ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року

м. Київ

справа № 369/5027/19

провадження № 61-16320св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРГАЗ» - адвоката Гуріної Ганни Вікторівни на постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року в складі колегії суддів Гаращенка Д. Р., Євграфової Є. П., Писаної Т. О.

в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРГАЗ» до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт Інвестмент», Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ексінор», про розірвання договору бронювання та

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРГАЗ» (далі -ТОВ «УКРГАЗ») звернулося до суду з позовом, у якому просило розірвати договір бронювання об`єкта будівництва від 03 березня 2008 року № 8/1/11/55/Ж, укладений між ТОВ «УКРГАЗ» і ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що 03 березня 2008 року між ТОВ «УКРГАЗ» і ОСОБА_1 було укладено договір бронювання об`єкту будівництва № 8/1/11/55/Ж. За умовами договору забудовник бронював за замовником об`єкт будівництва - квартиру АДРЕСА_1 , а замовник зобов`язався купити та повернути для погашення лот облігацій в строк, визначений цим договором.

Датою закінчення погашення облігацій відповідно до умов їх випуску є 01 червня 2010 року, але не раніше дати введення об`єкта будівництва в експлуатацію. Будинок на АДРЕСА_2 уведено в експлуатацію 11 червня 2013 року. У разі недотримання строку погашення облігацій власнику виплачується номінальна їх вартість. На порушення умов договору відповідачка не перерахувала емітенту лот облігацій для погашення, тому дія договору може бути достроково припинена. Позивач поніс додаткові витрати щодо оплати вартості житлово-комунальних послуг, а також інші витрати. ТОВ «УКРГАЗ» позбавлене можливості протягом більше 10 років отримати розпорядження Національної комісієї з цінних паперів та фондових ринків про скасування реєстрації випуску облігацій серії С та анулювати свідоцтва про реєстрацію випуску облігацій, вимушене до завершення процедури оплачувати послуги аудитора та здійснювати плату за обслуговування і зберігання облігацій до погашення.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

15 травня 2023 року заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області позов задоволено. Розірвано договір бронювання об`єкта будівництва від 03 березня 2008 року № 8/1/11/55/Ж, укладений між ТОВ «УКРГАЗ» і ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_2 не виконала зобов`язання перед Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») з повернення кредиту, отриманого для придбання цінних паперів - облігацій у без документарній формі випуску, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що відповідачкою протиправно не виконано розпорядження позивача про списання облігацій, а розблокування облігацій до виконання обов`язку позивача з повернення кредитних коштів може призвести до порушення прав відповідачки, оскільки матиме своїм наслідком вільне розпорядження позивачем майном та унеможливлення задоволення вимог заставодержателя.

25 вересня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 15 травня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідачкоюу строки та спосіб,визначені положенням договору № 8/1/11/55/Ж бронювання об`єкта будівництва, були виконані зобов`язання за договором бронювання. 13 березня 2008 року між ОСОБА_1 та продавцем цінних паперів Товариством з обмеженою діяльністю (далі - ТОВ) «Ексінор», яке діє від свого імені та за рахунок Пайового венчурного інвестиційного фонду «Ексінор 1», було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № Б-263/81-06-5/2002/001.Відповідно до умов договору відкрито рахунок у цінних паперах та в повному обсязі здійснено оплату. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував, що відповідачкою виконані умови договору щодо сплати лоту облігацій, а пред`явлення лоту облігацій до погашення не здійснено, оскільки вказані облігації заблоковані ПАТ «КБ «Надра» відповідно до умов договору застави. Розірвання спірного договору позбавляє відповідачку права на придбану нею нерухомість, а кредитора - права на реалізацію права на погашення кредитного боргу за рахунок спірної нерухомості. Відповідачкою не виконано обов`язку щодо пред`явлення лоту облігацій до погашення з підстав, які від неї не залежать. Непред`явлення відповідачкою лоту облігацій для погашення не може бути підставою для розірваннядоговору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

02 грудня 2024 року представник ТОВ «УКРГАЗ» - адвокат Гуріна Г. В. засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року, в якій просить її скасувати, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року залишити без змін.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що датою закінчення погашення облігацій відповідно до умов їх випуску є 01 червня 2010 року, але не раніше дати введення об`єкта будівництва в експлуатацію. Будинок на АДРЕСА_2 уведено в експлуатацію 11 червня 2013 року. У разі недотримання строку погашення облігацій власнику виплачується номінальна їх вартість. На порушення умов договору відповідачка не перерахувала емітенту лот облігацій для погашення, тому дія договору може бути достроково припинена. Позивач поніс додаткові витрати щодо оплати вартості житлово-комунальних послуг, а також інші витрати. ТОВ «УКРГАЗ» позбавлене можливості протягом більше 10 років отримати розпорядження Національноїкомісієїз цінних паперів та фондових ринків про скасування реєстрації випуску облігацій серії С та анулювати свідоцтва про реєстрацію випуску облігацій, вимушене до завершення процедури оплачувати послуги аудитора та здійснювати плату за обслуговування і зберігання облігацій до погашення.

Суд не врахував правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 13 лютого 2018 року в справі № 925/1074/17, від 16 жовтня 2018 року в справі № 910/3568/18, від 16 квітня 2019 року в справі № 905/1315/18, від 14 серпня 2019 року в справі № 910/8819/18, від 18 серпня 2020 року в справі № 927/784/19, від 08 вересня 2020 року в справі № 920/418/19, від 16 лютого 2021 року в справі № 910/2861/18, від 07 вересня 2021 року в справі № 199/3846/21, від 06 жовтня 2021 року в справі № 910/7250/18, від 22 грудня 2021 року в справі № 910/237/21, від 27 вересня 2022 року в справі № 908/599/21, від 29 листопада 2023 року в справі № 922/21/23, від 20 вересня 2024 року в справі № 754/517/15-ц, щодо застосування частини другої статті 651 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, пункту 3.10 Проспекту емісії, затвердженого Національноюкомісієюз цінних паперів та фондових ринків та оприлюдненого в газеті «Бюлетень цінні папери України» від 22 жовтня 2007 року № 239-240 (2169-2170).

Справу розглянуто апеляційним судом за відсутності представника позивача, який не був належним чином повідомлений про день та час судового засідання.

Суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані в справі докази, не звернув уваги на те, що ТОВ «УКРГАЗ» зареєструвало за собою право власності на квартиру АДРЕСА_3 та розпорядилося нею.

Позиція інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційним банком «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 214/П/99/2008-840, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 154 672,01 доларів США на придбання цінних паперів - облігацій у бездокументарній формі випуску в кількості 11 048 штук, емітованих ТОВ «УКРГАЗ» з метою фінансування будівництва/реконструкції житлової нерухомості.

03 березня 2008 року між ТОВ «УКРГАЗ» і ОСОБА_1 укладено договір бронювання об`єкта будівництва № 8/1/11/55/Ж, за умовами якого ТОВ «УКРГАЗ» бронює за замовником об`єкт будівництва - квартиру АДРЕСА_1 , а замовник зобов`язався купити та повернути для погашення лот облігацій в строк, визначений цим договором.

Згідно з пунктом 2.4 договору об`єкт будівництва передається замовнику у строки, зазначені у цьому договорі, однак в будь-якому випадку з дотриманням порядку та умов погашення облігацій, передбачених Інформацією про випуск облігацій ТОВ «УКРГАЗ», зареєстрованою Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку і опублікованою в офіційному виданні «Бюлетень. Цінні папери України» від 25 жовтня 2006 року за № 239-240 та цим договором.

Умовами договору, а саме пунктами 3.1 та 3.2 передбачено, що об`єкт будівництва передається відповідачці тільки після передачі нею повністю оплаченого лоту облігацій для погашення.

Передача лоту облігацій здійснюється шляхом перерахування на рахунок в цінних паперах позивача упродовж терміну, визначеного Інформацією про випуск облігацій як термін для погашення облігацій (лоту облігацій). Лот облігацій за цим договором складається з 11 048 штук емітованих позивачем іменних бездокументарних цільових облігацій серії С.

Відповідно до частини «а» пункту 3.10 Інформації про випуск облігацій дата початку погашення облігацій - 01 грудня 2009 року, дата закінчення погашення - 01 червня 2010 року, але не раніше дати введення будинку АДРЕСА_2 в експлуатацію.

Частиною «г» пункту 3.10 цієї Інформації передбачено, що у разі, якщо власник облігацій протягом терміну їх погашення не перерахував облігації, що підлягають погашенню, зі свого особистого рахунку у цінних паперах на рахунок у цінних паперах емітента, то погашення облігацій здійснюється протягом одного місяця з дати закінчення погашення облігацій після особистого звернення власника облігацій до емітента.

13березня 2008 року між ОСОБА_1 та продавцем цінних паперів ТОВ «Ексінор», яке діє від свого імені та за рахунок Пайового венчурного інвестиційного фонду «Ексінор 1», було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № Б-263/81-06-5/2002/001.

ОСОБА_1 у повному обсязі виконала зобов`язання щодо сплати лоту облігацій відповідно до умов укладеного договору.

13 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір застави цінних паперів № 115, відповідно до умов якого на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передано в заставу облігації у бездокументарній формі кількістю 11 048 штук, емітовані ТОВ «УКРГАЗ».

Рішенням виконавчого комітету Києво-Святошинського району Київської області від 18 січня 2008 року № 5 об`єкту будівництва, а саме житловому будинку під будівельним номером 8 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2

ОСОБА_1 заброньовано квартиру АДРЕСА_3 .

Будинок введено в експлуатацію 11 червня 2013 року, що підтверджується відповідним сертифікатом відповідності IV від 11 червня 2013 року № 86.

Пунктом 2.1.3 кредитного договору № 214/П/99/2008-840 передбачено, що протягом 3-х робочих днів з моменту повідомлення позичальника про факт реєстрації прав власності на нерухоме майно у порядку, передбаченому законодавством, діючому на момент реєстрації, але не пізніше 30 днів з моменту здійснення операції зі списання цінних паперів, зазначених у пункті 1.2 договору, з рахунку, відкритого у ВАТ КБ «Надра», з метою погашення цінних паперів в обмін на документ, що підтверджує право власності позичальника на нерухоме майно, позичальник укладає з банком нотаріально оформлений договір іпотеки нерухомості.

Враховуючи те, що будинок, де знаходиться об`єкт нерухомості, був введений в експлуатацію 11 червня 2013 року, то строк погашення облігацій закінчився 11 липня 2013 року.

У пункті 4.2.10 договору зазначено, що сторони повинні виконувати обов`язки, передбачені Інформацією про випуск облігацій.

На підставі пункту 4.2.4 договору відповідачка зобов`язана передати позивачу лот облігацій до погашення упродовж терміну, визначеного Інформацією про випуск, тобто не пізніше 11 липня 2013 року.

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до ПАТ КБ «Надра» щодо розблокування облігацій, пред`явлення їх до погашення ТОВ «УКРГАЗ» та оформлення права власності на квартиру з подальшою передачею її в іпотеку банку в порядку пункту 2.1.3 кредитного договору.

21 серпня 2015 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про обслуговування рахунка в цінних паперах № 10070379/15, відповідно до умов якого ОСОБА_1 відкрито рахунок в цінних паперах, на який перераховано облігації в кількості 11 048 штук, емітовані ТОВ «УКРГАЗ». Документи, що були підставою для встановлення обмежень у системі депозитарного обліку, а саме оригінал договору застави передано АБ «УКРГАЗБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «УКРГАЗБАНК»), про що складено тристоронній акт між ПАТ КБ «Надра», АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 .

Пунктом 7.1 договору № 8/1/11/55/Ж бронювання об`єкта будівництва встановлено, що цей договір діє до моменту передачі замовнику об`єкта будівництва за актом прийому-передачі об`єкту будівництва.

Відповідно до пункту 3.1 договору умовою передачі об`єкта будівництва замовнику є передача останнім повністю оплаченого лоту облігацій до погашення. Передача лоту облігацій забудовнику здійснюється шляхом перерахування на рахунок в цінних паперах, відкритий забудовником.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року в справі № 761/29409/17 в позові ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра» про зобов`язання розблокувати цінні папери - облігації іменні цільові бездокументарної форми серії С у кількості 11 048 штук відмовлено. Відмову в позові суд мотивував тим, що ОСОБА_1 кредитні кошти, отримані для придбання облігацій, не повернуто, зобов`язання перед банком не виконано, розблокування облігацій до виконання обов`язку позивачки з повернення кредитних коштів може призвести до порушення прав відповідача, оскільки матиме своїм наслідком вільне розпорядження позивачем майном та унеможливлення задоволення вимог відповідача як заставодержателя.

Позиція Верховного Суду

Касаційне провадження в справі відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Як на підставу розірвання договору бронювання об`єкта будівництва позивач посилався на те, що в порушення умов договору відповідачка не перерахувала емітенту лот облігацій для погашення, позивач несе додаткові витрати щодо оплати вартості житлово-комунальних послуг, а також інші витрати, позбавлений можливості протягом більше 10 років отримати розпорядження Національноїкомісієїз цінних паперів та фондових ринків про скасування реєстрації випуску облігацій серії С та анулювати свідоцтва про реєстрацію випуску облігацій, вимушене до завершення процедури оплачувати послуги аудитора та здійснювати плату за обслуговування і зберігання облігацій до погашення.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року в справі № 918/391/23 (провадження № 12-19гс24) зазначено, що порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору.

У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13 лютого 2018 року в справі № 925/1074/17, від 16 жовтня 2018 року в справі № 910/3568/18, від 16 квітня 2019 року в справі № 905/1315/18, від 14 серпня 2019 року в справі № 910/8819/18, від 18 серпня 2020 року в справі № 927/784/19, від 16 лютого 2021 року в справі № 910/2861/18, від 06 жовтня 2021 року в справі № 910/7250/18, від 22 грудня 2021 року в справі № 910/237/21, від 27 вересня 2022 року в справі № 908/599/21, від 29 листопада 2023 року в справі № 922/21/23, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року в справі № 910/2861/18 та від 13 липня 2022 року в справі № 363/1834/17 зазначено, що для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини другої статті 651 ЦК України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку.

Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору. Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.

Ураховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що управнена сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє зобов`язану сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує управнену сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення.

Отже, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені вище, одним із факторів, що може братися до уваги під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, є перевірка дотримання балансу інтересів сторін, зокрема, сторони, яка чекає на виконання умов договору, та сторони, яка порушила договір, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди, у разі, якщо вона допустила незначне порушення.

Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання необхідно враховувати такі чинники: 1) значущість шкоди від порушення; 2) фактор неможливості або ускладненості покладання відповідальності за збитки на боржника; 3) значущість порушення як такого; 4) втрату кредитором інтересу у виконанні договору; 5) втрату довіри до боржника; 6) фактор передбачуваних негативних наслідків порушення; 7) принциповість суворого дотримання умов договору; 8) інтерес боржника у збереженні договору; 9) ступінь виконання договору до моменту його розірвання; 10) відсутність інтересу боржника у збереженні договору; 11) не оспорювання боржником здійсненої кредитором односторонньої відмови протягом розумного строку; 12) звільнення боржника від відповідальності за допущене порушення; 13) недобросовісність боржника; 14) врахування вини кредитора і його добросовісності; 15) неодноразовість порушення (визначення істотності порушення за сукупністю); 16) публічний характер порушеного договору; 17) неусунення боржником порушення в додатковий термін; 18) ненадання боржникові можливості усунути порушення; 19) готовність боржника усунути порушення, виражена у вигляді відповідного запиту; 20) об`єктивну неможливість усунення порушення; 21) можливість легкого виправлення порушення силами кредитора або залучених ним осіб.

Приписи чинного законодавства і умови договору потрібно застосовувати крізь призму загальних засад статті 3 ЦК України.

Відповідно істотність за абзацом другим частини другої статті 651 ЦК України має оцінюватися так само з точки зору справедливості, добросовісності та розумності, які сукупно утворюють цільний засадничий принцип регулювання приватноправових відносин.

У цій справі суди встановили, що відповідачка взяла участь в інвестуванні будівництва багатоквартирного будинку через придбання облігацій із залученням кредитних коштів для оплати вартості таких облігацій, у зв`язку з чим за нею було зарезервовано/заброньовано вказану квартиру.

У підпунктах 4.2.2, 4.2.3 та 4.2.4 пункту 4 договору бронювання об`єкта будівництвавід 03 березня 2008 року № 8/1/11/55/Ж ОСОБА_1 як замовник зобов`язалася самостійно і за власні кошти відкрити рахунок у цінних паперах у зберігача для обліку та зберігання придбаного за договором купівлі-продажу облігацій та у строк 30 календарних днів з дня укладення цього договору укласти відповідний договір купівлі-продажу облігацій і здійснити оплату за лот облігацій за ним відповідно до умов договору купівлі-продажу облігацій; оплатити повну вартість облігацій лоту у строк, передбачений договором купівлі-продажу облігацій; передати забудовнику лот облігацій до погашення упродовж терміну, визначеного Інформацією про випуск.

Відповідачкою у строки та спосіб,визначені положенням договору № 8/1/11/55/Ж бронювання об`єкта будівництва,частково виконані зобов`язання за договором бронювання. 13 березня 2008 року між ОСОБА_1 та продавцем цінних паперів ТОВ «Ексінор», яке діє від свого імені та за рахунок Пайового венчурного інвестиційного фонду «Ексінор 1», було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № Б-263/81-06-5/2002/001.

Відповідно до умов договору відкрито рахунок у цінних паперах та в повному обсязі здійснено оплату.

Тобто відповідачкою були виконані умови договору щодо сплати лоту облігацій у розмірі 773 360,00 грн, проте не виконано обов`язку щодо пред`явлення лоту облігацій до погашення.

Однак відповідно до підпункту 4.3.3 пункту 4 договору бронювання об`єкта будівництва від 03березня 2008 року № 8/1/11/55/Ж ТОВ «УКРГАЗ» як забудовник має право розірвати цей договір в односторонньому порядку у випадку порушення замовником строків та порядку оплати лоту облігацій, які визначені у договорі купівлі-продажу облігацій, та у разі виникнення порушень виконання договору купівлі-продажу облігацій.

Тобто підставою розірвання договору бронювання об`єкта будівництва є порушення замовником строків та порядку оплати лоту облігацій, а не строкупред`явлення лоту облігацій до погашення.

Ні договір бронювання об`єкта будівництвавід 03 березня 2008 року № 8/1/11/55/Ж, ні договір купівлі-продажу цінних паперів від 13 березня 2008 року № Б-263/81-06-5/2002/001 не передбачає такого наслідку, як розірвання договору внаслідок прострочення пред`явлення лоту облігацій до погашення.

Відповідно до вказаних договорів набуття права власності на квартиру здійснюється шляхом погашення повного пакету облігацій у встановленому ними порядку та обміну облігацій на певну площу у будинку у вигляді завчасно зарезервованої квартири. До погашення облігацій їх власник не набуває права власності на квартиру, а залишається лише власником облігацій та здійснює свої права як їх власник, виходячи із умов їх розміщення.

Такі висновки викладені також в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2024 року в справі № 754/517/15-ц, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, однак вони сформульовані в справі за поданням приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно та не підтверджують доводи касаційної скарги щодо наявності підстав для розірвання договору бронювання об`єкта будівництва.

У частині другій статті 651 ЦК України йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

У цій справі не встановлено, що ТОВ «УКРГАЗ» значною мірою позбавлено того, на що розраховувало під час укладення договору бронювання об`єкта будівництва, з огляду на повний розрахунок замовника за вартість облігацій.

Посилання ТОВ «УКРГАЗ» на те, що товариство несе додаткові витрати щодо оплати вартості житлово-комунальних послуг, позбавлене можливості протягом більше 10 років отримати розпорядження Національноїкомісієїз цінних паперів та фондових ринків про скасування реєстрації випуску облігацій серії С та анулювати свідоцтва про реєстрацію випуску облігацій, вимушене до завершення процедури оплачувати послуги аудитора та здійснювати плату за обслуговування і зберігання облігацій до погашення, є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору в судовому порядку, оскільки це порушить баланс інтересів сторін.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року в справі № 920/418/19 не містить висновку щодо застосування частини другої статті 651 ЦК України та пункту 3.10 Проспекту емісії, затвердженого Національноюкомісієюз цінних паперів та фондових ринків й оприлюдненого в газеті «Бюлетень цінні папери України» від 22 жовтня 2007 року № 239-240 (2169-2170). Заявник не обґрунтував у касаційній скарзі, які саме висновки Верховного Суду в постанові від 08 вересня 2020 року в справі № 920/418/19 не врахував апеляційний суд у цій справі. Тому посилання заявника на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 08 вересня 2020 року в справі № 920/418/19 є необґрунтованим.

Стосовно посилань у касаційній скарзі на те, що справу розглянуто апеляційним судом за відсутності представника позивача, який не був належним чином повідомлений про день та час судового засідання, необхідно зазначити таке.

Відповідно до статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно із частиною третьою статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Апеляційний суд ухвалою від 15 серпня 2024 року призначив справу до розгляду у відкритому судовому засіданні 25 вересня 2024 року об 11 год. 45 хв. (т. 2, а. с. 177), судову повістку-повідомлення сторонам апеляційний суд надіслав із зазначенням часу проведення судового засідання 25 вересня 2024 року об 11 год. 15 хв. (т. 2, а. с. 178).

ТОВ «УКРГАЗ» уважає таку помилку зазначення часу судового засідання в апеляційному суді неналежним повідомленням про день та час судового засідання.

Верховний Суд зауважує, що відповідно до протоколу судового засідання від 25 вересня 2024 року розгляд справи в апеляційному суді розпочався об 12 год. 34 хв. (т. 2, а. с. 192), у зв`язку з чим у випадку прибуття представника ТОВ «УКРГАЗ» на будь-який час - 11 год. 15 хв. чи 11 год. 45 хв. не позбавило б його права бути заслуханим у суді апеляційної інстанції. Однак протоколом судового засідання не зафіксовано явку представника ТОВ «УКРГАЗ» у судове засідання 25 вересня 2024 року.

Отже, порушень апеляційним судом норм процесуального права не встановлено.

Стосовно доводів касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані в справі докази, не звернув уваги на те, що ТОВ «УКРГАЗ»зареєструвало за собою право власності на квартиру АДРЕСА_3 та розпорядилося нею, необхідно зазначити, що в цій справі не вирішується питання про долю квартири АДРЕСА_3 , а предметом заявлених вимог є розірваннядоговору бронювання об`єкта будівництва від 03 березня 2008 року № 8/1/11/55/Ж, укладеного між ТОВ «УКРГАЗ» і ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги в іншій частині зводяться до переоцінки доказів у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) сформульовано правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Верховний Суд є судом права, а не судом факту, позбавлений можливості самостійно встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази справи, змінюючи їх оцінку відповідно до статті 400 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не впливають на висновки суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за наслідками касаційного перегляду справи постанова апеляційного суду залишається без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРГАЗ» - адвоката Гуріної Ганни Вікторівни залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська