Єдиний унікальний номер судової справи: 487/95/25
Провадження №22-ц/812/904/25 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

04 серпня 2025 року м. Миколаїв справа № 487/95/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 24 лютого 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Кузьменка В.В. в приміщенні цього ж суду в м. Миколаєві, повний текст рішення складено того ж дня, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди в результаті протиправної діяльності органу досудового слідства,

встановив:

У січні 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Родіонову В.Є. звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - ГУНП в Миколаївській області), Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди в результаті протиправної діяльності органу досудового слідства.

Позов обґрунтовано тим, що в провадженні слідчого управління ГУНП в Миколаївській області перебувало кримінальне провадження №000055 за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 28 ч.1 ст. 204 КК України, а саме - незаконному придбанні з метою збуту, зберігання з цією метою, а також збуті та транспортуванні з метою збуту незаконно виготовлених алкогольних напоїв, вчинене організованою групою; а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 204 (чинна до 10 листопада 2018 року) КК України, а саме: у незаконному виготовленні алкогольних напоїв, шляхом відкриття підпільних цехів, вчинене організованою групо; а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 204 КК України, а саме: у незаконному виготовленні алкогольних напоїв, вчинене організованою групою.

Під час досудового слідства у Позивача було вилучено та визнано речовим доказом мобільний телефон "iPhone 7+" золотистого кольору imei: НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , який упаковано в сейф-пакет № НОМЕР_3 .

26 лютого 2024 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва у справі №487/2866/23 вказане кримінальне провадження закрито та, в тому числі, повернуто речові докази ОСОБА_1 - мобільний телефон "iPhone 7+" золотистого кольору imei: НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , який упаковано в сейф-пакет № 2952260. Ухвала набрала законної сили.

Разом з тим, до теперішнього часу вказана ухвала не виконана.

12 червня 2024 року позивачем подано заяву до ГУНП в Миколаївській області про повернення телефону. 09 грудня 2024 року ГУНП в Миколаївській області надано відповідь, що у зв`язку із ремонтними роботами у камері речових доказів не встановлено місце знаходження телефону.

Позивач вказувала, що вказаний мобільний телефон придбаний за 920 доларів США 03 липня 2017 року. Курс долара до гривні за курсом НБУ на день подання позову становить 42,04 грн., тому матеріальна шкода становить 38 676,80 грн.

На вказаному телефоні зберігаються фото, що мають велику цінність для позивача: фото з нині померлою матір`ю та бабусею, фото з дитиною.

Позивач вказувала, що через сильні душевні хвилювання з даного приводу у неї значно погіршився стан здоров`я, що підтверджується медичними документами. Почались постійні емоціональні перепади, напруження, головні болі.

ОСОБА_1 зазначала, що окрім матеріальної шкоди, що становить вартість телефону, зазнала і великих моральних страждань.

Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 38 676,80 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн.

Відповідачі у поданих відзивах на позов заперечували проти задоволення позовних вимог.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на момент заподіяння 38 256,4 грн; в рахунок відшкодування моральної шкоди - 30 000 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачка довела, що ГУНП в Миколаївській області завдало їй матеріальної шкоди неповерненням тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження, що передбачено кримінально-процесуальним законодавством на момент заподіяння шкоди в сумі 38 256,4 грн.

Позивачка довела суду, що тривалий час, а саме з березня 2024 року, вона не може повернути своє майно, яке вилучено в рамках кримінального провадження, хоча є ухвала суду від 26 лютого 2024 року про необхідність його повернення.

Таким чином, суд констатуючи підтвердження самого факту негативного впливу кримінального переслідування на позивачку та її негативних емоцій, які мали місце у період коли вона була позбавлена права власності щодо свого майна, частину якого було повернуто лише 07 вересня 2023 року, тобто через майже два роки після його вилучення, а частину якого не повернуто і до дня розгляду справи та встановлено, що воно взагалі відсутнє за місцем його зберігання, суд оцінюючи рівень страждань і приниження виходячи із засад співмірності розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд дійшов висновку про стягнення з Державного бюджету України на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 30000 грн.

Суд вважав, що вказаний розмір є достатнім для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призведе до його збагачення.

В апеляційній скарзі ГУНП у Миколаївській області, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження фактичних обставин справи, неправильність дослідження доказів, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідач вказував, що товарний чек для визначення його, як розрахункового документа згідно із Законом про РРО має відповідати вимогам п. 3.2 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом ДПА України від 01 грудня 2000 року №614, у частині зазначення в такому чеку: назви та адреси господарської одиниці, податкового номера суб`єкта господарювання, загальної суми ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами (для суб`єктів господарювання, зареєстрованих як платники ПДВ), кількості, вартості придбаних товарів, вартості одиниці виміру товарів, найменування товарів, загальної вартості придбаних товарів, дати (день, місяць, рік) проведення розрахункової операції, підпису особи, яка здійснює розрахунки. У разі відсутності цих реквізитів товарний чек не вважатися розрахунковим документом.

Відповідно до наданого позивачем товарного чеку в ньому не зазначено податкового номера суб`єкта господарювання, загальної суми ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами. Саме тому вказаний товарний чек не є належним доказом.

Крім того, ідентифікувати вказаний речовий доказ по наданому товарному чеку не є можливим, оскільки в ньому не зазначений ні колір, ні imei мобільного телефону.

Зазначав, що відповідно до позовної заяви позивач мотивує суму стягнення матеріальної шкоди виходячи з курсу НБУ на час подання позовної заяви. Однак, виходячи з того, що відповідно до постанов Правління НБУ «Про затвердження Змін до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 23 серпня 2024 року №100 вніс зміни до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 29 грудня 2017 року № 148 та постанови 15 грудня 2004 року №637, яка діяла на момент покупки, то на теренах України, готівкові касові операції здійснюються у національній валюті. Відповідно до ст. 99 Конституції України зазначено, що грошовою одиницею України є гривня. Саме тому, вартість телефону необхідно обчислювати за курсом НБУ на 2017 рік, а саме 27,15 грн, а тому матеріальна шкода становить 24978 грн.

Крім того, встановити ринкову вартість вказаного телефону не має можливості, оскільки він знятий з виробництва.

Суд першої інстанції, не взяв до уваги, що відповідно довідки виданої ФОП ОСОБА_2 від 03 лютого 2025 року, станом на 07 березня 2017 року вартість телефону «IPhone 7 Plus 128 GB» в магазині «Lider Svyazi» складає 24600 грн, що було еквівалентно 910 доларів США. Вказана вартість вказана лише в одному з магазинів.

Щодо моральної шкоди відповідач зазначив, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до негативних наслідків морального характеру. Доказів існування заподіяння моральних страждань позивачем не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів скарги, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Державна казначейська служба України у відзиві на апеляційну скаргу погодилась із вимогами, викладеними в апеляційній скарзі та просила її задовольнити в повному обсязі.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень статті 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає їх правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Стаття 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а стаття 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає в повному обсязі.

Судом встановлено, що в провадженні слідчого управління ГУНП в Миколаївській області перебувало кримінальне провадження №000055 за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 28 ч.1 ст. 204 КК України, а саме - незаконному придбанні з метою збуту, зберігання з цією метою, а також збуті та транспортуванні з метою збуту незаконно виготовлених алкогольних напоїв, вчинене організованою групою; а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 204 (чинна до 10 листопада 2018 року) КК України, а саме: у незаконному виготовленні алкогольних напоїв, шляхом відкриття підпільних цехів, вчинене організованою групо; а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 204 КК України, а саме: у незаконному виготовленні алкогольних напоїв, вчинене організованою групою.

Під час досудового слідства у позивача було вилучено, та визнано речовим доказом мобільний телефон «iPhone 7+» золотистого кольору imei: НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , який упаковано в сейф-пакет № НОМЕР_3 .

26 лютого 2024 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва у справі №487/2866/23 вказане кримінальне провадження закрито, та, в тому числі, повернуто речові докази ОСОБА_1 - мобільний телефон «iPhone 7+» золотистого кольору imei: НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , який упаковано в сейф-пакет № 2952260. Ухвала набрала законної сили.

12 червня 2024 року ОСОБА_1 подавала заяву до ГУНП в Миколаївській області про повернення телефону.

09 грудня 2024 року ГУНП в Миколаївській області надано відповідь, що у зв`язку із ремонтними роботами у камері речових доказів не встановлено місце перебування телефону.

Згідно довідки виданої ФОП ОСОБА_2 від 03 лютого 2025 року, станом на 07 березня 2017 року вартість телефону «IPhone 7 Plus 128 GB» в магазині «Lider Svyazi» складала 24600 грн, що було еквівалентно 910 доларів США.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності (ч. ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України).

За правилами встановленими частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, згідно з частиною другою цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистім немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 ЦК України).

Відповідно висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 зазначено, що за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 ЦК України). Вищенаведене також узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові 02 грудня 2020 року справа № 303/1776/19 (провадження №61- 3440св20) від 02 жовтня 2019 року у справі № 740/2921/16-ц (провадження № 61-3002св18) та постанові від 15 березня 2019 року у справі № 216/2150/17 (провадження № 61- 11184св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року, справа № 920/715/17.

Відповідно до загальних правил, визначених частиною першою статті 1173, статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та їх посадових і службових осіб.

Для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами визначається обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків, а саме: неправомірність дій (бездіяльності) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.

Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування у справах відповідної категорії, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року, справа №920/715/17).

Відповідно до частини четвертої статті 168 КПК України після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частин другої, четвертої статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104 затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - Порядок).

У пункті 7 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», передбачено, що речові докази, в тому числі документи, які за своїми властивостями (габаритами, кількістю, вагою, об`ємом) не можуть зберігатися разом з матеріалами кримінального провадження, зберігаються у спеціальних приміщеннях органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання, що обладнані сейфами (металевими шафами), стелажами, оббитими металом дверима, ґратами на вікнах, охоронною та протипожежною сигналізацією (далі - обладнані приміщення), крім матеріальних носіїв секретної інформації, які передаються в установленому законом порядку на зберігання до режимно-секретного підрозділу органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання. У разі відсутності обладнаного приміщення виділяються спеціальні сейфи (металеві шафи) достатнього розміру (далі - спеціальний сейф).

Відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження ( пункт 8 Порядку).

Отже, обов`язок органу, який вилучив майно, належно його зберігати та повернути особі, у якої воно було вилучено, прямо передбачений чинним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено.

Згідно листа від 09 грудня 2024 року ГУНП в Миколаївській області повідомило, що у зв`язку із ремонтними роботами у камері речових доказів не встановлено місце перебування телефону позивача.

Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Звертаючись з позовом позивачем на підтвердження розміру майнової шкоди надано товарний чек №754 від 07 березня 2017 року, згідно якого позивач придбала телефон «IPhone 7 Plus 128 GB» за 920 доларів США.

Згідно довідки виданої ФОП ОСОБА_2 від 03 лютого 2025 року, станом на 07 березня 2017 року вартість телефону «IPhone 7 Plus 128 GB» в магазині «Lider Svyazi» складала 24600 грн, що було еквівалентно 910 доларів США.

Доказів, які б спростовували визначений позивачем розмір майнової шкоди відповідачем не надано.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме на відповідача - ГУНП в Миколаївській області законодавством покладено обов`язок щодо забезпечення схоронності тимчасово вилученого майна та передання його власнику в разі прийняття уповноваженим органом рішення про повернення майна власнику, а тому дійшов правомірного висновку про необхідність відшкодування завданої майнової шкоди у визначеному позивачем розмірі, якийвідповідає реальній вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в України, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року по справі № 761/24143/19.

Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачка посилалася на те, що вона тривалий час не мала можливості повернути своє майно, звернення до відповідача залишалися без належного реагування. Вилучене посадовими особами відповідача майно має істотну цінність для позивача, а саме у телефоні зберігалися фото рідних. Через сильні душевні страждання у позивача погіршився стан здоров`я.

Апеляційний суд враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для покриття немайнових втрат особи, і не має призводити до її безпідставного збагачення.

Керуючись принципами виваженості, розумності, справедливості та співмірності, беручи до уваги, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення немайнових втрат потерпілої особи і не повинен призводити до безпідставного збагачення позивача за рахунок держави, апеляційний суд за обставин цієї справи (характер кримінального обвинувачення, підстави закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, підстав вилучення майна як речового доказу), розміру компенсації відшкодування матеріальної шкоди, дійшов висновку, що розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає стягненню з держави Україна на користь позивача, слід визначити у розмірі 10 000 грн.

За такого вбачаються підстави для зміни рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до частини першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки відповідно до пункту 11 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позову до суду, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на рахунок держави.

Враховуючи те, позовні вимоги та апеляційна скарга задоволені частково (70% та 30% відповідно), то судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 847,84 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 436 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2025 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації моральної шкоди змінити, зменшивши її розмір з 30 000 грн до 10 000 (десяти тисяч) грн.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 847,84 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 436 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 04 серпня 2025 року.