Справа № 473/3511/25
РІШЕННЯ

іменем України

"25" серпня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Булкат М.С.,

за участю: секретаря судових засідань Багрін І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до заінтересованої особи: ОСОБА_2 , Вознесенського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), Міністерство оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту батьківства,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту батьківства, в якій вказувала, що з 2019 по 2024 рік вона проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

За час спільного проживання, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився спільний син ОСОБА_5 .

Проте, оскільки заявниця не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , батьки не подали спільної заяви про визнання батьківства, а тому відомості про батька ОСОБА_5 були внесені органом державної реєстрації актів цивільного стану до актового запису про народження дитини на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері.

Відповідно до сповіщення сім`ї № 610, 16 серпня 2024 року ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді старшого стрільця-оператора ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 , зник безвісті 01 серпня 2024 року під час мінометного обстрілу, виконуючи бойове завдання.

Відповідно до сповіщення сім`ї № 1106, 30 червня 2025 року ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді старшого стрільця-оператора ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання службових обов`язків в районі н. п. Північне, Бахмутського району, Донецької області.

Тому ОСОБА_1 просила в судовому порядку встановити факт, що ОСОБА_3 є рідним батьком малолітнього ОСОБА_5 та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

Необхідність встановлення такого факту заявниця мотивувала тим, що це потрібно для оформлення відповідних державних виплат.

01 серпня 2025 року від представниці Міністерства оборони України Тищенко М.С. надійшли заперечення проти заяви ОСОБА_1 , обґрунтовані тим, що факт батьківства не був встановлений до зникнення ОСОБА_3 , тому ставить під сумнів добросовісність заявниці. Наголошує на необхідності встановлення факту лише за наявності всіх заінтересованих осіб, щоб уникнути спору про право (оскільки від цього залежать виплати). Якщо буде виявлено, що хтось інший також претендує на отримання грошового забезпечення - це буде спір, і суд повинен припинити розгляд у формі окремого провадження.

В судове засідання заявниця ОСОБА_1 та її представниця ОСОБА_6 не з`явилися, проте остання надіслала заяву про розгляд справи без їх участі, заяву про встановлення факту батьківства підтримує.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася,судом належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомила.

Представники заінтересованих осіб - Міністерства оборони України, Вознесенського відділу ДРАЦС та ВЧ НОМЕР_1 в судове засідання не з`явилися, судом належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомили.

Оскільки матеріали містять достатньо інформації та доказів, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Суд не приймає до уваги твердження письмових заперечень від 01 серпня 2025 року про те, що заява ОСОБА_1 вказує на наявність спору про право, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки згідно правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення (у тому числі факту, що є предметом судового розгляду), окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Також Велика Палата Верховного Суду у цій постанові звернула увагу на неефективність підходу до визначення юрисдикційності спорів про встановлення юридичних фактів у судовому порядку залежно від мети звернення та наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень. Адже це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності доказування одних і тих же обставин, подій та фактів при кожному зверненні до судів різних юрисдикцій.

За встановленого, факт батьківства підлягає встановленню в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (в редакції на час народження дитини) при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, зокрема матір?ю дитини (ст. 130 СК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю сторін. Одним із способів захисту сімейних прав є встановлення правовідношення (частина друга статті 18 СК України).

Дитина має право знати своїх батьків (частина перша статті 7 Конвенції про права дитини).

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, зокрема матір`ю дитини.

Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 15 квітня 2021 року у справі №361/2653/15 (провадження № 61-2239св21).

Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За змістом частини першої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Вирішуючи спір, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши, що факт батьківства ОСОБА_3 по відношенню до дитини ОСОБА_5 підтверджується висновком Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 05 червня 2025 року з висновком того, що дослідження аутосомної ДНК встановлено, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 ймовірно є біоголічним сином невстановленої особи,ДНК профіль якої встановлений із правого наколінника трупа № 24 РА. Ймовірність даної події становить 99.9999. Також зазначено що заінтересована особа ОСОБА_2 ( мати загиблого ОСОБА_3 ) ймовірно є біологічною матір`ю невстановленої особи ДНК профіль якої встановлений із правого наколінника трупа № 24 РА (а. с. 13-15)

Сумнівів у правильності висновку вищевказаного дослідження не встановлено, заінтересовані особи не довели, що висновок є недостатньо обґрунтованим чи суперечить іншим матеріалам справи.

Відповідно до постанови про встановлення особи трупа старшим слідчим в ОВС-криміналіст СУ ГУНП в Житомирській області майора поліції Ковальчука О.В., зазначено, що труп невстановленої особи № 24 РА доставлений 20 березня 2025 визнано як труп ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с .17-18).

В матеріалах справи наявна постанова про відібрання біологічних матеріалів у ОСОБА_5 для проведення вищевказаної експертизи від 28 серпня 2024 року ( а. с. 21).

Наданий витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 115 ККУ, за заявою ОСОБА_1 ( а. с. 22)

Довідка про склад сім`ї із зазначенням ОСОБА_3 , що він співмешкав з ОСОБА_1 з 2019 року по даний час (а. с. 10).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено статтею 315 ЦПК України.

Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 297/2485/19 (провадження № 61-10472св20).

Суд встановив, що ОСОБА_1 з 2019 по 2024 роки проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу (а.с. 10).

За час спільного проживання, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився спільний син ОСОБА_5 .

Проте, оскільки заявниця не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , батьки не подали спільної заяви про визнання батьківства, а тому відомості про батька ОСОБА_5 були внесені органом державної реєстрації актів цивільного стану до актового запису про народження дитини на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері (а. с. 5).

01 серпня 2024 року ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді старшого стрільця-оператора ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 , загинув під час виконання службових обов`язків (а. с. 7).

Факт батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 знайшов своє повне підтвердження у вищезазначеному висновку ймовірність походження ДНК-профілів від дитини та біологічних батьків становить не менше ніж 99,999999999 % (а. с. 13-18).

При цьому, Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (справа «Калачова проти Російської Федерації»).

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що факт батьківства підтверджений належним, допустимим та беззаперечним доказом, а тому заява підлягає задоволенню.

Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 293, 294, 315-316, 318-319 ЦПК України, суд

УХ В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 до заінтересованої особи: ОСОБА_2 , Вознесенського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), Міністерство оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту батьківства- задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 за №264 від 01 липня 2020 року, складеного Вознесенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Одеса), зазначивши в графі відомості про батька « ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України», а також виключити запис «Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України».

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: М. С. Булкат