Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 561/327/25
Провадження № 22-з/4815/67/25
Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Солвентіс" (попереднє найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Пінг-понг") про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Солвентіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Пінг-понг" (далі за новим найменуванням та скорочено - ТОВ "ФК "Солвентіс" або товариство) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1590918 від 31 грудня 2019 року в розмірі 21 404,25 гривень.
Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2025 року ТОВ "ФК " Солвентіс" в задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовлено.
На рішення суду ТОВ "ФК "Солвентіс" було подано апеляційну скаргу, де вказувалося про його скасування та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі і стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1590918 від 31 грудня 2019 року у розмірі 21 404,25 гривень.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 15 липня 2025 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано, а позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК " Солвентіс" 9 072 гривні заборгованості за кредитним договором № 1590918 від 31 грудня 2019 року.
21 липня 2025 року позивачем через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення пропорційно до задоволених вимог на його користь з відповідача 7 654,26 гривень судових витрат, з яких: судовий збір за подання позовної заяви - 1 026,88 гривень; судовий збір за подання апеляційної скарги - 1 540,58 гривень; витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції - 2 543,40 гривні; витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції - 2 543,40 гривні.
Мотивуючи необхідність прийняття додаткового рішення, товариство покликалось на невирішення апеляційним судом відповідного процесуального питання.
Заява підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до п.3 ч.1, ч.3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо не вирішено питання про судові витрати.
Ухвалення додаткового судового рішення здійснюється в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви і якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Згідно з пп. "б, в" п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України у випадку скасування або зміни судового рішення у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 цієї статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що при пред`явленні позову та поданні апеляційної скарги в електронних формах судовий збір сплачено у встановлених законодавством порядку і розмірі, а саме в сумі 2 422,40 гривень та 3 633,60 гривень відповідно.
Тому пропорційно задоволеним позовним вимогам відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу 2 566,78 гривень, сплачених в суді першої та апеляційної інстанції судового збору ((2 422,40+3 633,60)*9 072?21 404,25).
Щодо відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає таке.
Згідно із ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.
19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де висновувано, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.
У разі недотримання останніх вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1.) їх дійсність; 2.) необхідність; 3.) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
На підтвердження понесених в суді першої інстанції витрат на правничу допомогу стороною позивача надавались: 1) копія договору про надання правової допомоги, який укладений 01 листопада 2024 року між позивачем та адвокатом Білецьким Б.М.; 2) свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю серії КС№5618/10; 3) детальний опис виконаних адвокатом робіт та їхньої вартості, а саме 2250 гривень за аналіз спірних правовідносин, 3000 гривень за складання позову, в т.ч. попереднього розрахунку судових витрат, 750 гривень за формування додатків до позовної заяви; 4) акт про підтвердження факту виконання робіт адвоката та прийняття їх позивачем у вказаних обсязі та вартості.
Між тим, апеляційний суд, розподіляючи витрати, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи відповідні докази не є безумовною підставою для їхнього відшкодування, адже цей розмір є необґрунтованим, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат і є непропорційними до складності справи для адвоката, обсягу виконаних ним робіт, а також, як з цим погоджується заявник, - позовним вимогам.
Так, представництво адвокатам здійснювалось в типовій справі незначної складності, де позивачем був його довіритель, а спірні відносини виникли із стягнення заборгованості за електронним кредитним договором лише до одного боржника із значної кількості в інших судових справах, з аналогічних підстав, у правовідносинах, що регулюються одними нормами права та у яких заявлено тотожні вимоги.
Отже, заявлена до стягнення сума грошових витрат є очевидно завищеною і підлягає зменшенню, позаяк виконані адвокатами роботи не потребували багато часу та були не складними.
Тому апеляційний суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача в суді першої інстанції, який підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 1 000 гривень.
Щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, то вони відшкодуванню не підлягають, адже представництво інтересів у цьому суді здійснювала представник Нижник В.В., яка, надавши відповідну довіреність, підписала апеляційну скаргу та заяву про доручення доказів. Натомість після ухвалення постанови апеляційним судом заявлено до відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката Білецького Б.М.
Тим паче, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Натомість попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач очікував понести в суді апеляційної інстанції, чи передбаченої процесуальним законодавством заяви до закінчення розгляду позивачем не було надано.
З огляду на наведене і керуючись ст. ст. 141, 270, 368, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Солвентіс" про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Здійснити перерозподіл судових витрат в справі.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Солвентіс" 2 566 гривень (дві тисячі п`ятсот шістдесят шість) гривень 78 копійок судового збору та 1 000 (одну тисячу) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
В задоволенні решти вимог заяви відмовити.
Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідач: ОСОБА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Головуючий: С.В. Хилевич
Судді: С.В. Боймиструк
С.С. Шимків