Справа №461/7745/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Кітова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Петрушки І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_3 ), третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Орач Христина Ігорівна (адреса: 79005, м. Львів, вул. Шота Руставелі, 44/2) про визнання заповіту недійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Орач Христина Ігорівна, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

-визнати недійним заповіт ОСОБА_4 від 20.03.2009, посвідчений приватним нотаріусом Стецьків О.О., реєстровий № 102;

-визнати недійним заповіт ОСОБА_4 від 15.11.2009, посвідчений приватним нотаріусом Орач Х.І., реєстровий № 534.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка залишила у спадок квартиру АДРЕСА_4 . Прямих спадкоємців першої - четвертої черги у померлої ОСОБА_4 немає. ОСОБА_1 відносно померлої ОСОБА_4 є двоюрідною сестрою, оскільки матір ОСОБА_1 - ОСОБА_5 (1922 р.н.) та матір померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_7 (1925 р.н.). між собою є рідними сестрами, батьки котрих: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Оскільки, матір позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до відкриття спадщини, то в силу вимог ч. 4 ст. 1266 ЦК України ОСОБА_1 належить до кола спадкоємців третьої черги. 05.04.2024 ОСОБА_1 склала заяву про прийняття спадщини по смерті ОСОБА_4 , посвідчену приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Катрук О.В., реєстровий №513, та надіслала таку поштовим відправленням приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Орач Х.І. Із відповіді приватного нотаріуса Орач Х.І. від 29.04.2024 №10/01-16 вбачається, що 04.03.2024 за заявою спадкоємця за заповітом заведено спадкову справу №1/2024 після смерті ОСОБА_4 . Як стало відомо позивачці, ОСОБА_4 склала заповіт від 20.03.2009 №102, посвідченим приватним нотаріусом Стецьків О.О., за яким ОСОБА_4 все своє майно заповіла ОСОБА_2 . Позивачка стверджує, що заповіт від 20.03.2009 №102, посвідчений приватним нотаріусом Стецьків О.О., містить підпис, який відрізняється від підпису ОСОБА_4 , що дає обґрунтовані підстави стверджувати, що такий вчинено іншою особою або в стані сп`яніння, не усвідомлюючи значення своїх дій, що буде підтверджено результатами експертизи. Стверджує, що спадкодавець ОСОБА_4 у момент складання заповіту від 20.03.2009 №102, перебувала у стані, в якому не могла усвідомлювати значення своїх дій. Зазначає, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано 07.12.2007 року, задовго до складання у 2009 році заповіту, в силу відсутності взаєморозуміння між подружжям, і з того часу вони спільно не проживали. Також, зазначає, що ОСОБА_4 перебувала на лікуванні у Львівській обласній психіатричній лікарні, зловживала алкоголем, мала алкогольну залежність та, в основному, знаходилась в неадекватному стані, часто дзвонила їй, ОСОБА_1 , у стані сп`яніння і спілкувалася годинами, порушуючи її спокій. Незадовго до смерті, ОСОБА_10 виявила бажання переїхати до неї, ОСОБА_1 , на проживання та скласти заповіт на користь позивачки. Ці факти, на думку позивачки, дають підстави для обґрунтованих сумнівів у її дієздатності на момент складення та підписання оскаржуваного заповіту. Ураховуючи той факт, що спадкодавець мала алкогольну залежність і лікувалась в психіатричній лікарні, заповіт містить підпис, який відрізняється від підпису ОСОБА_4 , у день посвідчення заповіту, перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння, що може підтвердити висновок експерта, нотаріус неналежно оцінив стан спадкодавця. Тому, вважає, що при посвідченні заповіту нотаріусом не було перевірено, чи здатна спадкодавець усвідомлювати значення вчиненої нею дії, а також наслідки складення заповіту. З урахуванням вказаного, позивачка стверджує, що волевиявлення ОСОБА_4 не було вільним і не відповідало її волі.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.09.2024 дану справу передано до Сихівського районного суду м. Львова за підсудністю в порядку ст. 27 ЦПК України.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передано на розгляд судді Жилі В.С.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28.10.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків, які останньою усунуто 04.11.2024.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 07.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 10.02.2025 дану цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова.

Матеріали справи надійшли до Галицького районного суду м. Львова 12.03.2025 року.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.03.2025 року справа передана для розгляду судді Кітову О.В.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17.03.2025 справу прийнято до свого провадження, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.04.2025 прийнято до розгляду заяву позивачки ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог та постановлено в подальшому розгляд справи здійснювати з урахуванням збільшених позовних вимог. Залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Орач Христини Ігорівни про визнання заповіту недійсним, у якості співвідповідача - ОСОБА_3 .

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22.05.2025 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Думич Іванни Іванівни про призначення почеркознавчої експертизи від 13.01.2025 року залишено без розгляду. Підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

01 липня 2025 року представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Куций С.О. подав до суду письмові заперечення на позовну заяву, у яких просив у задоволенні позову відмовити повністю. В обгрунтування своєї позиції зазначив, що позивачем не наведено достатніх підстав для визнання заповіту №534 складеного 15.11.2019 недійсним, оскільки, складений заповіт відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення, також не встановлено факту того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, не доведено, що він був підписаний не заповідачем, а іншою особою, отже відсутні підстави для визнання його недійсним.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Думич І.І. подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, у якій позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Куций С.О. подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України.

З урахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово не з`являвся в судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Орач Христина Ігорівна подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст рішення складено 22 серпня 2025 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 15 серпня 2025 року, датою ухвалення рішення є саме 22 серпня 2025 року.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується скопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 .

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду із даним позовом вказує, що прямих спадкоємців першої четвертої черги у померлої ОСОБА_4 немає. ОСОБА_1 відносно померлої ОСОБА_4 є двоюрідною сестрою, оскільки матір ОСОБА_1 ОСОБА_5 (1922 р.н.) та матір померлої ОСОБА_6 ОСОБА_7 (1925 р.н.), між собою є рідними сестрами, батьки котрих: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Відповідно до ч.4 ст.1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Оскільки, матір позивачки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до відкриття спадщини, то в силу вимог ч.4 ст.1266 ЦК України ОСОБА_1 належить до кола спадкоємців третьої черги.

05.04.2024 ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем третьої черги, склала заяву про прийняття спадщини по смерті ОСОБА_4 , посвідчену приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Катрук О.В., реєстровий №513, та надіслала таку поштовим відправленням приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Орач Х.І.

Із відповіді наданої приватним нотаріусом Орач Х.І. №10/01-16 від 29.04.2024 вбачається, що 04.03.2024 за заявою спадкоємця за заповітом заведено спадкову справу №1/2024 після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи першої-п`ятої черги спадкоємців за законом.

Відповідно до матеріалів вищезазначеної спадкової справи №1/2024, 15.11.2019 ОСОБА_4 склала заповіт посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Орач Христиною Ігорівною, зареєстрований в реєстрі за № 534, згідно з яким ОСОБА_4 усе своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона буде мати право за законом, в тому числі все належне їй нерухоме та рухоме майно, заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

До складення заповіту №534 від 15.11.2019, існував попередній заповіт від 20.03.2009 посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стецьків О.О., зареєстрований в реєстрі за № 102, згідно з яким ОСОБА_4 усе своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона буде мати право за законом, заповіла ОСОБА_2 .

Згідно із положенням ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Таким чином, заповіт складений ОСОБА_4 20.03.2009, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стецьків О.О., зареєстрований в реєстрі за № 102 є скасованим в силу положень ст. 1254 ЦК України.

Позивачка в обгрунтування позовних вимог стверджує, що оспорюваний заповіт підписано не ОСОБА_4 , а іншою особою.

В розумінні ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження даних обставин позивачко не надано жодного належного доказу.

Слід зазначити, що представником позивача було подано до суду клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, однак в ході розгляду справи, за клопотанням представника позивача, вказане клопотання було залишено без розгляду.

У позовній заяві позивачка зазначає, що спадкодавець ОСОБА_4 у момент складання заповіту перебувала у стані, в якому не могла усвідомлювати значення своїх дій.

Відповідно до п.1 глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених ст.43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснення нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

В даному випадку твердження позивачки, що спадкодавець перебувала у стані, в якому не могла усвідомлювати значення своїх дій являються її суб`єктивною думкою, оскільки доказів, які б свідчили про недотримання нотаріусами встановлених законодавством вимог при здійсненні нотаріальних дій, суду не надано.

Також позивачка стверджує, що ОСОБА_4 перебувала на лікуванні у Львівській обласній психіатричній лікарні, зловживала алкоголем, мала алкогольну залежність та, в основному, знаходилась в неадекватному стані.

Як вбачається із доказів, що додані позивачем до позову, серед них не міститься жодного підтверджуючого медичного документу, що ОСОБА_4 перебувала на лікуванні у Львівській обласній психіатричній лікарні, зловживала алкоголем та мала алкогольну залежність.

Крім того, також зазначено, що вищеперелічені факти дають підстави для обґрунтованих сумнівів у її дієздатності на момент складення та підписання оскаржуваного заповіту.

Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Як вбачається із матеріалів справи, судове рішення про визнання ОСОБА_4 недієздатною - відсутнє. Виходячи із цього, на момент складення оскаржуваного заповіту заповідач була дієздатною, що й було встановлено приватним нотаріусом Орач Х.І., відповідно до вимог законодавства.

Відтак, твердження позивачки стосовно даних подій не знаходять свого підтвердження наданими суду доказами.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання заповіту недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Статтею 1257 ЦК України визначено підстави для визнання заповіту недійсним. При цьому визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Як роз`яснено в п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. В пункті 8 зазначеної постанови Пленуму роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

В той же час, жодної з передбачених ст. 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт складений 15.11.2019, зареєстрований у реєстрі №534 по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача.

Відповідно до ч. 1 ст.56 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

За змістом Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 зі змінами, відповідно до пунктів 157, 158 якої визначено те, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції.

Як вбачається з матеріалів справи, при складенні заповіту від 15.11.2019 №534, було додержано встановлені законом вимоги щодо його оформлення, та посвідчено уповноваженою на те посадовою особою - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Орач Х.І.

З положень ст. 202 та ст. 1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.1254 ЦК України заповідач має право на скасування та зміну заповіту. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту , який заповідач склав перед ним.(ч.1,ч.2,ч.3,ч.4, ч.5,ч.6 ст.1254 ЦК).

Таким чином, позивачкою не наведено достатніх підстав для визнання заповіту №534 складеного 15.11.2019 недійсним, оскільки, складений заповіт відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення, також не встановлено факту того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, не доведено, що він був підписаний не заповідачем, а іншою особою, отже відсутні підстави для визнання його недійсним.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевказаного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки складений заповіт відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення, також не встановлено факту того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, не доведено, що він був підписаний не заповідачем, а іншою особою.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Орач Христина Ігорівна про визнання заповіту недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_3 ),

третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Орач Христина Ігорівна (адреса: 79005, м. Львів, вул. Шота Руставелі, 44/2).

Повний текст судового рішення складено та підписано 22 серпня 2025 року.

Головуючий суддя Олександр КІТОВ