Справа № 128/3562/23
Провадження № 22-ц/801/1471/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 рокуСправа № 128/3562/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Матківської М. В., Панасюка О. С.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю та визнання права на спадкування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Левченком Артемом Олександровичем, на рішення Вінницького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 25 квітня 2025 року у м. Вінниці суддею цього суду Васильєвою Т.Ю., дата складання повного тексту судового рішення відповідає даті його ухвалення,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною вище позовною заявою, мотивуючи її тим, що з 2008 року проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 .

Впродовж вказаного часу вони були пов`язані спільним побутом, мали спільні витрати, спільний бюджет, спільне харчування, купували майно для спільного користування, несли витрати на утримання житла, його ремонт, надавали один одному взаємну допомогу, святкували разом дні народження та інші свята у колі спільних друзів, доглядали батьків ОСОБА_3 та облаштовували їх могили після смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Позивач здійснила його поховання та поминки. Після його смерті відкрилася спадщина за законом, до складу якої увійшло домоволодіння та рухомі речі, належні спадкодавцю.

Під час життя померлого, позивач здійснювала догляд за ОСОБА_3 , який впродовж тривалого часу до дня смерті хворів, у зв`язку з чим перебував у безпорадному стані і не міг самостійно забезпечити свої потреби.

Позивач зазначала, що маючи право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги прийняла спадщину після померлого ОСОБА_3 , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, крім цього вона подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Також до нотаріуса із заявою про відкриття спадщини звернулася відповідач ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем третьої черги спадкування за законом.

Позивач вказувала, що жодні треті особи, в тому числі і відповідач, не надавали допомоги померлому та не доглядали його. При цьому, після смерті ОСОБА_3 , організацією його поховання, як і отриманням довідки про причину смерті та свідоцтва про смерть займалась також тільки позивач.

У зв`язку з викладеним, позивач просила:

-встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з 2008 року до часу відкриття спадщини;

-встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.09.2018 року до часу відкриття спадщини;

-визнати її право на спадкування за законом разом із спадкоємцями третьої черги спадкування.

25.04.2025 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області у задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Левченка А.О., подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність рішення суду, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції міг встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 без необхідності встановлення подружніх стосунків, оскільки у позивача і спадкодавця був спільний побут. На переконання скаржника, такі обставини дають можливість позивачу право на спадкування.

Крім того, апелянт вказує, що факт проживання однією сім`єю позивача із спадкодавцем підтверджується встановленими обставинами у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 20.08.2018 року у справі № 127/9836/18, яке набуло законної сили, однак суд першої інстанції безпідставно не взяв цього до уваги.

Також адвокат Левченко А.О. наголошує, що факт спільного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

Між тим, на адресу апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Корнійчука С.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В заперечення проти апеляційної скарги адвокат Корнійчук С.А. вказує, що відповідач є рідною тіткою спадкодавцю, оскільки ОСОБА_3 є сином рідної її сестри ОСОБА_4 та є особою, яка відноситься до третьої черги спадкування, яка прийняла у встановленому законом порядку спадщину у приватного нотаріуса.

Крім того, зауважує, що позивач не проживала п`ять років спільно із ОСОБА_3 однією сім`єю на час відкриття спадщини, оскільки спадкодавець перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою і їхній шлюб було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.08.2018 року у справі № 127/9836/18, яке набуло законної сили 20.09.2018 року. Тобто позивач із спадкодавцем прожила однією сім`єю менше п`яти років до часу відкриття спадщини, відтак не може мати права на спадкування.

До того ж, позивач мала зареєстроване місце проживання інше, ніж місце проживання спадкодавця.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 успадкував житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від своєї матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19.07.2021 року (а.с. 10).

17.09.2013 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькою О.Ю. було видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його батька ОСОБА_6 , 1935 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.09.2013 року (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_3 , актовий запис № 41, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області 07.03.2023 року (а.с. 6).

30.05.2023 року приватним нотаріусом Білозарецькою О.Ю. зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 72641395 від 30.05.2023 року (а.с. 81).

Відповідно до спадкової справи № 57/2023 ОСОБА_3 від 06.03.2023 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькій О.Ю. заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , інші спадкоємці, які прийняли спадщину відповідно до закону, відсутні (а.с. 139 - 160).

Відповідно до копії акту від 17.05.2023 року при обстеженні місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що вона проживала за даною адресою з 2008 року разом із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Сім`я п`ятнадцять років вела разом спільне господарство. Цивільна дружина та її син продовжують жити в будинку за вказаною адресою (а.с. 7).

Також до матеріалів справи позивачем долучено фотокартки проведення нею спільно часу разом із ОСОБА_3 (а.с. 19 - 22).

На підтвердження ведення спільного побуту з ОСОБА_3 позивачкою надано копії акту здачі-прийому робіт від 30.02.2020 року на замовлення ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , з надання послуги РРР доступу до мережі інтернет, копії квитанцій про оплату послуг, а також оплату за природний газ, за розподіл природного газу та за електроенергію (а.с. 23 - 27, 35 - 60).

Також до матеріалів справи долучено докази придбання побутової техніки, а саме: витяжки Сатурн 7407; чайника SCARLETT; пилососа ZELMER, фільтру мережевого, копію договору на придбання трьох вікон вартістю та їх монтаж за їх місцем проживання (а.с. 28 - 34).

Згідно із випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) хворого хірургічного відділення № 2798 ОСОБА_3 перебував на лікуванні в КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» з 26.02.2023 року по 28.02.2023 року (а.с. 12 - 14). На підтвердження хвороби та необхідності його лікування позивачем надано медичну документацію ОСОБА_3 (а.с. 17 - 18).

23.11.2023 року КНП «Центр медико-санітарної допомоги Стрижавської територіальної громади» на виконання ухвали суду листом повідомлено суд першої інстанції, що відповідальною особою для придбання препаратів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у фармацевтичних (аптечних) закладах для хворого ОСОБА_3 призначено ОСОБА_1 та інформацією про осіб, призначених для здійснення догляду за ОСОБА_3 , КНП «ЦПМСД Стрижавської ТГ» не володіє (а.с. 132 - 134).

Згідно із витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 16.08.2023 року № 7, свідоцтва про одруження та свідоцтв про народження, відповідач та ОСОБА_3 були рідними тіткою та племінником (а.с. 83 - 86, 102 - 103).

20.08.2018 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , зареєстрований 01.01.1992 року виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 1 (а.с. 171).

Свідок ОСОБА_9 під час судового розгляду пояснив, що він є сусідом позивачки. Знає позивачку приблизно 16 років, раніше разом працювали. Позивач почала жити з його сусідом ОСОБА_3 в 2008 чи 2009 році. Весь цей час вони постійно проживали разом, як жінка і чоловік, позивач піклувалася про ОСОБА_3 та його батьків. На їх земельній ділянці знаходиться два будинки. Колишня дружина ОСОБА_10 жила з ОСОБА_3 десь до 2000-2001 року, після цього він її з чоловіком не бачив, вона забрала корову і речі. Відповідачку свідок теж знає, вона приходила до них не часто, щоб вона щось допомагала, теж не бачив. ОСОБА_3 важко хворів, його догляд і лікування забезпечувала позивачка. З сусідом вони були дуже близькими друзями, як брати. Знає, що він фактично розвівся приблизно 10 років тому, але не поставив штамп в паспорті. Позивач із ОСОБА_3 разом купувала побутові речі, жили як чоловік і дружина.

Свідок ОСОБА_11 під час судового розгляду повідомила, що є сусідкою позивачки. Вони познайомилися десь в 2008 році, коли позивач почала жити з чоловіком ОСОБА_3 , проживали разом до його смерті, вели спільне господарство, спільний побут, разом купували побутову техніку, робили ремонт в будинку. Батьки ОСОБА_3 на цій земельній ділянці мали окремий будинок, він з позивачкою разом доглядали за батьками, також їм допомагав син позивачки. Вони весь час ладили, суперечок не мали. Свідок знає, що ОСОБА_3 мав дружину ОСОБА_12 , вони разом не проживали більше 20 років. Вона її там не бачила зовсім, іноді приходила її дочка, вона була не рідною ОСОБА_3 . Відповідачка була рідною його тіткою, щоб вона приходила до нього свідок не бачила, однак бачила, що відповідачка приходила до його батьків. Сусід важко хворів, позивачка доглядала за ним і забезпечувала його, він завжди гарно про неї відзивався. Весь час з 2008 року вони проживали разом, інших жінок він не мав. Чому вони не уклали шлюб, свідок не знає.

Свідок ОСОБА_13 під час судового розгляду пояснила, що вона є сусідкою позивачки, познайомилася з позивачкою і її чоловіком в 2005 році, спілкувалися, збиралися на свята, допомагали в будівництві. Її чоловік дружив з чоловіком позивачки. Позивачка з чоловіком жили разом постійно, вели спільне господарство, тримали свиней, качок, курей, нутрій, купували побутові речі, робили ремонт в будинку, проживали як сім`я. Іншої жінки в чоловіка позивачки не було, іншої жінки вона не знає. Він лікувався та обстежувався в центрі, де вона працює, в лікуванні допомагала лише позивачка та її син. ОСОБА_2 вона бачила лише один раз, коли вона приходила до матері ОСОБА_14 , щоб вона навідувала племінника, не бачила жодного разу.

Свідок ОСОБА_7 під час судового розгляду пояснив, що він є сином позивачки. З липня 2008 року вони переїхали проживати до ОСОБА_14 , він з того часу вважав його батьком, а ОСОБА_15 ставився до нього як до сина. Проживали вони як одна сім`я. Мали спільний побут, все робили та купували разом. З того часу вони не змінювали місце проживання. Догляд за ОСОБА_16 здійснювали вони з матір`ю. Він (свідок) деякий час проживав окремо, коли їздив на роботу в Польщу, інколи доглядав за бабусею, але регулярно навідувався до них. Сімейний побут був спільний. Дохід вони складали в одне місце, про витрати теж домовлялися спільно. Разом купували меблі, техніку, міняли вікна в будинку, в 2022 році викопали вигрібну яму, детальних дат покупок він не пам`ятає, купували телевізор, морозильну камеру, холодильник та інші речі. До них часто приходили сусіди та бачили, що вони проживають разом як одна сім`я.

Вирішуючи вимогу позивача про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю з 2008 року до часу відкриття спадщини, суд вказав, що, спадкодавець ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з 01.01.1992 року, який було розірвано рішенням суду від 20.08.2018 року, яке набуло законної сили 20.09.2018 року, за таких обставин, враховуючи в сукупності вимоги ст.ст. 25, 36, 74 СК України, до розірвання шлюбу ОСОБА_3 та позивач не могли складати одну сім`ю з 2008 року, оскільки для встановлення такого факту необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 з спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з 21.09.2018 року до часу відкриття спадщини, суд першої інстанції виходив із підстав обрання позивачем неналежного способу захисту прав, оскільки факт, який просить встановити позивач, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. При цьому, суд вважав доведеним, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 як чоловік та дружина починаючи з 21.09.2018 року, тобто після набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили, до відкриття спадщини, але даний період недостатній для набуття прав спадкоємця, так як становить менше як 5 років.

Відтак, з урахуванням того, що позивач не відноситься до кола спадкоємців померлого, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для зміни черговості одержання права на спадщину та, як результат, відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачем права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями третьої черги.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1 та 2 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів:

а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем;

б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 644/6274/16-ц вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Ключовим для набуття права на спадкування за законом як спадкоємцю четвертої черги є доведення позивачем не просто факту проживання за однією адресою чи надання допомоги, а наявності сталих сімейних відносин, що дозволяють визнати його членом сім`ї (див. постанову Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 531/295/19).

Між тим, як визначено ч. 2, 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень ст. 1264 ЦК України необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі № 759/4596/18 та від 17.06.2020 року у справі № 755/18012/16-ц .

Таким чином, встановивши, що спадкодавець ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з 01.01.1992 року, який було розірвано рішенням суду від 20.08.2018 року, яке набуло законної сили 20.09.2018 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у встановленні факту проживання однією сім`єю позивача із спадкодавцем ОСОБА_3 з 2008 року, оскільки для встановлення такого факту необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі та враховуючи, що це суперечитиме ст. 25 СК України та моральним засадам суспільства.

Відтак, посилання апеляційної скарги на те, що необхідності встановлення подружніх стосунків ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 немає, оскільки у позивача і спадкодавця був спільний побут, не заслуговують на увагу.

Крім того, суд також вірно зауважив, що встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_3 як чоловіка та дружини, починаючи з 21.09.2018 року до відкриття спадщини, є безпідставним, оскільки даний період недостатній для набуття прав спадкоємця, так як становить менше 5-ти років.

Відтак, з урахуванням того, що позивач не відноситься до кола спадкоємців померлого, суд дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави для зміни черговості одержання права на спадщину та, як результат, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачем права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями третьої черги.

При цьому, інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував, що, в свою чергу, не дає підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Левченком Артемом Олександровичем, залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2025 року - без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: М. В. Матківська

О. С. Панасюк