С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
___________________________________________________________________________________________
Провадження 2-о/760/284/25
В справі 199/8589/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

05 листопада 2025 року в місті Києві Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

представника Заявника - адвоката Богдашкіної Д.О.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , щодо заінтересованої особи ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису.

ІІ. Описова частина

В жовтні 2024 року Заявниця ОСОБА_1 звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 , в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , 1980 року народження, яким визначити такі заходи тимчасового обмеження його прав:

-зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 , яка є об`єктом права спільної сумісної власності;

-заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці постійного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців.

Ухвалою від 20 грудня 2024 року справа передана за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Ухвалою суду від 17 січня 2025 року в справі відкрито провадження.

В обґрунтування заяви вказує, що 02 серпня 2003 року між нею та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб у Амур-Нижньодніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 521.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: старшого сина, який є повнолітнім, та молодшого сина ОСОБА_2 , 2011 року народження.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2024 року шлюб між сторонами розірвано.

Вказує, що під час перебування у шлюбі сторонами в м. Києві була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано на ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою № 369153312 від 10 березня 2024 року та витягом № 30018484 про державну реєстрацію прав.

Після розірвання шлюбу, як зазначає Заявниця, вона разом з молодшим сином залишилася проживати у вищезазначеній квартирі, що підтверджується актом про фактичне місце проживання від 15 серпня 2024 року, оскільки іншого житла в м. Києві вони не мають.

13 жовтня 2024 року ОСОБА_3 надіслав заявниці лист-повідомлення про те, що за її відсутності він змінив замки в спільній квартирі, позбавивши її та сина права користування квартирою та доступу до особистих речей, а також повідомив про намір користуватися автомобілем марки Volvo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є заявниця.

Вказує, що в квартирі залишилися всі речі Заявниці та дитини, необхідні для повсякденного життя, а також корпоративний ноутбук та телефон, необхідні для роботи Заявниці, що призвело до позбавлення її права на працю та можливості заробляти на життя, становлячи економічне та психологічне насильство.

Крім того, як зазначила ОСОБА_1 , на ноутбуці встановлені програми, зокрема "Дія", які містять конфіденційну інформацію.

14 жовтня 2024 року, повернувшись з відрядження, Заявниця біля дверей квартири зустріла двох невідомих чоловіків, які погрожували їй під час спроб потрапити до своєї квартири, разом з адвокатом, яка представляла інтереси ОСОБА_3 , за відсутності самого ОСОБА_3 .

За цим фактом Заявниця викликала наряд поліції "102", працівниками якої зафіксовано її показання та прийнято заяви про вчинення протиправних дій. Також на камери поліцейських зафіксовано невідомих чоловіків, які перекрили доступ до квартири та погрожували силою.

Оскільки Заявниця залишилася без житла, речей та коштів, вона звернулася на гарячу лінію "1500" для постраждалих від домашнього насильства та отримала тимчасовий прихисток у Київському міському центрі гендерної рівності, запобігання та протидії насильству за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявниця вказує, що 15 жовтня 2024 року вона знову намагалася потрапити до квартири, але безуспішно, після чого викликала поліцію та зафіксувала порушення прав, прояви економічного та психологічного насильства, і була відвезена до центру.

16 жовтня 2024 року ОСОБА_3 повідомив про намір зібрати її речі третіми особами та відправити "Новою Поштою", що Заявниця вважає втручанням у особисте життя без згоди.

Таким чином, як наполягає Заявниця, дії ОСОБА_3 відповідають ознакам домашнього насильства та самоправства, які є кримінально караними відповідно до ст. 126-1 Кримінального кодексу України, що визначає домашнє насильство як умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

28 січня 2025 року до суду надійшло клопотання заінтересованої особи ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами та залучення представника, в якому він виклав заперечення проти заяви, вказуючи, що сторони розлучені, спільно не проживають майже рік, не спілкуються декілька місяців. Зазначив, що не вчиняє дій щодо розшуку заявниці, не телефонує їй, не пише, не контактує через засоби зв`язку

Щодо майна існує спір, який розглядається в інших справах Солом`янського районного суду м. Києва № 760/30183/24 про поділ майна подружжя та № 760/28104/24 про усунення перешкод та вселення; квартирою наразі не користуються ні він, ні Заявниця. У зв`язку з цим підстави для видачі обмежувального припису на його думку відсутні.

У судовому засіданні представник Заявниці підтримала подану заяву.

Заінтересована особа та його представник до суду не з`явилися. Неявка ОСОБА_3 не перешкоджає розгляду справи.

ІІІ. Мотивувальна частина

Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, заслухавши пояснення представника Заявниці, дослідивши матеріали справи, суд встановлює наступне.

Заява про видачу обмежувального припису розглядається судом відповідно до глави 13 Цивільного процесуального кодексу України, яка регулює порядок розгляду справ про видачу або продовження обмежувальних приписів стосовно осіб, які вчинили домашнє насильство чи насильство за ознакою статі.

Відповідно до частини першої статті 350-1 ЦПК України, обмежувальний припис видається судом у разі встановлення фактів домашнього насильства чи насильства за ознакою статі з метою негайного припинення такого насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалої особи та запобігання його продовженню чи повторному вчиненню.

Згідно зі статтею 350-6 ЦПК України у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Домашнє насильство, як визначено в статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишніми чи теперішніми подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Статтею 26 цього Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 2003 року до квітня 2024 року, від якого мають неповнолітнього сина 2011 року народження, який проживає з матір`ю.

Квартира за адресою АДРЕСА_1 , придбана під час шлюбу, а тому має ознаки об`єкту спільної сумісної власності подружжя відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, яка встановлює, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Ця презумпція спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу, не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує, поки не спростована, як це підтверджує постанова Верховного Суду від 18 травня 2023 року у справі № 344/5528/22.

Після розірвання шлюбу заявниця з сином продовжувала проживати в квартирі, що є їхнім єдиним житлом у Києві, тоді як ОСОБА_3 змінив замки без згоди заявниці, позбавивши її доступу до майна та речей, необхідних для життя та роботи, включаючи корпоративну техніку з конфіденційними даними. Такі дії становлять економічне насильство, оскільки перешкоджають користуванню спільним майном та позбавляють можливості заробляти на життя, а також психологічне насильство, викликаючи страх і емоційну залежність. Крім того, 14 жовтня 2024 року біля квартири заявницю зустріли невідомі чоловіки, які погрожували їй силою, перешкоджаючи доступу, за участю адвоката Білодіда А.С., що зафіксовано заявами до поліції та відеоматеріалами. Подібні спроби 15 жовтня 2024 року також призвели до виклику поліції, після чого заявниця була вимушена звернутися до центру для постраждалих від насильства за тимчасовим прихистком. Повідомлення ОСОБА_3 від 16 жовтня 2024 року про відправку речей "Новою Поштою" через третіх осіб без згоди заявниці є подальшим втручанням у її приватне життя, що посилює психологічний тиск.

Суд враховує заперечення ОСОБА_3 , викладені в клопотанні від 28 січня 2025 року, про відсутність спільного проживання, спілкування та дій щодо розшуку, а також про наявність окремих судових спорів щодо майна, які нібито виключають підстави для припису.

Однак ці заперечення не спростовують встановлених фактів насильства, оскільки пріоритетом у таких справах є захист постраждалої особи та дитини, як це підкреслює практика Верховного Суду. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 березня 2020 року у справі № 753/18307/18 вказано, що при розгляді заяв про видачу обмежувального припису суд має виходити з принципу забезпечення найкращих інтересів дитини та негайного усунення загрози насильства, навіть якщо кривдник заперечує факти, а докази базуються на свідченнях потерпілої та фіксаціях поліції, без необхідності доведення вини в кримінальному порядку.

Аналогічно, постанова Верховного Суду від 21 травня 2020 року у справі №757/30659/19-к наголошує, що економічне насильство, таке як перешкоджання користуванню спільним майном після розірвання шлюбу, є достатньою підставою для припису, особливо коли воно впливає на дитину, позбавляючи її стабільного місця проживання.

У цій справі неповнолітній син заявниці став свідком і жертвою насильства, оскільки залишився без доступу до дому, речей та стабільності, що негативно впливає на його психологічний стан і розвиток, порушуючи статтю 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною, яка вимагає, щоб у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділялася якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Проаналізувавши докази, включаючи листи, заяви до поліції, акт про проживання, відповідь центру гендерної рівності, суд вважає, що дії ОСОБА_3 становлять домашнє насильство психологічного та економічного характеру, створюючи реальну загрозу для життя, здоров`я та безпеки заявниці та дитини.

Відсутність фізичного насильства не виключає видачі припису, оскільки закон охоплює всі форми насильства, а превентивний характер припису спрямований на запобігання ескалації.

Задоволення заяви є необхідним для захисту прав заявниці на недоторканність житла (стаття 383 Цивільного кодексу України, яка надає власнику право використовувати приміщення для проживання себе та членів сім`ї) та дитини на безпечне середовище. Обмежувальний припис на максимальний строк шість місяців, з урахуванням систематичності дій та наявності дитини, забезпечить усунення перешкод, запобіжить наближенню до місця проживання і дозволить врегулювати майнові спори в інших провадженнях без загрози насильства.

Суд не вбачає підстав для відхилення заяви, оскільки пріоритет захисту скривдженої особи та дитини переважає над запереченнями кривдника, як це підтверджує постанова Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 757/29094/19, де вказано, що при оцінці доказів у справах про домашнє насильство суд має застосовувати стандарт "балансу ймовірностей", а не "поза розумним сумнівом", з акцентом на запобігання шкоді.

З урахуванням викладеного, заява підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно з частиною четвертою статті 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Відповідно до частини другої статті 350-8 ЦПК України про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. 350-1 - 350-6 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішив:

1.Заяву ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису задовольнити.

Видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців відносно ОСОБА_3 , 1980 року народження.

Визначити такі заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , 1980 року народження, та покласти на нього такі обов`язки:

-зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 , яка є об`єктом права спільної сумісної власності;

-заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці постійного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців.

3.Судові витрати віднести на рахунок держави.

4.Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

5.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6.Повідомити Солом`янське управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також Солом`янську районну в м. Києві державну адміністрацію.

7.Заявниця: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя: