Провадження № 22-ц/812/1355/25 Суддя першої інстанції Войнарівський М.М..
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 липня 2025 року м. Миколаїв Справа № 945/968/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Крамаренко Т.В., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання Біляєвій В.М.,

за участі представниці позивача - ОСОБА_1 ,

представниці відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 травня 2025 року, дата складання повного судового рішення не зазначена, ухвалене під головуванням судді Войнарівського М.М., в залі судового засідання в м. Миколаєві, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, штрафу та пені,

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» (далі - ТОВ «Гелексі Фінанс») звернулось до суду з позовом, вимоги якого уточнило в подальшому, до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 30 листопада 2021 року між ТОВ «Гелексі Фінанс» та ОСОБА_2 було укладено Договір № 30-11- 21-01-О надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. За умовами якого кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у сумі 170 000 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 54% річних та інші нараховані суми (за наявності підстав для їх нарахування) на умовах та в строки, встановлених цим договором. Тип процентної ставки фіксована.

Сторонами погоджено механізм зміни розміру нарахування відсотків за користування кредитом, який викладено в пунктах 7.1., 7.2. та пункті 7.3. договору.

30 листопада 2021 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір застави транспортного засобу.

ОСОБА_2 надав в заставу кредитодавцю рухоме майно, а саме: транспортний засіб марки Mazda моделі 6, рік випуску 2016, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Майно надається в заставу в порядку та на умовах, що викладені у Договорі застави транспортного засобу.

Цей договір був укладений за письмовою згодою дружини позичальника ОСОБА_4 .

Також, 30 листопада 2021 року між ТОВ «Гелексі Фінанс» та ОСОБА_4 , було укладено Договір поруки відповідно до якого Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитодавцем за виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором від 30 листопада 2021 року № 30-11-21-01-О.

ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед банком: 170 000 грн заборгованість за кредитом; 7 650 грн проценти за користування кредитом; 48 960 грн проценти за неправомірне користування кредитом.

13 січня 2025 року ОСОБА_2 сплатив на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» заборгованість за наданим кредитом у розмірі 177 650 грн, у зв`язку з чим позивач здійснив прощення частини заборгованості в частині нарахування процентів у сумі 48 960 грн

Посилаючись на викладене ТОВ «Гелексі Фінанс» просило суд стягнути з ОСОБА_2 штраф за порушення умов Договору застави транспортного засобу від 30 листопада 2021 року в розмірі 60 000 грн. Стягнути з ОСОБА_4 пеню згідно договору поруки від 30 листопада 2021 року у сумі 40 000 грн

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 травня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» штрафу за порушення Договору застави транспортного засобу у розмірі 60 000 грн.

В задоволенні позовних вимог ТОВ «Гелексі Фінанс» до ОСОБА_4 про стягнення пені згідно договору поруки відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» судовий збір у розмірі 2 939.49грн.

Рішення суду мотивовано тим, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача штраф у сумі 60 000 грн.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача неустойки (пені) за період з 05 березня 2022 року по 12 вересня 2022року в сумі 40 000 грн, враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України та пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» від 17 березня 2020 року №533-IX, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх стягнення.

Не погодившись з рішення суду ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в момент укладення кредитного договору між ТОВ «Гелексі Фінанс», як кредитодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником, на території України діяв карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Запровадження у 2020 році низки «ковідних» мораторіїв здійснювалось у рамках державної політики щодо підтримки населення та бізнесу в умовах карантину. Одним із таких мораторіїв стала заборона для банків та інші фінансових установ нараховувати штрафні санкції за порушення кредитних договорів у період дії карантину. Мораторій було запроваджено для споживчих кредитів фізичних осіб. Карантин востаннє було подовжено до 30 червня 2023 року. Тобто банки, та інші фінансові установи, позбавлені можливості стягувати штрафні санкції за кредитними договорами.

13 січня 2025 року від позивача надійшла пропозиція щодо погашення заборгованості у розмірі суми кредиту 170000 грн та розміру не сплачених за умовами кредитного договору відсотків 7650 грн, а разом 177 650 грн.

ОСОБА_2 виконав запропоновані умови відповідно до Гарантійного листа 13 січня 2025 року. 14 січня 2025 представником ТОВ «Гелексі Фінанс» приєднано до матеріалів справи заяву, платіжну інструкцію про проведення списання лише частини заборгованості у розмірі 48 600 грн, що є сумою відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором.

За правовою природою подана заява мала бути заявою про зменшення позовних вимог, навіть не враховуючи той факт, що ТОВ «Гелексі Фінанс» за умовами наданого відповідачам Гарантійного листа зобов`язане було направити Заяву про відмову від позовних вимог, як здійснення прощення решти заборгованості та інших нарахувань.

Натомість, ТОВ «Гелексі Фінанс» зазначило у поданій заяві про «факт часткової оплати боржником, та просить суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 неустойку штраф, пеню та судові витрати.»

Предметом позову було стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, і відповідач звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії воєнного стану, а договір застави є додатковим забезпеченням виконання умов кредитування, випливає з нього, тому вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 60 000 грн не підлягають задоволенню.

Від ТОВ «Гелексі Фінанс», надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві позивач, посилаючись на ті ж самі обставини, що були зазначені в позовній заяві зазначив, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, вимоги викладені в ній не відповідають дійсності, просив в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 12 липня 2018 року зареєстрована юридична особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс», дані про основний вид економічної діяльності: 64.92 Інші види кредитування.

Як слідує із пунктом 3.1. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс», затвердженого протоколом Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» від 28 серпня 2018 року, метою діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» є отримання прибутку від надання фінансових послуг.

Пунктом 3.2. Статуту передбачено, що предметом діяльності товариства є: надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; надання послуг фінансового лізингу.

Судом встановлено, що 30 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «Гелексі Фінанс» із заявою на розгляд можливості отримання кредиту від ТОВ «Гелексі Фінанс» у сумі 170 000,00 грн.

ТОВ «Гелексі Фінанс» проінформувало його про фінансову послугу, що пропонується. До укладення договору про кредит TOB «Гелексі Фінанс» надало паспорт кредиту № 30-11-21-01-О в цей же день між ними було укладено Договір № 30-11-21-01-О надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Пунктом 1.8. Договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 30-11-21-01-О визначена реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту та додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту складають: пункт 1.8.1. Реальна річна процента ставка складає 107,01% річних. Орієнтовна загальна вартість споживчого кредиту складає 119,69 від суми кредиту (у процентному виразі) або 203 480,00 грн. та включає в себе: пункт 1.8.1.1 проценти (відсотки) за користування споживчим кредитом кредитом 13,50 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 22 950 гривень 00 копійок; пункт 1.8.2.2. вартість послуг за вилучення обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля 1 650 гривень 00 копійок; пункт 1.8.2. Додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту: пункт 1.8.2.1. Вартість послуг за встановлення обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 100 гривень 00 копійок; пункт 1.8.2.2. Вартість послуг за вилучення обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля 1 650 гривень 00 копійок; пункт 1.8.2.3. Вартість послуг придбання обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля 5 880.00 грн.

З метою забезпечення зобов`язань по Договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 30-11-21-01О ОСОБА_2 передає у заставу транспортний засіб марки Mazda модель 6, рік випуску 2016, колір - сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , тип легковий - загальний седан-В, дата першої реєстрації 22 жовтня 2020 року, дата реєстрації 26 лютого 2021 року, зареєстрований ТСЦ 5641, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , видано ТСЦ 5641, 26 лютого 2021 року.

Договір застави транспортного засобу від 30 листопада 2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Гелексі Фінанс» укладено за письмовою згодою дружини позичальника ОСОБА_4 , викладеною у формі заяви посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим № 4162. До державного реєстру обтяжень рухомого майна 30 листопада 2021 року внесено реєстраційний запис № 29530514 про заставу рухомого майна.

ОСОБА_2 згідно Договору № ВО 30-11-21-01-О про надання послуг встановлення на автомобілі додаткового обладнання від 30 листопада 2021 року отримав послугу за встановлення обладнання вартістю 100.00 грн; вартість за вилучення обладнання згідно пункт 1.2.1 складає 1 650 грн.

Дружина відповідача ОСОБА_4 30 листопада 2021 року укладає з позивачем Договір поруки, бере на себе зобов`язання відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за Договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 30-11-21-01-О, підтвердила, що вона ознайомлена із змістом Договору позики, не має заперечень щодо його змісту.

ОСОБА_2 30 листопада 2021 року звернувся із письмовою заявою на отримання позики від ТОВ «Гелексі Фінанс» згідно договору № 30-11-21-01-О надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 30 листопада 2021 року, в якій зазначає рахунки для перерахунку кредитних коштів, дає доручення ТОВ «Гелексі Фінанс» виплатити ФОП ОСОБА_5 за рахунок отриманого кредиту оплату за надання послуг згідно акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання послуг № ВО30-11-21-01-О від 3 листопада 2021року; дає доручення сплатити ФОП ОСОБА_6 - оплату за надання послуг згідно акта прийому-передачі наданих послуг до договору про надання послуг № ПД30-11-21-01-О від 30 листопада 2019 року.

ТОВ «Гелексі Фінанс» 30 листопада 2021 перерахував на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 з призначенням платежу надання коштів у позику згідно Договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 30-11-21-01-О, що підтверджується платіжним дорученням № 6958, перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_6 з призначенням платежу за надані послуги згідно акта прийому-передачі наданих послуг до договору про надання послуг № ПД30-11-21-01-О від 30 листопада 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 6963, перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_7 з призначенням платежу за надані послуги згідно акта прийому-передачі наданих послуг до договору про надання послуг № КО30-11-21-01-О від 30 листопада 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 6961; перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_7 з призначенням платежу за надані послуги згідно акта прийому-передачі наданих послуг до договору про надання послуг №ВО30-11-21-01-О від 30 листопада 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 6962.

Згідно із пунктом 1.5 Договору № 30-11-21-01-О надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 30 листопада 2021 року у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань з повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, сплати пені, штрафів та інших нарахувань, передбачених договором, дія даного договору продовжується до повного виконання позичальником зобов`язань, включаючи день фактичного та повного розрахунку. Після закінчення строку, на який надано кредит, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі визначеному, в пункті 7.3 договору, пеня за неналежне виконання позичальником зобов`язань нараховуються в розмірі, визначеному пунктом 8.3 договору до повного розрахунку за договором.

Як зазначалося вище, крім поруки основне зобов`язання забезпечено також заставою транспортного засобу. 30 листопада 2021року між ТОВ «Гелексі Фінанс» (заставодержатель) та ОСОБА_2 (заставодавець) укладений договір застави транспортного засобу, за умовами якого ОСОБА_2 надав у заставу транспортний засіб марки Mazda модель 6, рік випуску 2016, колір - сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , тип легковий - загальний седан-В, дата першої реєстрації 22 жовтня 2020 року, дата реєстрації 26 лютого 2021 року, зареєстрований ТСЦ 5641, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , видано ТСЦ 5641, 26 лютого 2021 року.

Сторони договору застави транспортного засобу за взаємною згодою сторін оцінили предмет застави в сумі 200 000 грн та передбачили, що за невиконання чи неналежне виконання пунктів 3.3.1, 3.3.5, 3.3.6, 3.3.7, 3.3.8 цього договору ОСОБА_2 сплачує на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» штраф у розмірі 30% від вартості предмета застави (пункти 2.2; 4.2 договору застави транспортного засобу).

Відповідач ОСОБА_2 , як заставодавець за договором застави транспортного засобу, зобов`язався негайно передати предмет застави на зберігання позивача у разі порушення ним умов договору позики або цього договору, шляхом доставки предмета застави у місце, визначене ТОВ «Гелексі Фінанс», передати один комплект ключів та оригінал свідоцтва про державну реєстрацію предмету застави у володіння заставодержателя (пункт 3.3.1 Договору застави транспортного засобу).

За положеннями пункту 3.3.5 Договору застави транспортного засобу відповідач ОСОБА_2 зобов`язався не рідше ніж один раз на місць доставляти предмет застави, тобто автомобіль, за адресою: м. Київ, вул. Предславинська, 28 для огляду предмета застави позивачем, а за положеннями пункту 3.3.6 без письмової згоди позивача автомобіль не міг залишати межі Київської області.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Як встановлено судом 30 листопада 2021 року між ТОВ «Гелексі Фінанс» та ОСОБА_2 було укладено Договір № 30-11- 21-01-О надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. За умовами якого кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у сумі 170 000 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 54% річних та інші нараховані суми (за наявності підстав для їх нарахування) на умовах та в строки, встановлених цим договором.

Строк кредитування сторонами визначено до 28 лютого 2022 року (три місяці).

ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед банком: 170 000 грн заборгованість за кредитом; 7 650 грн проценти за користування кредитом; 48 960 грн проценти за неправомірне користування кредитом.

Під час розгляду справи, а саме 13 січня 2025 року ОСОБА_2 сплатив на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» заборгованість за наданим кредитом у розмірі 177 650 грн, у зв`язку з чим позивач здійснив прощення частини заборгованості щодо нарахування процентів у сумі 48 960 грн. Ці обставини не заперечувались сторонами.

З урахуванням зазначених обставин, ТОВ «Гелексі Фінанс» зменшило свої вимоги, які прийняті судом першої інстанції, та просило суд стягнути з ОСОБА_2 штраф за порушення умов Договору застави транспортного засобу від 30 листопада 2021 року в розмірі 60 000 грн. Стягнути з ОСОБА_4 пеню згідно договору поруки від 30 листопада 2021 року у сумі 40 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 штрафу в розмірі 60 000 грн, суд виходив з того, що відповідач порушив умови Договору застави транспортного засобу від 30 листопада 2021 року, які передбачали наслідком такого порушення сплату штрафу.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Застава транспортного засобу - це угода, за якою власник (заставодавець) передає право власності на автомобіль іншій особі (заставоутримувачу) в забезпечення виконання певних зобов`язань, зокрема, повернення кредиту.

Не оспорюється сторонами, що з метою забезпечення зобов`язань по Договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 30-11-21-01О ОСОБА_2 передав у заставу транспортний засіб марки Mazda модель 6, рік випуску 2016, колір - сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , тип легковий - загальний седан-В, дата першої реєстрації 22 жовтня 2020 року, дата реєстрації 26 лютого 2021 року, зареєстрований ТСЦ 5641, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , видано ТСЦ 5641, 26 лютого 2021 року (далі Договір застави).

Цей договір застави чітко визначив умови використання автомобіля під час застави, зокрема, ОСОБА_2 , зобов`язався: негайно передати предмет застави на зберігання позивача у разі порушення ним умов договору позики або цього договору, шляхом доставки предмета застави у місце, визначене ТОВ «Гелексі Фінанс», передати один комплект ключів та оригінал свідоцтва про державну реєстрацію предмету застави у володіння заставодержателя (пункт 3.3.1 Договору застави) та не рідше ніж один раз на місць доставляти предмет застави, тобто автомобіль, за адресою: м. Київ, вул. Предславинська, 28 для огляду предмета застави позивачем (пункт 3.3.6 Договору застави).

За умовами пункту 3.3.6 Договору застави без письмової згоди позивача автомобіль не міг залишати межі Київської області

Позивач стверджував, що ОСОБА_2 зазначені зобов`язання за Договором застави не виконував, відповідач цих обставин не заперечував та не спростовував.

Як наслідки порушення умов Договору застави, узгоджених сторонами у пунктах 3.3.1, 3.3.5, 3.3.6 цього договору, пунктом 4.2 Договору застави передбачено штраф у розмірі 30% від вартості предмета застави (пункт 2.2. Договору застави), тобто 60 000 грн.

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у розмірі 60 000 грн за порушення умов застави транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги щодо заборони позивачу нараховувати штрафні санкції за порушення кредитних договорів у період дії карантину, оскільки кредитний договір був укладений саме в цей період є неприйнятними з огляду на таке.

Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Отже, законодавець передбачив звільнення позичальника від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця), зокрема, штраф, за прострочення саме грошового зобов`язання за договором кредиту, тобто за грошовим зобов`язанням.

У постанові Верховного Суду від у справі № зазначено «Тлумачення пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань.

Така особливість проявляється:

в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину

в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення. Законодавець на рівні акту цивільного законодавстві (пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню). Такий обов`язок припиняється без його виконання.»

Отже, звільнення боржника від цивільної відповідальності за невиконання (неналежне виконання) грошового зобов`язання за договором кредиту пов`язано з певними обмеження життєдіяльності особи під час дії карантинних обмежень, які позбавляють її виконувати належним чином свої зобов`язання за таким договором.

Між тим, виконання умов договору застави транспортного засобу у справі, що переглядається, залежало тільки від заставодавця ОСОБА_2 , який при укладенні договору застави транспортного засобу від 30 листопада 2021 року свідомо погодився виконувати умови договору, передбачені в пунктах 3.3.1, 3.3.5, 3.3.6 Договору та свідомо розумів про наслідки, що обумовили сторони в пункті 4.2. Договору застави, неналежно виконуючи (не виконуючи) такі умови.

Таким чином, колегія суддів вважає, що пункт 15 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не підлягає застосуванню щодо відповідальності ОСОБА_2 у вигляді штрафу за Договором застави транспортного засобу від 30 листопада 2021 року.

Також не підлягають задоволенню аргументи скарги про звільнення ОСОБА_2 від штрафу за невиконання умов Договору застави транспортного засобу у зв`язку з погашенням ним заборгованості за кредитним договором у розмірі 170 000 грн відповідно до гарантій кредитора, оскільки такі гарантії охоплювали тільки заборгованість за кредитним договором та не обумовлювали наслідки порушення Договору застави транспортного засобу.

Твердження в апеляційній скарзі, що пропозицію позивача щодо погашення заборгованості за договором кредиту, яку виконав ОСОБА_2 слід розглядати як відмову від позовних вимог, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені матеріалами справи, а тому є припущенням.

Інші аргументи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Щодо судових витрат.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За приписами статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин 1-5 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137, частина 8 статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

ТОВ «Гелексі Фінанс» надало до суду заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу понесених при розгляді справи судом апеляційної інстанції у розмірі 9 360 грн, наданих адвокаткою Дударенко А.М.

На підтвердження цих судових витрат надало: копію договору про надання правової допомоги від 14 листопада 2022 року № 101; акт приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 03 липня 2025 року № 2; копію платіжної інструкції від 03 липня 2025 року № 21346 на суму 6 000грн.

З наданих документів вбачається, що позивачу надані наступні послуги на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції: представництво інтересів клієнта у цивільній справі; ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги; підготовка та направлення відзиву на апеляційну скаргу (з години, вартість послуги 2 000 грн/година).

Також в своїй заяві позивач зазначав, що буде здійснено представництво адвокаткою Дударенко А.М. позивача у судовому засіданні у Миколаївському апеляційному суді 20 липня 2025 року о 09:00 год. (до 1.5 год, вартість послуги: представництво інтересів у цивільній справі/участь представника у суді від 3 360 грн/засідання. Позивачем буде понесено витрати на правничу допомогу після 29 липня 2025 року у сумі 3 360 грн.

Відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла його представниця Феттер М.С., заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у визначеній позивачем сумі посилаючись на не доведення співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом і часом, витраченим на виконання робіт адвокатки Дударенко А.М., непропорційність та необґрунтованість таких витрат та просив відмовити у стягненні таких витрат.

За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, врахувавши заперечення відповідача, складність справи, суть спору, характер послуг, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Отже з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 3 000 грн.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення підстави для перерозподілу витрат по сплаті судового збору відсутні.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 травня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.В. Крамаренко

Т.Б. Кушнірова

Повне судове рішення складено 01 серпня 2025 року.