Справа № 359/9812/25
Провадження № 2-о/359/251/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Семенюта О.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області, Бориспільський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Київ), про встановлення інших юридичних фактів, -

встановив:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить: - встановити юридичний факт того, що ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є неповнолітньою особою у зв`язку з досягненням ним 14-річного віку;- встановити юридичний факт того, що ОСОБА_2 не є малолітньою особою у зв`язку з досягненням ним 14-річного віку.

В обгрунтовання заяви зазначив, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2023 р. у справі № 359/1538/21 було вирішено відібрати у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення батьківських прав. На виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист, на підставі якого Бориспільським відділом державної виконавчої служби у Бориспільському районі відкрито виконавче провадження НОМЕР_1. Вказує, що виконавчим листом передбачено відібрання не просто дитини, а дитини з кваліфікуючою ознакою(правовим статусом) «малолітня дитина» у віці від 10 років до 14 років. Виконавчий лист не містить вказівки на його виконання до дитини з правовим статусом «неповнолітня дитина» - у віці від 14 до 18 років. Зазначає, що станом на дату подання цієї заяви дитині ОСОБА_2 виповнилося повних 14 років. Вважає, що у зв`язку з досягненням дитиною 14 років та набуттям статусу «неповнолітньої дитини» закінчився строк виконання за правовим статусом дитини, передбачений для відповідного виду немайнового стягнення, що не дає правових підстав для вчинення виконавчого провадження відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження». Заявник зазначає, що встановлення таких юридичних фактів необхідно для подальшого вжиття заходів, спрямованих на закриття виконавчого провадження за виконавчим листом №359/1538/21 від 07.02.2025, виданого на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду від 29.03.2025, оскільки орган державної виконавчої служби не враховує у своїй діяльності значення юридичного поняття «малолітня дитина» та не може відрізнити його від юридичного поняття «неповнолітня дитина» в силу своєї необізнаності.

Вивчивши заяву та додані до неї документи вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 ст. 293 ЦПК України передбачено перелік справ, що підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження, серед яких є також така категорія справ, як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21).

У цивільному та сімейному законодавстві особи віком до 18 років термінологічно поділяються на дві категорії - малолітні (до 14 років) та неповнолітні (від 14 до 18 років).

Так, згідно до ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до Цивільного кодексу України малолітньою є особа, яка не досягла 14 років та наділена частковою дієздатністю. Неповнолітньою є фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років та наділена неповною дієздатністю.

Згідно з чинним законодавством для встановлення віку достатньо офіційних документів, що підтверджують дату народження особи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2024 року у справі № 378/760/23 (провадження № 61-18182св23) зазначено, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Звертаючись із заявою до суду, заявник вказує, що встановлення таких юридичних фактів необхідне йому для подальшого вжиття заходів, спрямованих на закриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим на примусове виконання рішення суду.

З викладеного слід зазначити, що встановлення юридичного факту того, що ОСОБА_2 є неповнолітньою особою у зв`язку з досягненням ним 14-річного віку, та юридичного факту того, що ОСОБА_2 не є малолітньою особою у зв`язку з досягненням ним 14-річного віку, в судовому порядку не передбачено.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та аналізуючи вимоги закону, приходжу висновку про відмову у відкритті провадження по справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 186, 260, 294, 315 ЦПК України,

ухвалив:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області, Бориспільський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Київ), про встановлення інших юридичних фактів - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.Ю. Семенюта