесені до Кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року шляхом підписання ОСОБА_2 . Додаткового договору про внесення змін № 1 від 11.07.2012 року. Відтак, враховуючи, що ОСОБА_3 про підписання нею Заяви про надання згоди па внесення змін до Кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року не пам`ятає, а надана копія Заяви про надання згоди від 11.07.2012 року не передбачає внесення змін до Кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року у тому обсязі, який викладено у Додатковому договорі про внесення змін № 1 від 11.07.2012 року, то вважає за необхідне звернутись до суду із позовною заявою про визнання недійсним договору про внесення змін № 1 від 11.07.2012 року до кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року, укладений між ВАТ КБ «Укргазбанк», правонаступником ПАТ «Укргазбанк» (), та ОСОБА_2 . Посилаючись на ст. 208 ЦК України, просить визнати недійсним Договір про внесення змін № 1 від 11.07.2012 року.

22.09.2020 року ухвалою суду клопотання третьої особи ОСОБА_3 про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено, по справі призначено почеркознавчу експертизу.

19.12.2023 року ухвалою суду клопотання третьої особи ОСОБА_3 про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи задоволено, по справі призначено повторну почеркознавчу експертизу.

21.08.2024 року ухвалою суду клопотання позивача ОСОБА_2 та клопотання третьої особи ОСОБА_3 про призначення судової економічної експертизи були задоволені, по справі була призначена судова економічна експертиза.

14.08.2021 року протокольною ухвалою суду у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_2 від 08.08.2025 року про призначення економічної експертизи, відмовлено.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, був належним чином повідомлений причин неявки не повідомив. Але, 08.08.2025 року, надіслав клопотання про призначення економічної експертизи, у якому просив проводити розгляд даного клопотання без його участі та участі його представника.

Третя особа ОСОБА_3 та її представник у судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені, заяв про поважність причини неявки, на надавали.

Представник відповідача у судовому засіданні наполягав на розгляді справи по суті, оскільки позивач та третя особа зловживають своїми правами та не з`являються на засідання, позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи по суті за відсутності позивача та третьої особи, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Підстави для відкладення розгляду справи визначенні ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Також зазначеною частиною передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку.

Тобто, відкладення розгляду справи не може бути безстроковим та тривати понад строки, встановлені законом для розгляду цивільної справи. Так само, розгляд справи не повинен тривати понад розумні строки.

Так, дана справа перебуває у провадженні суду з березня 2019 року.

Сторонам було надано достатній строк для реалізації своїх процесуальних прав щодо подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень, долучення до матеріалів справи усіх доказів, які вони вважали за потрібне надати в обгрунтування своїх вимог або заперечень. Обидві сторони у повній мірі реалізували надані їм права та надали суду усі докази в обґрунтування переконливості своєї позиції, які були долучені судом до справи. По справі призначалися та проводилися експертизи, висновки за якими долучені до матеріалів справи.

Однак, систематичне та умисне зловживання стороною позивача наданими процесуальними правами, а саме: неявка у судове засідання позивача та його представника з липня 2022 року по день розгляду справи - 14.08.2025 року, призводить до затягування розгляду справи по суті. Так само, третя особа з самостійними вимогами та її представник, за клопотанням яких було призначено економічну експертизу, після повернення справи з експертизи без надання висновку у зв`язку з її неоплатою, у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені, причин неявки не повідомили.

Пунктом 1 частини 3 статті 223 передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Тобто, законом чітко визначено, що у випадку повторної неявки будь-якого учасника справи, крім відповідача, за умови їх належного повідомлення про час та місце розгляду справи, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд продовжує розгляд справи.

Таким чином, зважаючи на положення п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України та приймаючи до уваги принципи співмірності та пропорційності, суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності позивача, третьої особи з самостійними вимогами та їх представників, які систематично не з`являються в судові засідання, та не повідомляють причини їх неявки.

Вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом та позовом третьої особи, не підлягають задоволенню по наступним підставам.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено, що 05.02.2008 року між ВАТ КБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 26/ф/6, у вигляді відкриття не відновлюваної відкличної кредитної лінії з лімітом 3 879 667 доларів США, строком з 05.02.2008 року по 04.02.2016 року, зі сплатою процентів за коритсуваня кредитом, виходячи з 14 % річних у валюті кредиту. Відповідно до пунктів 3.1.1, 3.1.2 договору, Банк відкрив позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 . Надання кредитних коштів здійснювати з позичкового рахунка, шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника № НОМЕР_2 , відкритий в ВАТ КБ «Укргазбанк». Надання кредитних коштів в межах кредитної лінії здійснювати окремими частинами (Транш) наступним чином: І квартал 2008 року 700 000 доларів США; ІІ квартал 2008 року 800 000 доларів США; ІІІ квартал 2008 року 1 000 000 доларів США; ІV квартал 2008 року 1 379 667 доларів США. (Т-1, а.с. 6-9).

Відповідно до Договору про внесення змін № 1 до кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року, укладеного між ВАТ КБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 від 11.07.2012 року, у зв`язку зі зміною виду кредитування, Сторони домовились крім іншого змінити умови Кредитного договору та викласти їх у наступній редакції (Т-1, а.с. 9-10).:

Пункт 1.1. Кредитного договору викласти в наступній редакції: Банк, на умовах, передбачених цим Договором, відкриває Позичальнику кредитну лінію (надалі - кредит/кредитна лінія): Невідновлювану відкличну кредитну лінію на строк/термін з «05» лютого 2008 року по «11» липня 2012 року, з лімітом 3 879 667,00 (Три мільйони вісімсот сімдесят дев`ять тисяч шістсот шістдесят сім) доларів США 00 центів. Кредитні кошти надаються на строк/термін з «5» лютого 2008 року по «11» липня 2012 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, у межах строку кредитування: виходячи з 14,00 % річних з «5» лютого 2008 року по «31» серпня 2011 року; виходячи із 1,00% річних з «1» вересня 2011 року по «11» липня 2012 року.

Пункт 1.1.2 Мультивалютну невідновлювану відкличну кредитну лінію на строк/термін з «12» липня 2012 року по «12» липня 2012 року з лімітом: 3 879 667,00 (Три мільйони вісімсот сімдесят дев`ять тисяч шістсот шістдесят сім) Доларів США 00 центів, із сплатою процентів за користування кредитними коштами, у межах строку кредитування, виходячи з 14,00% річних; 40 187 739,28 (Сорок мільйонів сто вісімдесят сім тисяч сімсот тридцять дев`ять) гривень 28 копійок із сплатою процентів за користування кредитними коштами, у межах строку кредитування, виходячи з 1,00 % річних.

Пункт 1.1.3 Кредитного договору викласти в наступній редакції: Мультивалютну невідновлювану відкличну кредитну лінію на строк/термін з «13» липня 2012 року по «18» січня 2030 року з лімітом: 0 (Нуль) доларів США 00 центів, із сплатою процентів за користування кредитними коштами, у межах строку кредитування, виходячи з 14,00% річних; 40 187 739,28 (Сорок мільйонів сто вісімдесят сім тисяч сімсот тридцять дев`ять) гривень 28 копійок із зменшенням ліміту кредитування згідно додатку № 2 в редакції договору про внесення змін № 1 від 11.07.2012 року до цього договору, із сплатою процентів за користування кредитними коштами, у межах строку кредитування, виходячи з 1,00 % річних».

Згідно із графіком погашення кредиту, погодженим сторонами та викладеним у Додатку № 2 в редакції договору про внесення змін № 1 від 11.07.2012 року до кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року, згідно якого зменшено ліміт кредитування до 40 178 739, 28 грн., та позичальник ОСОБА_2 зобов`язався здійснювати щомісячне погашення кредиту рівними платежами: перші три роки з дати реструктуризації на 46 000 грн. щомісячно, з третього по шостий рік включно по 88 000 грн. щомісячно, із сьомого року до передостаннього місяця строку кредитування по 303 998 грн. щомісячно, а в останній місяць кредитування 303 941, 28 грн., без застосування штрафних санкцій.

Позивач ОСОБА_2 обґрунтовував позовні вимоги тим, що підписавши Договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року, згідно його умов йому начебто було надано кредит у вигляді : мультивалютної не відновлюваної відкличної кредитної лінії з лімітом 3 879 667 доларів США та одночасно мультивалютної не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 40 187 739,28 грн., тобто, начебто кредит видано двічі в різних валютах, а тому вказана угода повинна бути визнана судом недійсною на підставі статті 1051 та статей 203, 215, 216 ЦК України.

При цьому, з матеріалів позову та пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні, вбачається, що позивач фактично визнає укладення Договору про внесення змін № 1 до кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року, однак, не визнає його дійсність.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо дійсності Договору про внесення змін № 1 до кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року, які регулюються наступними нормами права.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Як вбачається з п.1.4 Кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року, кредитна лінія надається на задоволення споживчих потреб позичальника.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Поясненнями сторін по справі, наданими в ході судового розгляду, встановлено, що укладенням Договору про внесення змін № 1 до кредитного договору малася на меті саме реструктуризація виниклого боргу.

Як вже зазначалося, умовами Договору про внесення змін № 1 до кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року, у зв`язку зі зміною виду кредитування, Сторони домовились змінити умови Кредитного договору та викласти їх у новій редакції, крім іншого: а саме, заборгованість на дату реструктуризації була переведена у гривню в сумі, еквівалентній загальній заборгованості у доларах США 40 187 739,28 грн., тобто сторони передбачили: суму заборгованості; загальний розмір кредиту, дата погашення, додаток 2 - графік погашення кредиту; порядок погашення заборгованості; незмінність інших умов договору; порядок вступу в дію договору про внесення змін; оформлення угоди в 2 екземплярах.

Згідно виписки ПАТ КБ «Укргазбанк» по рахунку № НОМЕР_3 за період з 05.02.2008 року по 27.05.2019 року вбачається, що у вказаний період Банк надавав позивачу ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) згідно кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року на рахунок № НОМЕР_2 (Т-1, а.с. 54).

З виписки ПАТ КБ «Укргазбанк» по рахунку № НОМЕР_3 за період з 12.07.2012 року по 28.05.2019 року, також вбачається, що у вказаний період позивачем ОСОБА_2 здійснювалися платежі по погашенню кредиту за кредитним договором № 26/ф/6 від 05.02.2008 року (Т-1 а.с.26-58).

Посилання позивача на ту обставину, що начебто кредит видано двічі в різних валютах (доларів США та гривні) та неотримання коштів за Договором про внесення змін № 1 до кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року при підписанні договору, суд вважає надуманими.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Підпис позичальника на Договорі про внесення змін № 1 до кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року, а також та обставина, що позичальником протягом довгого часу виконувалися всі умови кредитного договору свідчить, що Банк та позичальник досягли згоди щодо всіх істотних умов договору.

Спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, що свідчить про згоду позивача з усіма умовами на час підписання договору, що його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі та, на момент укладення спірного договору, ОСОБА_2 не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови до 13.03.2019 року (дата подання позовної заяви). З врахуванням вищенаведеного та того, що викладені зміни умови кредитного договору які викладені у новій редакції містить детальний розпис суми заборгованості за кредитним договором для позичальника, із зазначенням всіх витрат (обов`язкового щомісячного платежу, тощо), в тому числі пов`язаних із порушенням позичальником зобов`язань по погашенню кредиту.

До підписання договору, позивач мав можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний, та кредитний договір виконувався сторонами, у тому числі і позивачем.

Позивач не звертався до відповідача із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору, які були йому не зрозумілі, тим самим погоджуючись із всіма умовами кредитного договору.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

З урахуванням принципу змагальності саме позивач у справі має довести суду ту обставину, на яку він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, а саме: що оспорюваний договір не відповідає дійсності.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про безпідставність та недоведеність позову ОСОБА_2 належними та допустимими доказами.

Крім цього, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору, а тому суд приходить до висновку, що ЗУ «Про захист прав споживачів» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Зазначені правові висновки містяться в постанові Верховного суду України № 6-1341цс15 від 2 грудня 2015 року.

Вирішуючи самостійні вимоги третьої особи про визнання недійсним правочину, суд виходить з такого.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 25.07.1987 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 від 25.07.1987 року (Т-1, а.с. 141).

05.02.2008 року, в якості забезпечення виконання зобов`язань за споживчим кредитним договором від 05.02.2008 року за № 26/ф/6 укладений між ВАТ КБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , між Банком та поручителем ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору (Т-1, а.с. 90-92).

Крім того, на забезпечення виконання зобов`язань, між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ВАТ КБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Укргазбанк», було укладено іпотечний договір від 05.02.2008 року, що посвідчений державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори міського за реєстровим номером 3-373 (Т-1, а.с. 93-99).

11.07.2008 року Договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року укладався між ВАТ КБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 .

За умовами зазначеного Договору про внесення змін поручитель ОСОБА_3 погоджувалася на внесення змін до кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року на суму 40 187 379,28 грн., процентної ставки та графіку зменшення ліміту кредитної лінії, який підписано її чоловіком ОСОБА_2 , що підтверджується відповідною заявою, яка міститься в матеріалах справи.

Оскільки ОСОБА_3 заперечує факт підписання нею заяви на погодження підписання її чоловіком ОСОБА_2 . Договору про внесення змін № 1 до кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року, за її клопотанням, ухвалою суду від 22.09.2020 року було призначено у справі судову-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення якої поставлено питання, чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 у документі «Заява про надання згоди на підписання ОСОБА_2 Договору про внесення змін № 1 від 11.07.2012 року до Кредитного договору № 26/ф/6 від 05.02.2008 року від 11.07.2012 року» особисто ОСОБА_3 .

За результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи експертами було складено висновок № 3876-21 від 28.04.2022 року, згідно якого вказано, що вирішити питання чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 у заяві від 11.07.2012 року, не надається за можливе (Т-2, а.с. 134-136).

19.12.2023 року ухвалою суду клопотання третьої особи ОСОБА_3 про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи задоволено та було призначено у справі повторну судову-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз.

20.05.2024 року до суду надійшло повідомлення Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз № СЕ-19/104-24/13695-ПЧ, у якому зазначено, що експерт не має можливості провести судову експертизу, оскільки клопотання експерта від 01.04.2024 року про надання документів та порівняльних зразків до Дніпропетровського НДЕКЦ МВС, не виконано. Крім того, в судовому засіданні представник ОСОБА_3 підтвердив, що у неї відсутні ті документи, які витребовує експерт.

Також, для доведення необґрунтованості проведення Банком реструктуризації заборгованості, як зазначалося у позовних вимогах, за клопотанням ОСОБА_2 та клопотанням ОСОБА_3 21.08.2024 року, ухвалою суду по справі була призначена судова економічна експертиза, витрати з оплати вартості якої, судом було покладено на заявників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Однак, у зв`язку з неоплатою вартості експертизи, вона не була проведена та справа була повернута до суду.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що третьою особою із самостійними вимогами не доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами про визнання правочину недійсним, слід відмовити.

Що стосується вимоги відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність встановлюється з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання субєктів, права чи законні інтереси яких порушено, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенція ( пункту 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили достовірність і повноту із плином часу ( пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Згідно з розясненнями викладеними в абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у справі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі, якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

Отже, враховуючи вищевикладене, клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, не підлягає задоволенню, оскільки в даному випадку позов є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу та третій особі із самостійними вимогами у задоволені позовних вимог відмовлено, то судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 15, 16, 203, 215, 236, 252-256, 261, 264, 265, 509, 526, 629, 638, 1047-1051, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-82, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним відмовити.

У задоволенні позовних вимог третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання правочину недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Чечелівський районний суд міста Дніпра шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська