Провадження № 22-ц/801/1833/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 рокуСправа № 127/40314/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання колишньої непрацездатної дружини,

Рішення ухвалила суддя Венгрин О. О.

Рішення ухвалено у відсутності сторін у м. Вінниця

Повний текст рішення виготовлено 13 червня 2025 року,

Встановив:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання колишньої непрацездатної дружини, мотивуючи його тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі з 14 червня 2014 року, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 жовтня 2024 року розірвано.

У шлюбі (в 2019 році) вона захворіла на тяжку хворобу, їй було встановлено діагноз: злоякісне новоутворення верхньої стінки носової частини глотки, метастази в кістки таза, стегнові кістки, мечовидний відросток грудини, С4-С5 шийного відділу хребта, м`які тканини тазу, заочеревинного простору.

Позивач є непрацездатною, має інвалідність II групи, потребує коштовного лікування. Джерелом її доходу є пенсія по інвалідності у розмірі 2980,00 грн. Її матеріальний стан є дуже скрутним, вона потребує матеріальної допомоги.

У зв`язку з чим просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частки доходу щомісячно на строк інвалідності, починаючи з дня подачі заяви до суду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання у розмірі 1/7 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10 грудня 2024 року на період її інвалідності.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 692,08 грн судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, тобто, за період з 10 грудня 2024 року до 10 січня 2025 року допущено до негайного виконання.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду змінити, та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/15 частки від усіх доходів щомісячно, починаючи з 10 грудня 2024 року на період її інвалідності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом, проте суд першої інстанції не дослідив матеріального становища позивача, яка з урахуванням одержання пенсії в Україні, а також соціальної допомоги в Австрії має загальний місячний дохід 14 278,80 грн.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що позивач потребує матеріальної допомоги, оскільки сукупність її доходів та відсутність понесених витрат на лікування за останні два роки свідчить про зворотне.

При цьому суд першої інстанції не врахував наявність у відповідача на утриманні вагітної дружини, а тому призначений судом розмір аліментів в розмірі 1/7 частки від усіх доходів, ставитиме відповідача та його дружину в скрутне матеріальне становище.

У встановлений судом строк надійшов відзив позивача ОСОБА_2 , у якому вона проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додаткового поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14 червня 2014 року перебували у шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 жовтня 2024 року (справа №127/29215/24) розірвано (а. с. 5, 6, 7-9, 10 т. 1)

Згідно довідки до акту огляду МСЕК Серії 12ААГ № 693542 ОСОБА_2 має ІІ групу інвалідності, загальне захворювання. Дата чергового переогляду: березень 2027. Протипоказано помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці (а. с. 20 т. 1)

Позивач ОСОБА_2 згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 27 березня 2024 року отримує пенсію по інвалідності 2 гр. (а. с. 19 зворот т. 1)

Згідно довідки № 323 від 05 вересня 2024 року ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, за період січень 2024 року - вересень 2024 року отримала 26 380,00 грн. пенсії по інвалідності (а. с. 22 т. 1)

До матеріалів справи долучено медичні довідки та угоди на підтвердження проходження курсів лікування позивачем:

На а. с. 23 зворот - 24 т. 1 договір про надання медичних послуг № 114 від 01 лютого 2022 року ТОВ «Клініка сучасної хірургії та ортопедії» пацієнту ОСОБА_2 .

На а. с. 25 т. 1 акт наданих послуг від 01 лютого 2022 року ТОВ «Клініка сучасної хірургії та ортопедії» пацієнту ОСОБА_2 .

На а. с. 25 зворот 26 т. 1 - копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1742, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_2 з 22 серпня 2023 року до 24 серпня 2023 року перебувала на лікуванні у КНП «Багатопрофільна лікарня» Тиврівської селищної ради. У виписці зазначений повний діагноз позивача.

На а. с. 26 зворот 27 т. 1 - копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_2 з 06 грудня 2022 року перебувала на лікуванні у медичному центрі «БП Медікал» ТОВ «БП Медікал». У виписці зазначений повний діагноз позивача.

На а. с. 29 31 т. 1 - копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_2 з 31 січня 2023 року перебувала на лікуванні у медичному центрі «БП Медікал» ТОВ «БП Медікал». У виписці зазначений повний діагноз позивача.

На а. с. 34 41, 45 зворот - 46 т. 1 копії актів щодо виконання ТОВ «БП Медікал» робіт (послуг) замовнику ОСОБА_2 .

На а. с. 42 43, 46 зворот - 47 т. 1 квитанції щодо прийняття ТОВ «Імпульс» від ОСОБА_2 грошових коштів, підстава СКТ головного мозку, шиї, органів грудної клітини, черевної порожнини та інших органів.

На а. с. 44 т. 1 рахунок на оплату замовлень ТОВ «Медичний центр імені академіка Юрія Прокоповича Спіженка», виконаний ОСОБА_2 .

На а. с. 48 т. 1 замовлення покупця ОСОБА_2 на придбання медичних препаратів у ТОВ «Медичний центр імені академіка Юрія Прокоповича Спіженка».

На а. с. 48 зворот 49 т. 1 замовлення ОСОБА_2 за основним договором у ТОВ «Медичний центр ім. академіка Ю. Прокоповича Спіженка».

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має дозвіл на проживання для осіб переселенців НОМЕР_2 , дійсний до 04 березня 2026 року, виданий Федеральним відомством з питань імміграції та притулку 17 січня 2025 року (а. с. 142 т. 1).

За довідкою від 26 березня 2025 року, наданою Самаритянською організацією у Відні, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , отримує базову соціальну допомогу для осіб, які проживають в притулку: 40 євро кишенькових грошей на місяць, 6,50 євро на харчування на день (а. с. 143-144 зворот т. 1).

На а. с. 185-186 т. 1 2-й висновок Віденської асоціації охорони здоров`я ОСОБА_3 від 08 травня 2025 року, згідно якого ОСОБА_2 постійно спостерігається та лікується в онкологічній амбулаторії з приводу прогресуючого онкологічного захворювання, лікування проводиться як підтримуюча паліативна терапія кожні 3 тижні - метод лікування раку за відсутності лікувальних можливостей, який спрямований на покращення якості життя хворого та, якщо можливо, продовження його життя. Лікування оплачується Австрійською касою медичного страхування, термін дії поліса - до 31 жовтня 2025 року. Пембролізумаб моно кожні 3 тижні (02 листопада 2023 року - 1-й цикл, поточний 25-й цикл 18 квітня 2025 року).

Згідно повідомлення Віденської асоціації охорони здоров`я ОСОБА_3 від 25 лютого 2025 року ОСОБА_4 не перебуває на стаціонарному лікуванні (а. с. 107 т. 1)

З довідки № 79 від 02 червня 2025 року, яка видана Військовою частиною НОМЕР_3 , відповідач майор ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) (а. с. 4 зворот т. 2).

ОСОБА_1 займає посаду заступника начальника складу пального та мастильних матеріалів (м. Вінниця) з 02 вересня 2023 року (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 за № 253 від 02 вересня 2023 року) (а. с. 4 т. 2).

Згідно з довідкою, наданою військовою частиною НОМЕР_3 № 107 від 06 лютого 2025 року, грошове забезпечення ОСОБА_1 за період січень 2024 - січень 2025 складає 426 589,54 грн. (а. с. 151 т. 1)

За повідомленням КНП «Подільський регіональний центр онкології Вінницької обласної Ради» у період з 01 січня 2024 року по 24 квітня 2025 року ОСОБА_2 зверталась за медичною допомогою до центру 20 березня 2024 року, 05 вересня 2024 року, у період 2024-2025 рр. лікування препаратами у центрі не отримувала (а. с. 165 т. 1).

На а. с. 166-167 т. 1 консультаційний висновок КНП «Подільський регіональний центр онкології Вінницької обласної Ради» від 05 вересня 2024 року відносно ОСОБА_2 .

На а.с. 177 т. 1 - виписка з обласного канцер-реєстру КНП «Подільський регіональний центр онкології Вінницької обласної Ради» відносно ОСОБА_2 . Кітруда є торговою назвою препарату з діючою речовиною пембролізумаб (а. с. 177 зворот т. 1) Вартість препарату Кітруда в аптеках від 76 500,00 грн. до 80 300,00 грн. (а. с. 18 зворот-19 т. 1).

За повідомленням Об`єднання охорони здоров`я Клініка ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в клініці з 30 жовтня 2023 року по 04 січня 2024 року (а.с.179 т. 1).

За повідомленням Самаритянської організації, Відень, ОСОБА_6 не отримувала основних соціальних виплат в Австрії у періоди: 17.03.2024-03.04.2024, 04.05.2024-14.05.2024, 31.08.2024-18.09.2024 (а. с. 180 зв. - 181 т. 1).

На а. с. 182 зворот 183 т. 1 заключення Об`єднання охорони здоров`я м.Відень Клінік Гітцінг від 09 квітня 2025 року відносно ОСОБА_7 , яка проходить контрольне обстеження та лікування в Онкологічній амбулаторії з приводу онкологічного захворювання.

Згідно довідки № 133 від 31 січня 2025 року Тиврівського обласного будинку-інтернату для осіб з інвалідністю та осіб похилого віку ОСОБА_8 (мати позивача) сестра медична, знаходилась у відпустці без збереження заробітної плати за згодою сторін на період воєнного стану з 24 листопада 2023 року по 23 березня 2024 року та у період з 03 квітня 2023 року по теперішній час (а. с. 217 т. 1).

03 травня 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб відповідно до копії свідоцтва про шлюб (а. с. 3 т. 2)

Згідно довідки № 41 від 04 квітня 2025 року ОСОБА_9 знаходиться на обліку по вагітності в ж/к КНП «ВМКЛ «Центр матері та дитини», зазначений діагноз (а. с. 5 т. 2).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції взяв до уваги стан здоров`я позивача, її потребу в підтримуючих ліках, їх вартість, розмір доходу позивача і вартість життя в Австрії, де підтримують життя позивача. При цьому суд врахував, що відповідач створив іншу сім`ю, його дружина - в стані вагітності, він працює, є військовослужбовцем отримує регулярний дохід. А тому виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважав можливим задовольнити частково позов та стягнути аліменти з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 на її утримання у розмірі 1/7 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період інвалідності, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати вимогам закону та принципам справедливості, не порушить інтересів відповідача та не покладе надмірний тягар на нього, і захистить право позивача на утримання від колишнього чоловіка, визначене законом, забезпечивши баланс майнових інтересів як позивача, так і відповідача.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним.

Правовідносини щодо прав та обов`язків подружжя з утримання регулюються главою 9 СК України.

Відповідно до частин 1-3 статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, II чи III групи.

Чинне законодавство у частині другій статті 75 СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати.

Відповідно до частини четвертої статті 75 СК України (в редакції кодексу від 01 січня 2024 року) один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Проте частина четверта статті 75 СК України Рішенням Конституційного Суду України від 29 жовтня 2024 року № 1-1/2023(72/23), визнана такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною). Вказана норма Сімейного кодексу України втратила чинність 29 жовтня 2024 року, відтак на час ухвалення оскаржуваного рішення від 13 лютого 2025 року вже була визнана не конституційною.

Конституційний Суд України у своєму рішенні дійшов висновку, що частина четверта статті 75 Кодексу суперечить частині першій статті 8 Конституції України у системному зв`язку з частинами першою, третьою статті 51 Конституції України, оскільки вбачає невиправданим законодавчо обмежувати розміром прожиткового мінімуму межу, у разі недосягнення якої особу вважають такою, що потребує матеріальної допомоги іншого з подружжя, оскільки таке обмеження не може вважатися об`єктивно оціненим, обумовленим індивідуальними потребами одного з подружжя, що потребує матеріальної допомоги, та є надмірним утручанням (регулюванням) держави у право на отримання матеріальної допомоги та забезпечення її у більшому розмірі, оскільки полягає в обмеженні реалізації такого права (звужує його реалізацію до кола осіб, що потребують матеріальної допомоги).

Конституційний Суд України зазначив, що прожитковий мінімум у контексті частини четвертої статті 75 Кодексу визначено у спосіб, що не враховує повною мірою і не може враховувати потреби непрацездатних осіб, а тому й не може бути універсальним для визначення рівня витрат на підтримання життєзабезпечення всіх без винятку людей. Зокрема, нужденність одного з подружжя, який є непрацездатним, повинна встановлюватися з урахуванням співвідношення між його заробітною платою, пенсією, іншими доходами та тими потребами, які є важливими для його нормального життєзабезпечення. Частина четверта статті 75 Кодексу викладена у такий спосіб, що не допускає можливості віднести категорію «нужденність» до оціночних понять, а тому позбавляє суд змоги тлумачити зміст цієї категорії та ухвалювати рішення на власне переконання з урахуванням усіх обставин справи, які мають істотне значення.

Прожитковий мінімум не відображає фактичного стану потреби особи у матеріальній допомозі, а навпаки, як убачається зі змісту частини четвертої статті 75 Кодексу, обмежує право одного з подружжя на утримання (аліменти). Крім того, оскільки особа пенсійного віку або особа з інвалідністю I, II чи III групи має пенсію чи соціальні виплати у розмірі, що можуть перевищити прожитковий мінімум, установлений законом, частина четверта статті 75 Кодексу не може бути застосована, а право на утримання не може бути реалізоване.

Разом з тим, Конституційний Суд України у своєму рішенні зазначив, що потребу в матеріальній допомозі за наявності спору слід визначати в судовому порядку у кожному конкретному випадку у спосіб зіставлення доходів і витрат позивача та відповідача, а також перебування в особи (відповідача) на утриманні інших осіб (батьків, дітей від інших шлюбів тощо), що дасть можливість повною мірою визначити матеріальну потребу одного з подружжя і можливості іншого з подружжя в наданні утримання (аліментів) та забезпечить тому з подружжя, хто є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги, можливість її отримати, а призначення особі відповідної пенсії або іншої соціальної виплати не може залежати від виплат, які здійснює один із подружжя на утримання іншого з подружжя. Призначення державою соціальних виплат не може впливати на призначення аліментів на утримання одного з подружжя або ж виключати можливість такого призначення.

У контексті «Принципів європейського сімейного права» утримання одного з подружжя (аліменти) має, зокрема, такі особливості: підтримання на підставі потреб (основною метою підтримання у подружжі є забезпечення потреб того з подружжя, хто не може підтримувати себе фінансово після розірвання шлюбу); фінансові розбіжності у подружжі (у разі призначення аліментів ураховують різницю в доходах кожного із подружжя; якщо один із подружжя має значно більший дохід, він може бути зобов`язаний підтримувати іншого із подружжя протягом певного часу); баланс справедливості (Комісія виступає за справедливість, гарантуючи, що підтримання у подружжі - не покарання або надмірно обтяжливий захід для того з подружжя, хто сплачує аліменти, а мета його полягає в тому, щоб збалансувати фінансовий стан обох сторін після розірвання шлюбу, не ставлячи жодну з них у несправедливе становище).

Отже, призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.

Тому посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що матеріальне становище позивача не свідчить про необхідність одержання матеріальної допомоги, а також на те, що її дохід перевищує прожитковий мінімум, не можуть вважатися підставами ані для відмови у задоволенні позовних вимог, як про це просив у суді першої інстанції відповідач, ані для безпідставного та суттєвого зменшення розміру аліментів із 1/7 до 1/15 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, як про це просить відповідач в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідача перебуває вагітна дружина та що стягнення аліментів у розмірі 1/7 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно нібито поставить його та дружину (нинішню) у скрутне матеріальне становище, апеляційний суд відхиляє. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_10 перебуває саме на утриманні ОСОБА_1 , а створення нової сім`ї не є обставиною, яка унеможливлює стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на період її непрацездатності, призначених для забезпечення її щоденних потреб як особи, що потребує матеріальної допомоги чоловіка.

Крім того, апеляційний суд відхиляє всі інші необґрунтовані доводи щодо нібито не встановлення судом першої інстанції обставин справи чи неправильної їх оцінки, оскільки суд першої інстанції детально з`ясував усі фактичні обставини, що відображено в описовій частині оскаржуваного рішення, та, з урахуванням наявних доказів, обґрунтовано визначив розмір аліментів, що підлягають стягненню, зменшивши його з 1/4 до 1/7 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. В. Міхасішин