Справа № 159/637/25
Провадження № 2/159/643/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Грідяєвої М.В.

при секретарі Шокот С.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ковель в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, встановлення факту самостійного виховання та утриманні дитини, третя особа орган опіки та піклування Ковельської міської ради,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якого дії адвокат Матвєєва Т.С.., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, встановлення факту самостійного виховання та утриманні дитини, третя особа орган опіки та піклування Ковельської міської ради, вказуючи на те, що він 25.07.2008 року уклав шлюб з ОСОБА_2 , від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05.09.2024 року шлюб розірвано. Більше двох років він не проживає спільно з відповідачкою, протягом цього часу їх син ОСОБА_4 проживає за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 . З позовом про стягнення аліментів до відповідача не звертався. Він працює, зарахований до Лав ЗСУ, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , має постійне джерело доходів та задовільний стан здоров`я, має у власності квартиру, в якій створені усі необхідні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку дитини, у якій разом з сином і проживає, на наркологічному та психіатричному обліку не перебуває, не судимий. Він вчасно забезпечує потреби дитини, його розвиток, охорону здоров`я, у взаємовідносинах має порозуміння, прихильність та тісний родинний взаємозв`язок. Він повністю утримує та виховує свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 . Мати дитини не приймає участь в утриманні їх сина, проживає окремо в іншій країні, участі у спілкуванні, моральному та духовному розвитку сина не приймає. Встановлення факту перебування ОСОБА_4 на його самостійному вихованні та утриманні необхідно йому для захисту прав та інтересів дитини. Посилається на норми СК України, Конвенцію про права дитини, Закон України «Про охорону дитинства», рішення ЄСПЛ. Вважає доцільним визначити місце проживання сина разом з ним за адресою його фактичного місця проживання. Враховуючі проживання дитини разом з ним, та відповідно перебування на його повному утриманні, самоусунення матері від утримання сина, з метою недопущення майбутньої недобросовісної поведінки відповідача, вимушений звернутись до суду з позовом. Просить визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1 . та встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно письмових заяв просять розглянути справу без їх участі, позов підтримують, просять його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд ухвалив слухати справу заочно.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Ковельської міської ради, в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно письмової заяви просить розглянути справу без його участі, проти позову не заперечує.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, встановлення факту самостійного виховання та утриманні дитини, третя особа орган опіки та піклування Ковельської міської ради, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно свідоцтв про народження, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно довідки ЦНАП від 19.11.2024 року, за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05.09.2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно довідки ДНЗ «Ковельський центр професійно-технічної освіти», ОСОБА_3 з 01.09.2024 року навчається в ДНЗ «Ковельському УПТО» на денній формі навчання.

Згідно акту обстеження умов проживання від 17.11.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що за цією адресою проживають та мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . Умови проживання задовільні, кімнати меблевані, дитина проживає в окремій кімнаті, має місце для відпочинку та місце для приготування уроків. Ярослав проживає з батьком, мати більше двох років перебуває за межами України. Зі слів ОСОБА_5 мати дітей не проживає з дітьми з 2015 року, не займається їх вихованням, навчанням та утриманням. Дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку, навчання та відпочинку.

Згідно військового квітка, ОСОБА_1 , є військовослужбовцем, проходить військову службу ВЧ НОМЕР_1 .

Згідно довідки ПФУ, форми ОК-5 є відомості про заробітну плату з 2004 по 2024 рік ОСОБА_1 .

Згідно висновку служби у справах дітей щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 . Шлюб розірвано. В матеріалах відсутні документи щодо наявного спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини, як і документів, що дитина буде передана комусь із них на спільне виховання та проживання. Вважають не доцільнім визначити місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 09.05.2025 року, ОСОБА_6 , в пункті пропуску Ягодин 16.12.2023 року перетнула (виїхала) державний кордон України.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2021 року у справі № 542/1428/18 (провадження № 61-18612св19) зазначено, що тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Судом встановлено, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дитина зареєстрована та проживає разом з батьком, позивачем по справі за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач, мати дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина, в 2023 році виїхала за межи України, мешкає окремо, не відвідує сина, який мешкаєь та знаходяться на утриманні батька, який піклуються про нього, утримує, доглядає, розвиває, спілкуються з ним в необхідному обсягу. Відповідач фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків відносно сина, його виховання та утримання. Суд звертає увагу, що зміна місця мешкання не є підставою ухилення від виконання батьківських обов`язків. Дитина на засіданні комісії висловила свою згоду на визначення місця її проживання разом з батьком.

Позивач утримає сина, мати якого відповідач по справі участі у його житті не приймає, аліменти не сплачує. Позивач працює, є військовослужбовцем.

У суду немає сумніву в тому, що неповнолітній ОСОБА_3 спільно проживає разом з батьком, позивачем та перебуває на його утриманні, так як це підтверджується зібраними доказами по справі.

З урахуванням викладеного, в інтересах неповнолітньої дитини, враховуючи її думку, та з метою її захисту доцільно визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_3 батьком, позивачем по справі ОСОБА_1 .

Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина будеь проживати.

Визначаючи місце проживання дитини з батьком, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надав першочергове значення саме інтересам дитини, так як дитина має емоційний зв`язок саме з батьком.

Крім того, визначення судом місця проживання дитини з одним із батьків, ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини спілкуванню з ним, що передбачено чинним законодавством, а в разі зміни обставин які впливають на вирішення спору про місце проживання дитини, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.7, 19, 141, 161 СК України, ст.ст.10, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, встановлення факту самостійного виховання та утриманні дитини, третя особа орган опіки та піклування Ковельської міської ради задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт самостійного виховання та перебування на утримання ОСОБА_1 неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення виготовлено 19.08.2025 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Ковельського міськрайонного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення може бути оскаржено позивачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

.

Суддя:М. В. ГРІДЯЄВА