ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6893/25 Справа № 209/549/23 Суддя у 1-й інстанції - Решетник Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бундюк Єлизавета Володимирівна, на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року у складі судді Решетник Т.О. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміну черговості у спадкуванні,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 .. Після смерті останньої залишилася спадщина - квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в якій позивач та ОСОБА_4 мешкали разом протягом 26 років. Спадкоємцями ОСОБА_4 другої черги спадкування за правом представлення є племінники: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є дітьми брата померлої, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначає, що він з 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - день смерті ОСОБА_4 постійно проживав з останньою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, здійснюючи усі дії притаманні сім`ї. У 2020 році ОСОБА_4 отримала побутову травму та втратила можливість самостійно пересуватись, внаслідок чого була прикута до ліжка. Позивач зазначив, що весь догляд за ОСОБА_4 він здійснював особисто аж до дня смерті останньої. Просив встановити юридичний факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 02 липня 1996 року по 07 вересня 2022 року, а також змінити черговість спадкування та визнати позивача спадкоємцем четвертої черги з одержанням права на спадкування разом із спадкоємцями другої черги, які мають право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміну черговості у спадкуванні - задоволено частково.

Встановлено юридичний факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 02 липня 1996 року по 07 вересня 2022 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено (а.с.228-231 Том І).

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю факту спільного проживання позивача з ОСОБА_4 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та недоведеністю обставин щодо матеріального забезпечення ОСОБА_4 і її безпорадного стану тривалий час, як і не доведено встановлення опіки над ОСОБА_4 у період їх спільного проживання, що стало б підставою для зміни черговості у спадкуванні після смерті ОСОБА_4 .

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 у травні 2025 року через свого представника адвоката Бундюк Є.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права в частині відмови у задоволенні вимоги щодо зміни черговості та визнання ОСОБА_1 спадкоємцем другої черги спадкування, просив рішення суду скасувати у цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення зазначених позовних вимог (а.с.2-6 Том ІІ).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що померла ОСОБА_4 не перебувала у безпорадному стані, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами обставин здійснення фактичної опіки над ОСОБА_4 та її матеріального забезпечення з боку ОСОБА_1 . Скаржник зазначив, що надані медичні документи підтверджують ознаки безпорадного стану ОСОБА_4 після отримання у 2020 році побутової травми, що свідчить про нездатність до самообслуговування, чого суд першої інстанції не взяв до уваги, як і не дослідив довідку про отримання скаржником доходів, що, на його думку, підтверджує його матеріальний стан. Скаржник наголошує, що з боку відповідачів, які інколи навідувались до ОСОБА_4 , жодних претензій щодо неналежного стану та догляду за померлою не надходило.

У червні 2025 року, ОСОБА_2 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подала через свого представника адвоката Кота Є.О. відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що судом першої інстанції правомірно встановлено відсутність доказів щодо матеріального забезпечення ОСОБА_1 померлої ОСОБА_4 , як і не доведено здійснення догляду за нею. Наголосила, що після отримання ОСОБА_4 травми догляд за нею фактично здійснював її рідний брат ОСОБА_5 , однак у грудні 2021 року він помер. Відповідач зазначила, що позивачем не вчинялись дії щодо організації та оплати поховання ОСОБА_4 , а квартира, де вони мешкали, була у занедбаному стані та мала антисанітарні умови, що свідчить про відсутність належної опіки позивача над ОСОБА_4 . Також зазначила, що пролежні, які засвідчені у медичних документах, наданих позивачем, є свідченням відсутності такої опіки та належних ліків, які ОСОБА_1 не придбавав для ОСОБА_4 . Вважала, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 в оскаржуваній ним частині, просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи, не скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу не подавали, та, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 02 липня 1996 року по 07 вересня 2022 рік позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло видане 20 жовтня 1994 року Органом приватизації ДМК, із занесенням відомостей у реєстрову книгу Бюро Технічної Інвентаризації № 120 за реєстровим № 21147.

23 жовтня 2020 року ОСОБА_4 отримала побутову травму та перебувала на стаціонарному лікуванні з 28 жовтня 2020 року по 28 листопада 2020 року. Внаслідок отриманої травми ОСОБА_4 втратила можливість пересуватися самостійно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після смерті останньої залишилася спадщина - квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в якій фактично і проживали разом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Спадкоємцями ОСОБА_4 другої черги спадкування за законом за правом представлення є племінники: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є дітьми брата померлої, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Кам`янського районного територіального округу Дніпропетровської області Геращенко А.В. із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 та отримав довідку про те, що право на спадщину станом на 30 вересня 2022 року не видавалось, також отримав витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі № 70131929 спадкової справи № 107/2022.

З матеріалів спадкової справи № 107/2022, яка заведена приватним нотаріусом Кам`янського районного територіального округу Дніпропетровської області Геращенко А.В., судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою від 24 вересня 2022 року про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_2 , а також ОСОБА_1 із заявою від 30 вересня 2022 року.

ОСОБА_3 заявою від 10 січня 2023 року відмовився від прийняття спадщини після смерті його тітки ОСОБА_4 на користь племінниці спадкодавця ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо зміни черговості спадкування після ОСОБА_4 та визнання ОСОБА_1 спадкоємцем другої черги спадкування, суд першої інстанції зазначив, що відсутні правові підстави для задоволення цих позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність визначених законом юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у позивача могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України.

Колегія суддів повністю погоджується з встановленими фактичними обставинами справи в цій частині, визначенням судом першої інстанції характеру правовідносин та висновками суду першої інстанції із застосуванням норм як матеріального права, які регулюють такі спірні правовідносини, так і процесуального права, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ч.3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Стаття 1259 ЦК України передбачає можливість зміни черговості одержання права на спадкування, у тому числі і за рішенням суду.

Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина друга статті 1259 ЦК України).

Суд може задовольнити позов щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування за наявності сукупності наступних обставин, встановлених у судовому порядку: 1) опікування над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне ставлення і спілкування, емоційна підтримка тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири тощо; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Зокрема, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування необхідна наявність всіх п`яти зазначених вище обставин.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2024 року у справі № 766/4013/16-ц та постанові від 26 червня 2024 року у справі №489/8011/18.

Також відповідна правова позиція сформована низкою судових рішень Верховного Суду у постановах: від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17 (провадження №61-48561св18), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18), від 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20), від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц (провадження № 61-23350св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14 (провадження № 61-14159св19), від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21).

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується і колегія суддів, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо зміни черговості одержання права на спадкування, оскільки позивачем не доведено належними, достовірними і достатніми доказами наявності передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України обставин й юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у нього могло виникнути право на спадкування у першу чергу, зокрема, здійснення ним протягом тривалого часу опіки над спадкодавицею, матеріального її забезпечення, а також перебування спадкодавиці у безпорадному стані.

Надані позивачем докази не містять відомостей про матеріальне утримання ним ОСОБА_4 аж до її смерті. Перебування спадкодавиці певний час у медичному закладі на стаціонарному лікуванні достовірно не свідчать про її безпорадний стан у розумінні частини другої статті 1259 ЦК України, також надані медичні документи не свідчать про утримання позивачем ОСОБА_4 власним коштом та належний догляд за нею.

Колегія суддів наголошує, що з наданої на ухвалу суду першої інстанції від 29 березня 2024 року виписки з карткового рахунку ОСОБА_4 за період з 01 червня 2020 року по 31 серпня 2022 року (а.с.159-178 Том І) встановлюється, що ОСОБА_4 отримувала пенсійні виплати, а також мала дохід від перерахованих коштів від ОСОБА_2 , з яких сама сплачувала комунальні послуги у спірній квартирі.

Доводи скаржника про те, що він здійснював опіку над ОСОБА_4 , яка тривалий час знаходилась у безпорадному стані, колегія суддів також не приймає до уваги, адже таких доказів проведення належного лікування ОСОБА_4 після травми, придбання медикаментів, проведення реабілітаційних процедур, матеріали справи не містять, як і не надавалось таких доказів ОСОБА_1 і при розгляді апеляційної скарги.

Колегія суддів, виходячи з вищенаведеного, доводи скаржника не може взяти до уваги, оскільки такі доводи не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції та встановлених судом фактичних обставин в оскаржуваній ним частині, враховуючи, що нових обставин та письмових доказів скаржник не надав, які б не були досліджені судом першої інстанції та яким не було б надано належної правової оцінки.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог через відсутність належних доказів, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині та не можуть бути підставою для скасування в цій частині правильного по суті рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи в частині, яка оскаржується ОСОБА_1 . Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бундюк Єлизавета Володимирівна залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року в оскаржуваній його частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 20 серпня 2025 року.

Повний текст постанови складено 28 серпня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна