ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7168/25 Справа № 214/6740/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 214/6740/16-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року, яке ухвалено суддею Ткаченко А.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 13 травня 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Первинна профспілкова організація «Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів» ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

04 квітня 2025 року позивачем подано суду уточнену позовну заяву, в якій ОСОБА_1 просить суд визнати незаконним наказ № 1173/л від 24 жовтня 2016 року (об звільненні з підприємства) за скороченням штату ОСОБА_1 . Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг»; поновити його на роботі. а саме на підприємстві юридичної особи ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 24 жовтня 2016 року за основним його місцезнаходженням у зв`язку з тим, що його штатна одиниця «сторож очисних споруд» на даний момент скорочена і виключена зі штатного розкладу даного підприємства та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно розрахунку в сумі 706 477,42 грн. з відрахуванням обов`язкових видів податків з 24.10.2016 до дня поновлення його на роботі включно.

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року залишено без розгляду заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Первинна профспілкова організація «Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів» ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить постановити окрему ухвалу щодо порушення законодавства та допущення недоліків в діяльності головуючого судді Ткаченка А.В. та скасувати ухвалу суду першої інстанції посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Апелянт зазначає, що по даній цивільній справі ще не досліджувались докази по справі, як то не розглянута заява позивача про витребування доказів у справі, без якої неможливо розрахувати суму втраченого позивачем середнього заробітку. Зазначає, що головуючий у справі упереджено ставиться до позивача, не виконує свій процесуальний обов`язок щодо розгляду заяв позивача, не забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій.

Апелянт зазначає, що лише збільшив розмір майнових вимог позову а обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги залишились первісними.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Апелянт ОСОБА_1 , повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, просить розгляд справи відкласти у зв`язку з раптовим погіршеенням здоров`я та госпіталізацією до лікарні.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, оскільки неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті. При цьому слід зауважити, що відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, позивачем не надано доказів тим обставинам, які викладені в його заяві про перенесення судового засідання.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи з урахуванням того, що справа знаходиться в провадженні суду ще з 2016 року та зважаючи на вимоги ч. 3 ст. 2 ЦПК України, відповідно до якої до основних засад судочинства віднесено розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Первинна профспілкова організація «Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів» ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в якому позивач просив поновити його на роботі з 24 жовтня 2016 року в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у зв`язку з незаконним звільненням або зобов`язати це зробити відповідача; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 жовтня 2016 року до дня поновлення його на роботі в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», з урахуванням підвищення окладу сторожа на підприємстві за цей період, за здійсненим розрахунком; стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Ухвалою суду від 24 листопада 2016 року відкрито провадження по справі з призначенням судового розгляду.

04 квітня 2025 року позивачем по справі подано уточнену позовну заяву, в якій ОСОБА_1 просить суд визнати незаконним наказ № 1173/л від 24 жовтня 2016 року (Об звільненні з підприємства) за скороченням штату ОСОБА_1 . Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг»; поновити його на роботі, а саме на підприємстві юридичної особи ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 24 жовтня 2016 року за основним його місцезнаходженням у зв`язку з тим, що його штатна одиниця «сторож очисних споруд» на даний момент скорочена і виключена зі штатного розкладу даного підприємства та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно розрахунку в сумі 706 477,42 грн з відрахуванням обов`язкових видів податків з 24 жовтня 2016 року до дня поновлення його на роботі включно.

Залишаючи без розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що перше судове засідання у даній справі відбулося 01 березня 2019 року, відтак, у позивача було більш, ніж достатньо, часу для уточнення заявлених ним позовних вимог, однак заяву про збільшення позовних вимог ним подано майже через 6 років після першого судового засідання. При цьому заяви про поновлення строку з обґрунтуванням причин пропуску такого строку, який складає значний проміжок часу, стороною позивача суду не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 4, 5 частини другої статті 175 ЦПК України).

Отже позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, провадження № 14-473цс18).

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин (аналогічний висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 липня 2021 року у справі № 910/18389/20).

Таким чином законодавцем визначено право позивача збільшувати розмір позовних вимог, або ж змінювати їх предмет, як складову матеріально-правової вимоги позивача до відповідача до закінчення підготовчого засідання, або не пізніше, ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

На підставі наведених вище норм процесуального права, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки перше судове засідання у даній справі відбулося 01 березня 2019 року, у позивача було більш, ніж достатньо, часу для уточнення заявлених ним позовних вимог, однак заяву про збільшення позовних вимог ним подано майже через 6 років після першого судового засідання. При цьому заяви про поновлення строку з обґрунтуванням причин пропуску такого строку, який складає значний проміжок часу, стороною позивача суду не надано.

При цьому послання апелянта на те, що по даній цивільній справі ще не досліджувались докази, як то не розглянута заява позивача про витребування доказів у справі, без якої неможливо розрахувати суму втраченого позивачем середнього заробітку, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки нормами ЦПК України унормовано, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. В даній справі позивачем подано позов в листопаді 2016 року, згідно матеріалів справи розгляд справи відбувається за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 274 ЦПК України, перше судове засідання відбулося 01 березня 2019 року, у якому головуючим суддею оголошено судове засідання відкритим, оголошено склад суду, встановлено особи учасників справи. При цьому питання щодо розгляду заяви позивача про витребування доказів у справі, без якої неможливо розрахувати суму втраченого позивачем середнього заробітку, в даному випадку, не пов`язується з закінченням підготовчого засідання або до початком першого судового засідання і не свідчить про те, що у справі не відбувалось судових засідань.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого позову (ще одного позову), чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстави позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17).

Посилання апелянта на те, що головуючий у даній справі упереджено ставиться до позивача, не виконує свій процесуальний обов`язок щодо розгляду заяв позивача, не забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки такі доводи спростовують висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі.

Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивач лише збільшив розмір майнових вимог позову а обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги залишились первісними, оскільки окрім збільшення розміру майнових вимог позивачем в уточненій позовній заяві заявлено вимогу про визнання незаконним наказу № 1173/л від 24 жовтня 2016 року (об звільненні з підприємства) за скороченням штату ОСОБА_1 . Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Щодо вимоги апелянта постановити окрему ухвалу щодо порушення законодавства та допущення недоліків в діяльності головуючого судді Ткаченка А.В., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 385 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Відповідно до частин 1, 10 статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спорупорушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Статтею 209 ЦПК України визначено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Відтак, процесуальним законом передбачено право суду постановити окрему ухвалу саме при ухваленні судового рішення за наслідками розгляду справи по суті.

Отже, наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: