Провадження № 2/625/79/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2025 р. с. Різуненкове

Коломацький районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Скляренка М.О.,

за участю секретаря судового засідання Талавирі С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селі Різуненкове Богодухівського району Харківської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Понятенко Алли Йосипівни, діючої від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Пашков Юрій Дмитрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Понятенко А.Й., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовною заявою до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Пашков Юрій Дмитрович, в якій просила суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною 21 травня 2020 року за №17909, таким, що не підлягає виконанню.

Крім того представник позивача просила суд стягнути із відповідача на користь позивача усі понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування заявленої вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, представник позивача зазначила, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Юрія Дмитровича перебуває виконавче провадження за №62477407 з примусового виконання виконавчого напису, який вчинений 21 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною за №17909 про стягнення із позивачки ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» (правонаступником прав і обов`язків якого є АТ «СЕНС БАНК») заборгованості за кредитним договором в розмірі 13946 гривень 27 копійок.

З огляду на те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений, та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, що, в свою чергу, призвело до порушення процедури вчинення відповідного виконавчого напису за №17909, представник позивача просила суд визнати його таким, що не підлягає виконанню.

25 червня 2025 року суддею Коломацького районного суду Харківської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження за вказаним вище позовом і справу призначено до розгляду у судовому засіданні, про що постановлено відповідну ухвалу.

Разом із позовною заявою представником позивача до суду подано заяву про забезпечення позову за результатами розгляду якої Коломацьким районним судом Харківської області 23 червня 2025 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу - виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною 21 травня 2020 року за №17909 у виконавчому провадженні №62477407, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Попляком Володимиром Володимировичем, без застосування зустрічного забезпечення, про що постановлено відповідну ухвалу.

07 липня 2025 року представником відповідача адвокатом Кравцовою С.М., діючою від імені та в інтересах АТ «СЕНС БАНК», шляхом формування відповідного документа в системі «Електронний суд» до суду подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, повністю заперечила проти задоволення позову, вважаючи позов безпідставним, незаконним, і таким, що поданий виключно з метою ухилення позивачкою від виконання взятих на себе зобов`язань, а тому просила суд відмовити у задоволенні заявлених позивачкою вимог з тих підстав, що: 1) позивачкою не заперечується факт укладання між нею та банком кредитного договору, водночас, неналежне виконання позивачкою взятих на себе за кредитним договором зобов`язань призвело до виникнення простроченої заборгованості, а безпідставне посилання позивачки на незгоду із кредитною заборгованістю є недостатньою обставиною для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; 2) у позовній заяві позивачка не наводить жодних розрахунків, не доводить відсутності заборгованості чи наявності боргу у меншому розмірі, ніж визначений кредитором на час звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису; 3) стягувачем нотаріусу разом із заявою про вчинення виконавчого напису подано усі необхідні документи, передбаченні п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172; 4) безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172, і нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів; 5) позивачкою не спростовано суму боргу за виконавчим написом нотаріуса; 6) позивачкою не доведено, чим саме порушуються її права фактом наявності виконавчого напису при існуючій та неспростованій сумі боргу за кредитним договором; 7) подання позивачкою до суду позовної заяви за наявності заборгованості перед відповідачем, розмір якої нею не спростовано, є спробою ухилення боржника від виконання взятих на себе зобов`язань; 8) позивачкою не надано суду жодного доказу на підтвердження своєї позиції, а зауваження позивачки в позовній заяві про те, що між сторонами начебто існує спір про розмір заборгованості жодним чином не обґрунтовані; 9) позовна заява подана позивачкою з пропуском строків позовної давності; 10) заявлений позивачкою розмір витрат на професійну правничу допомогу не узгоджується з вимогами чинного законодавства щодо розумності, необхідності та співмірності відповідних витрат.

Не погодившись із запереченнями представника відповідача на позов, викладеними ним у відзиві, 08 липня 2025 року представник позивача адвокат Понятенко А.Й. шляхом формування відповідного документа в системі «Електронний суд» подала до суду відповідь на відзив, де виклала свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених представником відповідача у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення.

Так, представник позивача адвокат Понятенко А.Й. зазначила, що: 1) відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів щодо дотримання вимог чинного законодавства під час вчинення спірного виконавчого напису, належних аргументів на спростування його неправомірності не наведено; 2) позивачка у поданій до суду позовній заяві вказала на недотримання порядку нотаріального посвідчення кредитного договору, водночас, відповідачем вказане твердження не заперечується та ним не спростоване належними і допустимими доказами; 3) оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 21 травня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, а тому недотримання вимог про нотаріальне посвідчення кредитного договору під час видачі нотаріусом спірного виконавчого напису вказує на порушення нотаріусом законодавства при вчиненні нотаріальної дії та є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; 4) відповідачем не надано доказів того, що для вчинення нотаріальної дії нотаріусу були надані оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, а тому нотаріусом порушено порядок вчинення виконавчого напису, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; 5) позовна заява подана в межах строку позовної давності, позаяк спірні правовідносини сторін виникли у період дії карантину на території України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID -19), а позов подано під час дії воєнного стану в Україні; 6) заявлений позивачкою розмір витрат на професійну правничу допомогу не є неспівмірним, тобто явно завищеним, що підтверджується детальним описом робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом на виконання договору про надання правничої допомоги від 09 червня 2025 року.

Будь-які процесуальні дії як то зупинення і поновлення провадження тощо не вчинялися.

В судове засідання представник позивача та сама позивачка не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с. 112, 115, 127), водночас представником позивачки адвокатом Понятенко А.Й. 24 липня 2025 року до суду подано заяву за вх. №ЕС 1386/01-55/25 (а.с. 125-126), в якій представник позивача просила суд провести розгляд справи за відсутності позивача та його представника, а також повідомила про підтримання заявлених вимог.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи (а.с. 113, 128), у судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, будь-яких заяв та клопотань від нього не надходило.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Пашков Ю.Д. будучи належним чином повідомленим про місце, дату і час розгляду справи у судове засідання не з`явився (а.с. 114) та не повідомив про причини своєї неявки, будь-яких заяв та клопотань від нього не надходило.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої вказаної статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Матеріали справи свідчать про те, що всім учасникам судового процесу судом створені належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог і заперечень, а також надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством України повноважень, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, викладених у їх відповідних заявах, об`єктивно, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд зазначає наступне.

Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Із досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що 23 квітня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_1 шляхом підписання нею оферти на укладання угоди про надання кредиту та анкети заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк» укладений кредитний договір №491003978, за умовами якого ОСОБА_1 наданий кредит у розмірі 12876 гривень 27 копійок строком на 36 місяців та визначено процентну ставку 32% річних (а.с. 121-122).

21 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинений виконавчий напис за №17909 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №491003978, укладеним 23 квітня 2019 року, в розмірі 13296 гривень 27 копійок, а загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, яким є ОСОБА_1 , складає 13946 гривень 27 копійок (а.с. 123).

На підставі вищевказаного виконавчого напису 05 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Попляком В.В. відкрите виконавче провадження за № 62477407 (а.с. 14).

16 листопада 2021 року постановою, винесеною приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Попляком В.В. у виконавчому провадженні № 62477407, звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 (а.с. 15).

12 червня 2024 року постановою, винесеною приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Петренком Д.О., виконавче провадження № 62477407 передано від приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка В.В. до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Ю.Д. для подальшого виконання в межах компетенції (а.с. 16).

30 травня 2025 року постановою, винесеною приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Пашковим Ю.Д. у виконавчому провадженні № 62477407, накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 (а.с. 17).

За правилами, визначеними ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Згідно п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Відповідно до ст. 89 Закону України "Про нотаріат" у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

У відповідності до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно п. 1.1. цієї Глави для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Постановою КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, доповнено після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин".

Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості".

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову КМУ № 662 визнано незаконною та не чинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин".

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін.

Оскільки у судовому порядку постанову КМУ № 662 визнано незаконною та не чинною у вказаній частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, що закріплено у ч. 2 ст. 14 КАС України.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт.

Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду, датованої 22 лютого 2017 року, у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить наступні висновки: 1) про визнання незаконною та не чинною постанови №662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та не чинною постанови №662 у наведеній частині.

Ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими передбачалося зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

Верховний Суд у своїй постанові, датованій 12 березня 2020 року, у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

З огляду на вищевказане та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Водночас законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Разом із цим, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не отримував повідомлень про усунення порушень перед кредитором (його правонаступником).

Крім того, з наданих суду документів неможливо з`ясувати, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.

З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій, зазначені у написі, є безспірними.

Крім того, виконавчий напис виданий з порушенням умов його вчинення, позаяк кредитний договір не було посвідчено нотаріально.

У цьому випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчиняючи 21 травня 2020 року виконавчий напис за № 17909, приватний нотаріус не мав підстав керуватися пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була не чинною згідно із постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої опублікована в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 21 березня 2017 року № 23.

Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14.

За загальним правилом, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, відповідач мав надати оригінал нотаріально посвідченого договору з позивачем, однак такий договір відсутній.

За таких обставин, слід визнати, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тому позовна заява представника позивача адвоката Понятенко А.Й., діючої від імені та в інтересах ОСОБА_1 , є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню шляхом визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Водночас, викладені у відзиві заперечення, аргументи та міркування відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову, суд вважає необґрунтованими і такими, що не спростовують наявності тих обставин, на які посилався представник позивача як на підставу заявленої вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності суд дійшов таких висновків.

Згідно ст. 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30 червня 2023 року.

Постановою КМУ від 27 червня 2023 року №651 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, карантин на території України був встановлений безперервно з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дію якого неодноразово було продовжено та який діє до тепер.

За приписами, закріпленими у п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Оскаржуваний позивачкою виконавчий напис вчинений 21 травня 2020 року, а отже строк позовної давності продовжився на строк дії встановленого Кабінетом Міністрів України карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який тривав до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності, визначений Цивільним Кодексом, зупинився на період дії воєнного стану в Україні.

Також, слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження повідомлення позивачки про існування спірного виконавчого напису з моменту його вчинення, а саме з 21 травня 2020 року, отримання позивачкою його копії, її повідомлення про відкрите виконавче провадження та отримання нею матеріалів виконавчого провадження (копії постанови про відкриття виконавчого провадження, проведення виконавчих дій тощо), а тому з огляду на вищевикладене суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про застосування строків позовної давності.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у тому числі і витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Так, Відповідно до ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються договором про надання правової допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 та ст. 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У рішенні від 23 січня 2014 року у справі "Eastпроти України" (заява №19336/04, п. 269) Європейський суду з прав людини звернув увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено таке.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

За правилами, закріпленими у ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту договору про надання правничої допомоги, укладеного 09 червня 2025 року між адвокатом Понятенко А.Й. та ОСОБА_1 , адвокат Понятенко А.Й. взяла на себе зобов`язання надавати Клієнтові правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а саме: підготовка позовної заяви, інших заяв та клопотань та представництво інтересів Клієнта в суді першої інстанції у справі про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (а.с. 27-29).

Розмір гонорару, який Клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього Договору правничу допомогу, за годину роботи складає 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати, але не більше 5000 гривень 00 копійок за виконання робіт визначених в п.1.1. даного договору.

Згідно п.3.1. Договору правнича допомога вважається наданою після підписання детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом на виконання умов даного договору та/або акту приймання передачі наданої правничої допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності).

Відповідно до наданого до суду детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом на виконання договору про надання правничої допомоги від 09 червня 2025 року, а також акту виконаних-прийнятих робіт до Договору від 09 червня 20254 року про надання правничої допомоги, складених 09 червня 2025 року за вищевказаним договором про надання правничої допомоги, сторони погодили вартість наданої професійної правничої допомоги, пов`язаної з представництвом інтересів ОСОБА_1 в суді за позовом до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у розмірі 5299 гривень 00 копійок, і підписанням вказаного акту та детального опису робіт сторони договору підтвердили повне виконання адвокатом своїх зобов`язань за цим договором, розмір компенсації витрат на правничу допомогу відповідно до умов вищезазначеного договору складає 5000 гривень 00 копійок, які Клієнт сплатив, і сторони претензій одна до одної не мають (а.с. 30-31).

Крім того, згідно відповідної квитанції №9 від 09 червня 2025 року позивачкою сплачено адвокату Понятенко А.Й. вищевказану обумовлену у акті виконаних-прийнятих робіт, а також у детальному описі робіт (наданих послуг) суму його гонорару в розмірі 5000 гривень 00 копійок (а.с. 32).

У п. 1 ч. 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Таким чином, законодавець не передбачив можливості для відмови судом у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, яка фактично надана, а тому суд за правилами, визначеними ч.ч. 4-6 ст.137, ч.ч. 3, 4 ст.141 ЦПК України, у такому разі повинен з`ясувати питання про наявність чи відсутність підстав для зменшення таких витрат.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Водночас, у ч. 5 та ч 6 ст. 137 ЦПК України закріплені імперативні приписи, згідно яких суд за клопотанням іншої сторони може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

З огляду на вказане вище, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, врахувавши перелік послуг, які були надані позивачці, а також зважаючи на результат розгляду справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивачки про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок і необхідність задоволення позову в цій частині.

Крім того, суд за правилами, визначеними ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору, сплаченого за подання до суду заяви про забезпечення позову, в сумі 484 гривні 48 копійок.

Згідно ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" (вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 19 жовтня 2022 року, справа №743/1481/21, провадження №61-7362св22).

З огляду на це, за правилами, визначеними ч. 6 ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Суд також вважає за доцільне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись статтями 12, 19, 81, 133, 137,141, 259, 264, 265, 274-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника позивача адвоката Понятенко Алли Йосипівни, діючої від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Пашков Юрій Дмитрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 17909, вчинений 21 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ "Альфа-Банк" заборгованості за кредитним договором № 491003978, укладеним 23 квітня 2019 року, в розмірі 13946 гривень 27 копійок.

Стягнути із Акціонерного товариства "СЕНС БАНК" () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний податковий номер: НОМЕР_1 витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути із Акціонерного товариства "СЕНС БАНК" () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний податковий номер: НОМЕР_1 , судовий збір, сплачений за подання до суду заяви про забезпечення позову в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 (сорок вісім) копійок.

Стягнути із Акціонерного товариства "СЕНС БАНК" () на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 31 липня 2025 року.

Суддя М.О. Скляренко