Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2000/24 Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О.
Категорія 82 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №285/2000/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача банківських послуг та зобов`язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Літвін О.О.

встановив:

У червні 2024 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірними дії Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі по тексту - Ощадбанк, Банк) щодо здійснення нарахувань за несвоєчасну сплату кредиту по її картковому рахунку, що виник у зв`язку зі здійсненням викрадення коштів в сумі 36 000,00 грн., яке мало місце 29.01.2024, та відновити кошти на її картковому рахунку до того стану, в якому він був перед здійсненням викрадення коштів в сумі 36 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що з травня 2022 року є клієнтом Ощадбанку, в якому має картки: зарплатну, кредитну та з червня 2023 року соціальну. 29.01.2024 з її кредитної картки, без її відома, було списано кредитні кошти в загальній сумі 36 000,00 грн., про що вона одразу повідомила на гарячу лінію Ощадбанку та звернулась з заявою про викрадення коштів до поліції. Зазначає, що на сьогоднішній день Банк вимагає погашення кредиту та нараховує відсотки за користування кредитними коштами, а тому змушена звернутись до суду для відновлення свого порушеного права.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 березня 2025 року позов задоволено частково. Скасовано заборгованість ОСОБА_1 по картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», за користування використаним кредитним лімітом на суму 36 000,00 грн. (з урахуванням відсотків, неустойки, комісії та інших штрафних санкцій), що утворилася внаслідок проведення операції (транзакцій) 29.01.2024. В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідачем АТ «Державний ощадний банк України» подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. При цьому зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим. Зокрема вказує на те, що всі дії з рахунками та платіжними картками в мобільному додатку Банку здійснюються після обов`язкової ідентифікації/верифікації клієнта з використанням коду доступу до мобільного додатку Банку/біометрії, які налаштовуються Клієнтом після правильного введення одноразового коду доступу для входу в мобільний додаток Банку, який надсилається Банком на фінансовий номер телефону клієнта. Вищевказані операції, які мали місце 29.01.2024 здійснювалися коректно з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки банку, випущеної на ім`я ОСОБА_1 , з обов`язковою ідентифікацією/верифікацією клієнта з використанням коду доступу до мобільного додатку «Ощад24/7»/біометрії та з правильним введенням одноразового коду доступу при встановленні/переустановленні мобільного додатку Банку, який надавався Банком 29.01.2024 о 18:09:51 год на фінансовий номер телефону позивача, а саме НОМЕР_2 .

Відтак, Банк вважає, що несанкціонований переказ грошових коштів міг статися в результаті розголошення ОСОБА_1 своїх персональних даних, реквізитів платіжних карток Банку, випущених на її ім`я та одноразових кодів підтвердження, які надходили на фінансовий номер телефону клієнта.

Результати перевірки, проведеної за заявою ОСОБА_1 , засвідчують, що списання грошових коштів з рахунку клієнта стало можливим у зв`язку з порушенням (недотриманням) позивачем вимог договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а саме п.9.15-п.9.1-8 розділу IX «відповідальність Клієнта та Банку», п.10.1.5 розділу XX (умови договору банківського рахунку).

Банк не несе відповідальності за наслідки несвоєчасного попередження клієнтом про невідомо проведені операції або про необхідність блокування Облікового запису клієнта в системі ДБО, а також за наслідки операцій здійснених з використанням облікового запису клієнта. Відповідальність за такі операції несе особисто клієнт, а не банк.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін. На обґрунтування відзиву зазначає, що користувач електронного платіжного засобу не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій за платіжною карткою у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН - коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за цією платіжною карткою. На це вказує Верховний Суд у своїх постановах від 23.01.2018 у справі №202/10128/14-ц, від 13.09.2019 у справі №501/4443/14-ц, від 20.11.2019 у справі №577/4224/16-ц, від 31.07.2024 по справі №953/5904/22. Таким чином, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН - коду або іншої інформації, яка діє змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно - правової відповідальності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом Ощадбанку на підставі, зокрема, Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) за №.

Так, 17.05.2022 ОСОБА_1 звернулась до відділення Ощадбанку, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , з заявою про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» від 05.08.2015. Цього ж дня вона стала клієнтом банку та відповідно споживачем його фінансових послуг. Одразу було видано дві банківські карти на її ім`я, одна з яких зарплатна та інша - кредитна. На рахунку кредитної картки на той час було 6 500,00 грн.

Після цього 07.06.2023 позивач також отримала третю картку під назвою соціальна, на яку отримувала виплати по інвалідності.

29.01.2024 невстановлена особа шляхом використання належного позивачу номера мобільного телефону здійснила без її відома стороннє втручання до системи «Ощад24/7» та о 18:23 год і о 18:24 год здійснила два перекази грошових коштів на банківську картку АТ «Таскомбанк» в сумі 28 000,00 грн. та 8 000,00 грн.

01.02.2024 позивач звернулася з письмовою заявою до керівника відділення Ощадбанку в м. Києві з проханням провести відповідну службову перевірку щодо викрадення коштів з її кредитної картки на загальну суму 36 000,00 грн., зупинити будь-які нарахування банку за несвоєчасну сплату кредиту по картці Ощадбанку № НОМЕР_3 (відсотки за користування кредитними коштами, пеня, штраф тощо) та відновити кошти на її рахунку по картці Ощадбанку № НОМЕР_3 до того стану, у якому він був перед викраденням коштів.

З такими ж заявами ОСОБА_1 зверталась до керівників відділень Ощадбанку в м. Звягель та м. Житомир.

У відповідь на вказане звернення Житомирським обласним управлінням Ощадбанк було відмовлено позивачу в задоволенні її заяви та зазначено, що за результатами перевірки викладених у заяві обставин встановлено, що з використанням мобільного додатку Банку (MOBILE BANKING), який було встановлено/перевстановлено 29.01.2024 о 18:11:55 год на пристрої іРhоnе з використанням реквізитів платіжної картки Банку №555262 та ПІН коду до неї (час введення: 29.01.2024 о 18:11:33), випущеної на ім`я ОСОБА_1 , відбулась наступна успішна операція, участь в якій позивач заперечує: 29.01.2024 о 18:23:30 операція переказу грошових коштів з платіжної картки Банку № НОМЕР_3 , випущеної на ім`я ОСОБА_1 , в сумі 28 000,00 грн. (без урахування комісії) на платіжну картку № НОМЕР_4 , з використанням ІР адреси НОМЕР_5 ; 29.01.2024 о 18:24:02 операція переказу грошових коштів з платіжної картки Банку № НОМЕР_3 , випущеної на ім`я ОСОБА_1 , в сумі 8 000,00 грн. (без урахування комісії) на платіжну картку № НОМЕР_4 , з використанням ІР адреси НОМЕР_5 .

Операції по переказу коштів між платіжними картками відносяться до операцій типу Р2Р (Реrsоn to Рersоn), по яких надання послуги полягає в миттєвому (он-лайн) перерахуванні коштів на іншу платіжну картку. Тому успішне оскарження таких операцій можливе лише у випадку некоректної роботи самої системи переказів міжнародних платіжних систем Vіsа/Маstercard (далі по тексту - МПС).

Такі перекази відбуваються із обов`язковим дотриманням процедур з обслуговування міжнародних платіжних карток, а саме: проведенні авторизації, безпомилкове введення отриманих 3DS кодів підтвердження/біометрїї. Тому згідно з правилами МПС Р2Р перекази, здійснені без помилок в роботі самої системи переказів МПС, не можуть бути оскаржені. Вищезазначені операції здійснені коректно, тому згідно правил МПС не можуть бути оскаржені.

Вищезазначені операції здійснено коректно з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки Банку, випущеної на ім`я ОСОБА_1 , з обов`язковою ідентифікацією/верифікацією клієнта з використанням коду доступу до мобільного додатку «Ощад24/7» біометрії та з правильним введенням одноразового коду доступу при встановленні/переустановленні мобільного додатку Банку, який надавався Банком 29.01.2024 о 18:09:51 на її фінансовий номер телефону НОМЕР_2 .

Відтак, Банк вважає, що несанкціонований переказ грошових коштів міг статися в результаті розголошення позивачем своїх персональних даних, реквізитів платіжних карток Банку, випущених на її ім`я та одноразових кодів підтвердження, які надходили на її фінансовий номер телефону.

Додатково Банком повідомлено, що операції в мережі Інтернет із застосуванням реквізитів платіжної картки, строку її дії, паролю СVС2/СVV2, унікальних кодів верифікації 3D-Secure для одноразової операції в мережі Інтернет, паролів (ПІН- коди для одноразової операції в мережі Інтернет), які відомі лише Клієнту та направляються на його особистий (фінансовий) номер мобільного телефону, ідентифікації Клієнта з використанням біометричних даних (відбиток пальця/ідентифікація обличчя) відбуваються миттєво, одразу після введення такого (одноразового) ПІН- коду та/або унікального коду верифікації 3D-Secure для одноразової операції в мережі Інтернет, ідентифікації Клієнта з використанням біометричних даних (відбиток пальця/ідентифікація обличчя), тому поверненню або блокуванню не підлягають.

Таким чином, результати проведеної відповідачем перевірки свідчили, що списання грошових коштів з рахунку позивача стало можливими у зв`язку з порушенням (недотриманням) ОСОБА_1 вимог Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

На підставі звернення позивача у провадженні слідчого відділення Звягельського районного відділу поліції Житомирської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000128 від 02.02.2024 за фактом крадіжки грошових коштів. Вказане діяння органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України. Досудове розслідування триває, ОСОБА_1 визнана потерпілою.

З виписки по картковому рахунку позивача № НОМЕР_1 слідує, що на 25.04.2024 їй встановлено кредитний ліміт 37 000,00 грн. Також з цієї виписки вбачається, що 29.01.2024 було здійснено переказ коштів через mobile banking двома транзакціями на загальну суму 36 000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами,виходив з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Позивач, як користувач картки Ощадбанку, послуг щодо збільшення ліміту не замовляла та для їх виконання банком жодних дій не вчиняла, одразу звернувшись до найближчого відділення банку для з`ясування питання щодо зняття з її картки значної суми коштів без її розпорядження, а також звернулася до банку письмово та до поліції з приводу шахрайських дій, проведених за її карткою.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до ст.55 Закону «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

У ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Також банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку (ст.1068 ЦК).

Стаття 1073 ЦК України визначає, що в разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно зі ст.1 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до ст.14 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 №164 користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента.

Емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором.

Емітент має право передати платіжний інструмент, емітований користувачу, довіреній особі або представнику користувача, який має право отримати платіжний інструмент, ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, за довіреністю, виданою користувачем та посвідченою у встановленому законодавством порядку. Емітент не несе відповідальності за проведення операцій з використанням платіжного інструменту, виданого представнику користувача за довіреністю.

Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача.

Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів.

Надавач платіжних послуг у разі повідомлення власником рахунку/держателем про незавершену платіжну операцію з внесення коштів з використанням платіжного інструменту через платіжні пристрої цього надавача платіжних послуг на рахунки/електронні гаманці, відкриті в цього надавача платіжних послуг, після подання власником рахунку/держателем відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок/електронний гаманець.

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідальність емітента платіжного засобу презюмується, якщо не доведено протилежне. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач електронного платіжного засобу не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій за платіжною карткою у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за цією платіжною карткою.

Такі висновки містяться в постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №202/10128/14-ц, від 13.09.2019 у справі №501/4443/14-ц, від 20.11.2019 у справі №577/4224/16-ц, від 31.07.2024 по справі №953/5904/22.

З огляду на приписи зазначених вище норм, крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на картковому рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про істотне порушення банком вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Умов та правил надання банківських послуг, оскільки є факт здійснення операцій за кредитним рахунком особи, які нею не замовлялися та не оформлялися, що завдало їй шкоди у вигляді зарахування заборгованості, яку вона має погашати. Відповідач, у порушення вимог ст.12, 81 ЦПК України, не довів вину позивача у вказаних операціях.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доводити так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 своїми діями, а саме розголошенням своїх персональних даних, реквізитів платіжних карток банку, одноразових кодів підтвердження сприяла незаконному використанню інформації, що дало змогу банку ініціювати платіжні операції від імені позивача, а тому банк не повинен нести відповідальність за цю операцію, оскільки вони є лише припущенням відповідача та не підтверджені належними доказами.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як зняття коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банком не доведено вчинення його клієнтом ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а ОСОБА_1 , в свою чергу, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила банк про цей факт.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неповного встановлення судом обставин справи та невірної оцінки доказів, що містяться в матеріалах справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 березня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 серпня 2025 року.

Головуючий Судді