ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5351/25 Справа № 199/7699/24 Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2025 року у складі судді Богун О.О. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Журавель Влада Юріївна про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з 1999 року на праві спільної приватної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 належала квартира АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді частки у зазначеній квартирі. Позивач своїх спадкових прав через звернення до нотаріуса з відповідною заявою не оформлював, вважаючи, що спірна квартира в цілому належить його бабусі ОСОБА_2 , тому після смерті ОСОБА_3 нотаріальної справи не заводилось. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача ОСОБА_2 та після її смерті позивач звернувся до нотаріально контори із заявою про прийняття спадщини та дізнався, що квартира належала усім трьом її співвласникам у рівних частках (по 1/3 частині). Однак, постановою приватного нотаріуса від 03 вересня 2024 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини та за відсутності відомостей щодо фактичного прийняття спадщини після неї позивачем, що і стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю, про визначення додаткового строку на прийняття спадщини відмовлено. Судові витрати залишено за позивачем (а.с.67-70).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач посилається на те, що він вважав, що квартира належить на праві власності його бабусі ОСОБА_2 , а не його матері на праві спільної часткової власності. Позивач не надав належних доказів на підтвердження обставин, що унеможливили його звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а зазначена позивачем причина пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не є поважною. Інших належних та допустимих доказів, які б підтвердили існування в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця об`єктивних обставин, у зв`язку з якими у позивача виникли труднощі для вчинення такої дії, суду не надано.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с.74-79).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив перешкод у позивача для подання заяви про прийняття спадщини після померлої матері, не врахував того, що нотаріусом не здійснено інформування позивача про відкриття спадщини у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій від 22 лютого 2012 року №296/5. Після смерті матері спадкової справи не заводилось, коло спадкоємців нотаріусом не з`ясовувалось. Разом з цим зазначив, що не зобов`язаний, як спадкоємець, бути обізнаним про факт смерті спадкодавця, що, на думку скаржника, узгоджується з незнанням про заповіт, та що в такому випадку вважається поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Скаржник вважає, що не можна застосовувати відповідальність у вигляді позбавлення права отримати спадщину за невиконання умов закону (подання заяви про прийняття спадщини у встановлений строк) до особи, яка не знала про виникнення обставини, яка передбачає виникнення у неї такого права на отримання спадщини та обов`язку вчинити певні дії для цього.

Інші учасники справи, не скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу не подавали, та, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що датою відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 є ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті особи).

Із заявою про прийняття спадщини позивач звернувся більше, ніж через шість місяців після її відкриття.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку, визначеного частиною першоюстатті 1270 ЦК України, позивач посилався на те, що він вважав, що квартира належить на праві власності його бабусі ОСОБА_2 , а не його матері на праві спільної часткової власності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що позивачем не було надано суду достатніх доказів, які б підтвердили існування в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця об`єктивних обставин, у зв`язку з якими у позивача виникли труднощі для вчинення такої дії, а зазначена позивачем причина пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не є поважною.

Колегія суддів повністю погоджується з встановленими фактичними обставинами справи, визначенням судом першої інстанції характеру спірних правовідносин та висновками суду першої інстанції із застосуванням норм як матеріального права, які регулюють такі спірні правовідносини, так і процесуального права, виходячи з наступного.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 статті 1269 ЦК України установлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Верховний Суд у своїй постанові від 17 квітня 2019 року у справі №161/9998/17 виклав правову позицію та зазначив, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. За диспозицією зазначеної норми закону у разі встановлення поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд визначає додатковий строк спадкоємцю, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів наголошує, що спадщина після смерті матері позивача ОСОБА_3 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та, враховуючи, що позивач був достеменно обізнаний про смерть матері, що підтверджується наданими ним до матеріалів справи письмовими доказами у вигляді лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_3 №508/46 виданого 24 жовтня 2017 року Новокодацьким відділенням КЗ Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи ДОР на ім`я позивача (а.с.100,101), тому такі доводи скаржника про неможливість своєчасної реалізації його прав на спадкування після матері через необізнаність прийняти не можна до уваги.

При цьому колегія суддів наголошує, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо вчинення з того часу ним дій, які б свідчили про його волевиявлення про прийняття спадщини після ОСОБА_3 у встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, а лише після смерті бабусі у 2024 році він вирішив почати процес спадкування.

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320 цс 17 зазначено про те, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд повинен дослідити поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на чинення цих дій.

В постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року (справа №717/1796/16-ц) зазначено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Проте, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов`язані із тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов`язана неможливість прибуття для прийняття спадщини тощо.

Колегія суддів не приймає доводи скаржника про його необізнаність щодо зареєстрованих прав власності на спірну квартиру також і за його матір`ю ОСОБА_3 , та щодо встановлених ст. 1270 ЦК України строків звернення до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, оскільки позивач не надав достатньо переконливих доказів наявних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення своєчасного звернення до нотаріуса із заявою, а наведені скаржником підстави для обґрунтування поважності пропуску встановленого строку за ст. 1270 ЦК України, за усталеною судовою практикою, не є поважними, як це вірно встановив суд першої інстанції.

Колегія суддів, виходячи з вищенаведеного, доводи скаржника не може взяти до уваги, оскільки такі доводи не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції та встановлених судом фактичних обставин, враховуючи, що нових обставин та письмових доказів скаржник не надав, які б не були досліджені судом першої інстанції та яким не було б надано належної правової оцінки.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог через відсутність належних доказів, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 20 серпня 2025 року.

Повний текст постанови складено 28 серпня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна