ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 серпня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/16520/24

Головуючий у першій інстанції Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1120/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 квітня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за договором № 3712295 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30 травня 2023 року у розмірі 57 398,51 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом «Credit7», який підписано електронним підписом позичальника за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 10 000 грн шляхом переказу на його платіжну картку строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування. Відповідач порушив зобов`язання з повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 24 квітня 2024 року утворилась заборгованість у сумі 57 398,51 грн, з яких: 9 999,97 грн заборгованість за кредитом та 47 398,54 грн заборгованість за нарахованими відсотками відповідно до п. 1.4 договору.

24 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 24/04/2024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за наведеним кредитним договором.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 квітня 2025 року позов ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором № 3712295 про надання споживчого кредиту за продуктом «Credit7» від 30 травня 2023 року в сумі 19 999,97 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 843,96 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 3 484 грн витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не погодившись з висновком про необхідність зменшення розміру заборгованості за відсотками та розміру витрат на правничу допомогу, просить рішення суду в наведеній частині скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги та повністю відшкодувати понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач вважає помилковим висновок суду першої інстанції про необхідність зменшення розміру заборгованості за відсотками через його неспівмірність з сумою основного боргу, зважаючи на те, що 22 листопада 2023 року прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (Закон № 3498-ІХ), який набрав чинності з 24 грудня 2023 року. Цим законом внесено зміни до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» та доповнено п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону. Відповідно до внесених змін максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. При цьому, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 % (до 22 квітня 2024 року включно) та протягом наступних 120 днів 1,5 % (з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно).

Товариство зазначає, що за умовами укладеного з ОСОБА_1 договору встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом, яка є незмінною. Зміни до кредитного договору шляхом укладення додаткових угод щодо продовження строку дії договору та інших умов не вносилися, отже підстави для перерахунку денної процентної ставки, яка є фіксованою, відсутні. Відсотки нараховувалися відповідно до п. 1.4 кредитного договору за ставкою 2 % за кожен день користування кредитом у період з 30 травня 2023 року по 24 квітня 2024 року, що узгоджується з вищенаведеними змінами щодо відсоткової ставки, які внесено Законом № 3498-ІХ. Не погодившись із розміром заборгованості за відсотками, відповідач свого контррозрахунку до суду не надав.

Указує, що законодавство про споживче кредитування не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит процентів, комісій та інших обов`язкових платежів. Відповідач перед укладенням договору ознайомився з паспортом споживчого кредиту, в якому стисло у формі таблиці повідомляється про основні умови кредитування, а саме, суму кредиту, розмір процентної ставки, строк користування кредитом, розмір щомісячного платежу, тощо. Підписуючи договір, відповідач ознайомився з його змістом, тобто зі своєї сторони погодився з усіма умовами кредитування, зокрема, й щодо сплати процентів, що відповідає принципу свободи договору.

Звертає увагу суду на те, що по суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Заміна стягувача його правонаступником не порушує законних прав та інтересів боржника та, зважаючи на приписи ст. 516 ЦК України, не залежить від його думки щодо такої зміни, що узгоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат, зокрема, зменшенням витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем. Вважає, що в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують ці понесені позивачем витрати, зокрема, щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яку сплачено позивачем. Заперечуючи проти стягнення судових витрат, відповідач не обґрунтував, яким чином вид оподаткування діяльності впливає на професійний статус особи, яка надає професійну правничу допомогу, і як факт перебування особи на спрощеній системі оподаткування нівелює наявність у такої особи статусу адвоката.

ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» просило відшкодувати понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 15 000 грн за складання та подання апеляційної скарги на рішення суду.

У наданому відзиві ОСОБА_1 , не погодившись з доводами апеляційної скарги, просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду залишити без змін. Обґрунтовуючи відзив, відповідач зазначає, що договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30 травня 2023 року містить ознаки кредитного договору. Оскільки надання коштів з умовою сплати процентів це фінансова послуга, яка потребує наявності ліцензії відповідно до ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», то кошти в позику під процент або в кредит можуть надавати лише фінансові установи резиденти або нерезиденти, на яких вимога щодо отримання ліцензії для надання таких послуг на території України не поширюється. Відсутність у позивача належних доказів наявності у первісного кредитора ліцензії на надання кредиту свідчить про відсутність у останнього правових підстав для укладення кредитного договору.

Наголошує на тому, що нарахована позивачем сума заборгованості за відсотками значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Зважаючи на приписи ЗУ «Про споживче кредитування», який набрав чинності з 10 червня 2017 року, продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Такою умовою є встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. За умовами п. 1.4.1 договору позичальник повинен сплачувати 2 % за кожен день користування позикою в межах строку кредитування. У загальному розмірі сума відсотків становить 82 000 грн, що більше, ніж у 8 разів перевищує розмір тіла кредиту та свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Таким чином, умови п. 1.4.1 кредитного договору порушують принцип добросовісності, а відтак даний пункт має бути визнаний недійсним.

Звертає увагу суду на невідповідність позовної заяви вимогам ст. 175 ЦПК України щодо її форми та змісту, зокрема, не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору; попередній розрахунок суми судових витрат, які поніс чи очікує понести позивач; підтвердження позивача, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Матеріали справи не містять доказів направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості, що не надає банку права для звернення до суду за достроковим стягненням всієї суми заборгованості.

Відповідач зазначає, що не відмовляється від виконання обов`язку щодо сплати основного боргу тіла кредиту, проте, у зв`язку з фінансовими труднощами, що наявні у нього на час вирішення спору, не має можливості погасити борг, оскільки має малолітню дитину з інвалідністю, яка потребує постійного платного медичного обстеження та лікування. За змістом ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду в частині стягнутої суми заборгованості та розподілу судових витрат змінити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру наявної заборгованості та розподілу судових витрат в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту сторонами не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконував грошові зобов`язання за укладеним договором, що утворило заборгованість, розмір якої за тілом кредиту становить 9 999,97 грн. Визначаючи суму заборгованості за відсотками до стягнення, суд, пославшись на приписи ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. 42 Конституції України, виходив з того, що заявлена у позові сума боргу за відсотками, яка становить 47 398,54 грн, не є співмірною з сумою боргу за кредитом у розмірі 9 999,97 грн. Урахував, що відповідачем сплачено на погашення кредиту коштів на загальну суму 14 300,01 грн, які в основному зараховано на погашення прострочених відсотків. Районний суд указав, що вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 відсотків, розмір яких у кілька разів перевищує розмір боргу за тілом кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

Суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру заборгованості за відсотками до розміру заборгованості за кредитом до 10 000 грн та зазначив, що саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин.

Дійшовши висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» 3 484 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив про неспівмірність заявленої позивачем до стягнення суми у розмірі 10 000 грн наданому обсягу адвокатських послуг з урахуванням складності справи, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, наявності сталої судової практики в цій категорії справ, а також заяви сторони відповідача щодо неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з наведеним висновком суду, зважаючи на таке.

У справі встановлено, що 30 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Лінеура Україна» з метою отримання банківських послуг. Цього ж дня між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3712295, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором Р244 (а.с. 10-19). Згідно з умовами договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 10 000 грн строком на 360 днів, а позичальник зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Відповідно до п. 1.4., 1.4.1. кредитного договору сторони передбачили тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються відсотки стандартна процентна ставка 2 % в день, яка застосовується у межах строку кредиту. Згідно з п. 1.6. договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 82 000 грн, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 78 100 грн.

Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 (п. 2.1. договору).

Договором передбачено, що він укладається шляхом направлення його тексту, підписаного з боку товариства електронним підписом, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта. При цьому клієнт підписанням цього договору надає товариству згоду на доступ до своєї кредитної історії, на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій відомостей, що складають його кредитну історію (п. 9.7. договору).

Споживач підписує договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично ІКС товариства для кожного випадку використання та направляється споживачу текстовим повідомленням на номер мобільного телефону, повідомлений клієнтом товариству в ІКС товариства та/або зазначений у цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора створює підпис клієнта на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору (п. 9.7.1. договору).

У матеріалах справи наявна копія паспорту споживчого кредиту, в якому визначено умови кредитування, з якими відповідач ознайомлений 30 травня 2023 року, що засвідчено його електронним підписом (а.с. 20-21).

Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 30 травня 2023 року виконала. Генеральним директором ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке відповідно до ліцензії НБУ № 3 від 11 листопада 2013 року надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, надано довідку від 26 квітня 2024 року (а.с. 22) про успішне перерахування 30 травня 2023 року грошових коштів в сумі 10 000 грн на картку НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 245042460.

24 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» (клієнтом) та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» (фактором) укладено договір факторингу № 24/04/24, відповідно до умов якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору в порядку та в строки встановлені цим договором (а.с. 42-46). Загальний розмір заборгованостей, права вимоги до яких відступаються, складає 137 700 648,70 грн станом на дату підписання сторонами цього договору, згідно з Реєстром боржників, які складаються сторонами в паперовому вигляді (додаток 1 до договору) та у формі електронного документа (пункт 2.2. договору).

Оплату за договором факторингу № 24/04/24 здійснено ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» на користь ТОВ «Лінеура Україна» 24 квітня 2024 року (а.с. 49).

Таким чином, ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 24 квітня 2024 року на виконання договору факторингу № 24/04/24 від 24 квітня 2024 року ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором 3712295 від 30 травня 2023 року щодо заборгованості у загальній сумі 57 398,51 грн, з яких: 9 999,97 грн заборгованість за сумою кредиту, 47 398,54 грн заборгованість за нарахованими відсотками (а.с. 49). Указана сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2023 року, складеним ТОВ «Лінеура Україна» станом на 24 квітня 2024 року (а.с. 23-29).

Згідно з повідомленням АТ «Універсал Банк» від 09 грудня 2024 року в банківській установі на ім`я ОСОБА_1 емітовано банківську платіжну картку № НОМЕР_2 (а.с. 86).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За приписами ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За приписами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зменшення розміру відсотків через неспівмірність з розміром заборгованості за кредитом.

Надаючи правову оцінку доводам сторін, апеляційний суд виходить з наступного.

У справі встановлено, що 30 травня 2023 року ОСОБА_1 , маючи намір отримати в кредит грошові кошти, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Лінеура Україна». Цього ж дня сторони уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3712295, який підписано відповідачем відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», а саме, за допомогою електронного підпису, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора Р244.

У договорі сторони узгодили наступні умови: тип кредиту кредит; сума кредиту 10 000 грн; строк дії кредиту 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів; тип процентної ставки фіксована; стандартна процентна ставка 2 % в день, застосовується в межах всього строку кредиту; знижена процентна ставка 0,7 % в день, застосовується на умовах, визначених п. 1.4.2. договору; орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою становить 82 000 грн. Тобто, у договорі чітко визначено істотні умови кредитування, з якими погодився відповідач.

В матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, в якому визначено аналогічні умови кредитування, з якими ОСОБА_1 також ознайомився та погодився, що засвідчив електронним підписом.

Заперечуючи в апеляційній скарзі проти заявлених вимог, ОСОБА_1 факт отримання грошових коштів та користування ними не оспорював. Перерахування кредитних коштів позичальнику підтверджено належними письмовими доказами. Наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить про те, що відповідач частково погашав кредитну заборгованість, зокрема, сплачуючи кошти на погашення відсотків за користування кредитом.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов правильного висновку про неналежне виконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання за кредитним договором та необхідність стягнення з нього заборгованості, урахувавши те, що ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», як новий кредитор за договором про відступлення права вимоги, набуло право вимоги у обсязі та на умовах права вимоги первісного кредитора (ТОВ «Лінеура Україна»).

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості за відсотками, який підлягає стягненню з відповідача, районний суд хибно послався на невідповідність укладеного між сторонами кредитного договору положенням ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», залишивши поза увагою те, що відповідно до ст. 11 указаного Закону він застосовується до відносин споживчого кредитування лише у частині, що не суперечить ЗУ "Про споживче кредитування".

Статтею 8 ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено вимоги до реальної річної процентної ставки, денної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача.

22 листопада 2023 року прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. Положення ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.

Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Тобто, у період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, а у період з 22 квітня по 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5 %.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія п. 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3712295 укладено 30 травня 2023 року, тобто до набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), однак після набрання чинності цим Законом строк дії договору продовжував діяти до 23 травня 2024 року, відтак положення наведеного Закону застосовуються до укладеного між сторонами договору.

Позивач визначив для розрахунку суми боргу за відсотками період з 30 травня 2023 року (дата укладення кредитного договору) по 24 квітня 2024 року (дата укладення договору факторингу).

Наданий первісним кредитором детальний розрахунок заборгованості (а.с. 23-29) свідчить про те, що у період з 31 травня по 29 червня 2023 року кредитором нараховувалися відсотки за зниженою процентною ставкою 0,7 % в день. Починаючи з 30 червня 2023 року і по 24 квітня 2024 року (день укладення договору факторингу) відсотки нараховувалися за процентною ставкою, встановленою договором, 2 % в день.

Ураховуючи визначений ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, починаючи з 22 квітня 2024 року розмір процентної ставки для нарахування повинен був становити 1,5 % в день від залишку неповернутої суми кредиту. Отже, з 22 квітня по 24 квітня 2024 року розмір нарахованих в день відсотків становить 150 грн, а загальна сума заборгованості за відсотками за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3712295 від 30 травня 2023 року в такому випадку складає 46 948,54 грн (47 398,54 450).

Позивач визначив загальну суму боргу до стягнення з відповідача у розмірі 57 398,51 грн. З огляду на висновок про неправомірність нарахування відсотків за користування кредитом за ставкою 2 % за період з 22 по 24 квітня 2024 року, колегія суддів дійшла висновку, що належний до стягнення розмір заборгованості становитиме 56 948,51 грн, з яких: 9 999,97 грн заборгованість за тілом кредиту та 46 948,54 грн заборгованість за нарахованими відсотками.

Є хибними посилання суду першої інстанції при вирішенні спору на рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 щодо неможливості включення до договору умов, які є несправедливими, з огляду на те, що умови укладеного сторонами правочину щодо розміру відсотків повністю узгоджуються з вимогами ЗУ «Про споживче кредитування» з підстав, наведених вище.

Апеляційний суд вважає також помилковим застосування районним судом висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, щодо можливості зменшення розміру відсотків річних. У цьому рішенні суду касаційної інстанції предметом розгляду була можливість/неможливість зменшення судом розміру відсотків, визначених договором, як відповідальності відповідно до ст. 625 ЦК України за прострочення юридичною особою грошового зобов`язання. У цій справі позивач стягує виключно відсотки за користування тілом кредиту у межах строку дії договору, які не є відповідальністю за прострочення зобов`язання і визначені умовами укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» правочину, з якими відповідач ознайомлений, що засвідчив підписом.

Доводи ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять доказів направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості, що унеможливлює звернення з позовом про дострокове стягненням всієї суми заборгованості, не впливають на правильність вирішення спору, оскільки з цим позовом ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» звернулось у листопаді 2024 року, а строк кредитного договору завершився 24 квітня 2024 року, тобто достроково всю суму кредиту позивач у судовому порядку не стягував.

Посилання відповідача на неможливість погашення боргу у зв`язку з фінансовими труднощами, що наявні через те, що ОСОБА_1 має малолітню дитину з інвалідністю, яка потребує постійного платного медичного обстеження та лікування, не є підставою для звільнення особи від виконання грошового зобов`язання. Під час укладення кредитного договору наведені обставини у відповідача вже існували, отже, отримуючи кредитні кошти, боржник мав ураховувати необхідність постійного платного обстеження та лікування своєї дитини з точки зору власної фінансової спроможності погашати кредит. Ці зазначені ОСОБА_1 причини можуть бути підставою для відстрочки чи розстрочення виконання судового рішення, проте не нівелюють існування боргу.

Зважаючи на викладене вище у сукупності, апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» належить задовольнити частково, збільшивши визначену судом першої інстанції суму до стягнення за договором споживчого кредиту № 3712295 від 30 травня 2023 року з 19 999,97 грн до 56 948,51 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» щодо необґрунтованості визначеного судом до стягнення з відповідача розміру витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 884 грн, колегія суддів виходить з такого.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з ч. 1 ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.141 ЦПК України у відмови у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За змістом ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з приписами ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постановах від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 навів правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Аналогічні висновки викладені й в постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 456/456/20, від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц, від 17 листопада 2022 року у справі № 687/35/21, від 11 січня 2023 року у справі № 479/475/21.

Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Втім, незалежно від того, яким є порядок обчислення гонорару, форма та строки його сплати, важливо, щоб його розмір відповідав визначеним процесуальним кодексом критеріям співмірності. А саме: складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт; ціні позову та/або значенню справи для сторони, в тому числі впливу вирішення справи на репутацію сторони або публічного інтересу до справи.

Представництво інтересів ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» в суді першої інстанції адвокат Руденко К.В. здійснював на підставі довіреності на представництво інтересів товариства в судах України від 26 лютого 2024 року (а.с. 52) та укладеного між ними договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року (а.с. 50-51).

Пунктом 3 договору встановлено порядок розрахунків. Так, відповідно до п.п. 3.1 вартість послуг виконавця за складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника становить 10 000 грн. Загальна вартість договору становитиме суму вартості послуг, вказану в усіх актах наданих послуг (п.п. 3.3 договору). Замовник оплачує виконавцю послуги шляхом перерахування коштів на банківський рахунок виконавця протягом 30 банківських днів з моменту підписання відповідного акта наданих послуг (п.п. 3.4 договору).

Згідно з витягом з реєстру № 1 від 30 серпня 2024 року до акту приймання-передачі наданих послуг до договору про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року адвокат Руденко К.В. надав ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» послугу підготовка позовної заяви про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості та клопотання про витребування доказів вартістю 10 000 грн. Загальна кількість складених позовних заяв становить 10 шт. на загальну вартість 100 000 грн (а.с. 54).

06 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» перерахувало на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 100 000 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції кредитного переказу коштів № 1354 від 06 вересня 2024 року (а.с. 54 зворот).

Матеріали цивільної справи свідчать про те, що адвокатом Руденком К.В. через систему «Електронний суд» подані позовна заява (а.с. 3-9) та клопотання про витребування доказів (а.с. 55-56). Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Участі у судовому засіданні представник позивача не брав.

Виходячи з наведеного вище та беручи до уваги наявність документально підтверджених доказів витрат позивача на правничу допомогу у суді першої інстанції, об`єм і зміст складеної адвокатом позовної заяви, співмірність наданих адвокатом послуг зі складністю справи, часткове задоволення позову, ураховуючи заявлене стороною відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, колегія суддів доходить висновку за необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» 6 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції. Саме такий розмір відповідатиме критеріям реальності витрат на послуги адвоката та розумності їхнього розміру.

Вирішуючи заявлене в апеляційній скарзі клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Представництво інтересів ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» в апеляційному суді адвокат Руденко К.В. здійснював на підставі довіреності на представництво інтересів товариства в судах України від 26 лютого 2024 року (а.с. 52) та укладеного між ними договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року (а.с. 50-51).

Відповідно до п.п. 3.1 вартість послуг виконавця за складання апеляційної скарги на рішення суду становить 15 000 грн. Загальна вартість договору становитиме суму вартості послуг, вказану в усіх актах наданих послуг (п.п. 3.3 договору). Замовник оплачує виконавцю послуги шляхом перерахування коштів на банківський рахунок виконавця протягом 30 банківських днів з моменту підписання відповідного акта наданих послуг (п.п. 3.4 договору).

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 02 травня 2025 року до договору про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року адвокат Руденко К.В. надав ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» послугу складання та подання апеляційної скарги вартістю 15 000 грн (а.с. 150).

02 травня 2025 року ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» перерахувало на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 15 000 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції кредитного переказу коштів № 2400 від 02 травня 2025 року (а.с. 151).

Виходячи з наведеного вище та беручи до уваги наявність документально підтверджених доказів витрат позивача на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, об`єм і зміст складеної адвокатом апеляційної скарги, яка за суттю є аналогічною з позовною заявою, співмірність наданих адвокатом послуг в апеляційному суді зі складністю справи, колегія суддів доходить висновку за необхідність стягнення на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» 3 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції. Саме такий розмір відповідатиме критеріям реальності витрат на послуги адвоката та розумності їхнього розміру.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

За подання позову в електронному вигляді ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» сплачено 2 422,40 грн судового збору (а.с. 1). За подачу апеляційної скарги в паперовому вигляді позивач сплатив судовий збір у розмірі 4 542 грн (а.с. 136).

Беручи до уваги розмір заявлених позовних вимог (57 398,51 грн) та їх часткове задоволення (56 948,51 грн), у пропорційному відношенні судом задоволено позовні вимоги ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» на 99,2 %.

Оскільки суд задовольняє апеляційну скаргу частково та змінює рішення суду в частині визначеної судом загальної суми заборгованості, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених сторонами, пропорційно задоволеним вимогам, а саме, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» 2 403,02 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 4 505,66 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 квітня 2025 року змінити.

Збільшити суму заборгованості, стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» за договором № 3712295 про надання споживчого кредиту за продуктом «Credit7» від 30 травня 2023 року, з 19 999,97 грн до 56 948,51 грн; суму судового збору з 843,96 грн до 2 403,02 грн; суму витрат на професійну правничу допомогу з 3 484 грн до 6 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 4 505,66 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», зареєстроване місцезнаходження: бульв. Вацлава Гавела, 4, м. Київ, 03124, .

ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова