справа № 373/2187/24
головуючий у суді І інстанції Хасанової В.В.
провадження № 22-ц/824/6429/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період її навчання, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить суд стягнути із ОСОБА_2 на свою користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином 23-х років.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 15 листопада 2022 року син змінив прізвище на ОСОБА_4 .

Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом із матір`ю. На підставі рішення суду відповідач сплачував на користь позивача аліменти на дитину до досягнення ним повноліття.

На теперішній час ОСОБА_3 досягнув повноліття та навчається на ІІ курсі денної форми навчання Київського національного університету будівництва і архітектури на контрактній формі навчання. Відповідач після досягнення сином повноліття матеріальної допомоги на його утримання добровільно не надає, хоча є працездатною особою та може отримувати дохід. ОСОБА_3 навчається на денній формі на контрактній формі навчання, стипендію не отримує, джерела доходу не має, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідає має можливість надати таку допомогу.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин перебування повнолітнього сина на утриманні позивачки, та його потреби в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням, а також можливості відповідача надавати таку допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, суд у неповному обсязі встановив обставини, які мають значення для справи; повинен був витребувати у позивача чи Переяславської міської ради акт обстеження житлово-побутових умов про те, що син, ОСОБА_3 фактично проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , і перебуває на її утриманні у зв`язку з тим, що його батько, ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини з 01 серпня 2022 року, не сплачує аліменти на сина, призначені судового наказом Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2019 року (справа № 373/2301/18).

Підтвердженням факту повної несплати вищевказаних аліментів з 01 серпня 2022 року є судове рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2024 року (справа № 373/2225/24, номер провадження 2/373/1033/24), яким стягнуто з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 82 984 грн 05 коп. (100 %).

Вказує, що 01 вересня 2023 року ОСОБА_3 навчається на денному відділенні контрактної форми навчання Київського національного університету будівництва та архітектури за спеціальністю «Фізична культура і спорт»; двічі на день тренується у спортивному залі, займається боксом (є кандидатом у майстри спорту з боксу, членом збірної з боксу університету КНУБА, членом збірної з боксу міста Києва), у зв`язку з цим він не працює і не має власного доходу, потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням.

Відповідач не є особою з інвалідністю, не є малозабезпеченим, тому він має можливість надавати матеріальну допомогу у зв`язку з навчанням ОСОБА_3 .

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додані:

акт обстеження житлово-побутових умов від депутата Переяславської міської ради № 52 від 16 грудня 2024 року;

витяг з реєстру територіальної громади (Переяславської територіальної громади) № 2025/000055889 від 03 січня 2025 року про місце реєстрації проживання ОСОБА_1 ;

витяг з реєстру територіальної громади (Київської територіальної громади) № 2025/000055479 від 03 січня 2025 року про місце реєстрації проживання ОСОБА_3 ;

копія рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2024 року у справі № 373/2187/24 (провадження № 2/373/1016/24);

копія рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2024 року у справі № 373/2225/24 (провадження № 2/373/1033/24);

копія судового наказу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2019 року у справі № 373/2301/18.

Згідно з частиною 8 статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.

Пунктом 6 частини 2 статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз змісту пункту 6 частини 2 статті 356, частин 1-3 статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 83 ЦПК України визначено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачкою не заявлене клопотання про долучення указаних доказів та не надано доказів неможливості подання таких до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, у зв`язку з чим апеляційним судом такі не приймаються та підлягають залишенню без розгляду, як подані після закінчення процесуальних строків.

Відповідач у визначений ухвалою суду строк не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, ця справа є справою незначної складності, а тому справа розглядається судом апеляційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла таких висновків.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06 серпня 2005 року. Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_6 змінено на ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Згідно зі свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 змінив прізвище на ОСОБА_4 15 листопада 2022 року .

З довідки від 25 вересня 2024 року за №28-80, виданої Київським національним університетом будівництва і архітектури, вбачається, що ОСОБА_3 є студентом ІІ курсу 2024/2025 навчального року денного відділення ФВС ГІСУТ факультету Київського національного університету будівництва і архітектури. Навчання закінчує 30 червня 2027 року.

Відповідно до довідки про доходи від 30 вересня 2024 року № 31 ОСОБА_1 працює на посаді завідувача сектору у Національному історико-етнографічному заповіднику «Переяслав» та загальна сума її доходу за період з жовтня 2023 року по вересень 2024 року без урахування аліментів становить 270 538 грн 71 коп.

Судовим наказом Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2019 року у справі № 373/2301/18 стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Частиною 2 статті 199 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, позивачка посилалася на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем син залишився проживати разом із нею, однак позивачкою до позовної заяви не надано жодних доказів на підтвердження місця проживання та/або реєстрації позивачки та її сина, а також доказів на підтвердження проживання сина разом з нею.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не довела суду факту проживання з нею ОСОБА_3 та як наслідок наявність у неї права на звернення до суду з цим позовом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська