Справа № 727/9991/22
Провадження № 2/727/1/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

28 липня 2025 року м.Чернівці Шевченківський районний суд м.Чернівці у складі:

головуючої судді - Бойко М.Є.,

за участю:

секретаря судових засідань - Васківчук В.В.,

представника позивача адвоката Мар`яна І.С.,

представника відповідачки-адвоката Бутирської І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Чернівці, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі,гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці із позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, в якому (згідно нової редакції) просить:

1) визнати недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність і ділову репутацію, інформацію, викладену ОСОБА_2 у соціальній мережі «Інстаграм» наступного змісту: «Вже майже ні для кого не секрет, що батько моєї дитини - ОСОБА_1 , але ви будете не менш здивовані тим, що, маючи такі мільйонні статки, ОСОБА_3 не забезпечує свого молодшого сина вже більше чим півроку»;

2) зобов?язати ОСОБА_2 в десятиденний термін після набрання судовим рішенням законної сили спростувати вищезазначену інформацію шляхом розміщення на своїй сторінці у соціальній мережі «Інстаграм» такої публікації : «Визнати інформацію, викладену мною 27.10.2022 на моїй сторінці «Інстаграм» наступного змісту: «Вже майже ні для кого не секрет, що батько моєї дитини - ОСОБА_1 , але ви будете не менш здивовані тим, що, маючи такі мільйонні статки, ОСОБА_3 не забезпечує свого молодшого сина вже більше чим півроку» недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 »;

3) стягнути з відповідачки на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100 000, 00 гривень.

В обґрунтування таких вимог позивач зазначив наступне.

Йому стало відомо про опублікування відповідачкою 27.10.2022 року в соціальній мережі Інстаграм, а саме: в окремій стрічці «Інстаграм сторіс» відео, яке було активним протягом 24 годин, та містило наступну неправдиву інформацію: «Всім привіт. Вже майже ні для кого не секрет, що батько моєї дитини - ОСОБА_1 але ви будете не менш здивовані тим, що, маючи такі мільйонні статки, ОСОБА_3 не забезпечує свого молодшого сина вже більше чим півроку». Також відповідач розмістила в Інстаграм Сторіс допис наступного змісту: «Поясни татусь, чому Дімкові машинки не у Діминій квартирі?!».

Отже, оскільки автор цієї поширеної інформації відомий - ОСОБА_2 , яка самостійно може її спростувати у той же спосіб, що був використаний при розповсюдженні, саме вона є належним відповідачем у справі.

Розміщення вказаної інформації у соціальній мережі ОСОБА_2 не спростувала, а також не надала жодних доказів на підтвердження її дійсності.

Шевченківським районним судом м. Чернівців розглядалася справа №727/6136/22 за позовом ОСОБА_2 до нього про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

06.09.2022 ухвалою суду вищезазначену позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду у зв`язку з тим, що представник останньої подала відповідну заяву. Наведене підтверджує, що відповідачка сама усвідомлює абсурдність своїх тверджень з приводу того, що він начебто є батьком її дитини, проте продовжує публічно посягати на його честь і гідність та принижує його ділову репутацію, що й зумовило звернення до суду з даним позовом.

Позивач також вказав у позові, що він перебуває у шлюбних стосунках із ОСОБА_4 , з якою вони мають двох доньок, тривалий час проживають у злагоді, взаємоповазі та любові.

Натомість відповідачка, розповсюджуючи недостовірну інформацію в соціальній мережі Інстаграм, яка є однією із найпопулярніших у теперішній час, про те, що він нібито є батьком її малолітнього сина, завдає душевного болю та моральних страждань як йому, так і його коханій жінці, а також їх дітям, оскільки в ній містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності, він змушений докладати значних зусиль для відновлення свого престижу та ділової репутації, зазнав негативних змін та порушень звичайного ритму життя та роботи, а також у стані здоров`я, такі ж негативні зміни відбулися і в стані здоров`я членів його родини.

Розміщене в мережі Інтернет відповідачкою відео викладене доступною для розуміння пересічним громадянином мовою, а його формулювання вочевидь носять не оціночний, а негативно стверджувальний та принизливий по відношенню до нього характер. Інформація, вказана відповідачкою, не містить в собі сатири, алегорії чи гіпербол тощо, вона не є припущенням, викладені ОСОБА_2 обставини щодо його батьківства відносно сина можна перевірити на достовірність шляхом проведення судово-генетичної експертизи.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 листопада 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було залишено без руху в зв`язку із невідповідністю вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 листопада 2022 року подану ОСОБА_5 на виконання ухвали суду від 15.11.2022 року у новій редакції позовну заяву до ОСОБА_2 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

12.12.2022 року відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи повністю проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та фактичних обставин, наведених останнім на їх обґрунтування, зазначила наступне.

Вона не має особистого профілю в «Інстаграмі», не користується цією соціальною мережею для особистих цілей, та не знає, хто саме є власником сторінки «juliasik_d», а позивач не довів належними та допустимими доказами, що обліковий запис під цією назвою належить саме їй, отже,не довів її авторство долученого ним відео, а надані ним на підтвердження цих обставин фотографії з її зображенням вона особисто на цій сторінці не розміщувала, на даний час ці знімки на ній відсутні. Крім того, оскільки вона відео такого змісту не записувала, вважає його змонтованим.Зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів взагалі не зрозуміло, чи бачив хоча би хтось з колег, родичів позивача таке відео, навіть, якщо воно дійсно було десь розміщено, отже ним не доведено як сам факт поширення інформації, так і поширення її саме нею.

ОСОБА_1 також не надано суду належних доказів порушення його особистих немайнових прав, погіршення здоров`я; сума моральної шкоди, заявлена ним до стягнення в розмірі 100 000 грн., є явно завищеною та не підтвердженою, а тому відповідна позовна вимога задоволенню також не підлягає.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 лютого 2023 року провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №727/9312/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини та поновлено ухвалою суду від 09 вересня 2024 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 25 квітня 2025 року призначено у справі №727/9991/22 комплексну судову лінгвістично-фоноскопічну експертизу, проведення якої доручено експертам Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України із зупиненням провадження, яке поновлено ухвалою суду від 10 липня 2025 року.

У судових засіданнях в ході розгляду справи представник позивача адвокат Мар`ян І.С. позовні вимоги підтримав, вважає, що їх доведено письмовими матеріалами справи та показаннями допитаних судом свідків, а тому просить повністю задовольнити, оскільки відповідачка, розповсюдивши неправдиву інформацію щодо батьківства відповідача відносно її сина, принизила його честь, гідність та ділову репутацію, а також спричинила йому моральну шкоду

Представник відповідачки адвокат Бутирська І.А. просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю, оскільки він первісно заявив вимоги щодо публічного вибачення перед ним ОСОБА_2 , тобто обрав неналежний спосіб захисту, крім того, не довів, на її думку, поширення відповідачкою оспорюваної інформації в мережі «Інстаграм» та розмір заподіяної йому в зв`язку із цим моральної шкоди, а також не зазначив у позові власника веб-сайту, на якому таку інформацію було розміщено, тобто не залучив належного відповідача до участі у справі.

Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 в судові засідання не з`явилися, про дату, час та місце їх проведення були повідомлені належним чином, їх представники проти розгляду справи без особистої участі позивачки та відповідача не заперечували, з огляду на що суд вважав за можливе його провести в їх відсутність.

Заслухавши представників позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Конституцією України в ст.3 закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 28 Конституції України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до Преамбули Загальної Декларації прав людини визнання гідності, яка властива всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру.

Частиною 4 ст.32 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

У пункті 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Згідно зі ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 4, 6 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію.

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2020 року у справі №758/5355/17 не має характеру оціночних суджень інформація, яка стосується конкретних подій, конкретної особи та подається як установлений факт.

Судження вважається таким, що має оціночний характер, якщо воно виражає ставлення автора до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами як віра, впевненість чи сумнів. Якщо ж зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

У справі «Бразільє проти Франції» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що для розрізняння тверджень щодо фактів та оціночних суджень необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань.

Так, оціночними судженнями є інформація, яка, з урахуванням характеру вжитих висловлювань, відображає особисте ставлення автора до змісту висловленої ним думки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження 12-110гс19) зроблено правовий висновок такого змісту: при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Крім того, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно зі ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Частиною другою статті 16 ЦК України серед інших передбачені такі способи захисту цивільних прав та інтересів як: 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 9) відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Статтею 280 ЦК України визначено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та/або моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.ст.76,81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

На обґрунтування своїх позовних вимогпро захист честі,гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди позивачем до позову долучено відеозапис від 27.10.2022 року, скрін-шоти інтернет сторінки під назвою«juliasik_d», а також в судовому засіданні заявлено клопотання про призначення комплексної судової експертизи та про допит свідків.

Вказаний відеозапис позивач отримав самостійно та надав до суду на компакт-диску DVD R.

За наслідками дослідження цього доказу судом встановлено, що на ньому міститься запис із зображенням відповідачки ОСОБА_2 , проти чого її представник в ході розгляду не заперечувала, визнала та підтвердила цей факт, а також наступний текст: « Усім привіт. Вже майже ні для кого не секрет, що батько моєї дитини - ОСОБА_1 . Але ви будете не менше здивовані тим, що, маючи такі мільйонні статки, ОСОБА_3 не забезпечує свого молодшого сина вже більше чим пів року».

Адвокат Бутирська І.А., яка представляє інтереси ОСОБА_2 , в судовому засіданні стверджувала про неналежність останній голосу, яким промовлено вищезазначені фрази.

Проте, з висновку експерта Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 30.06.2025 року №CE-19/109-25/8535-ВЗза наслідками проведення призначеної судом комплексної судової лінгвістично-фоноскопічної експертизи вбачається, що ОСОБА_2 приймала участь в розмові, зафіксованій у сигналограмі файлу з назвою « ОСОБА_1 mр4».

Голос та мовлення особи, який міститься у сигналограмі файлу під назвою « ОСОБА_1 mр4», наявному в матеріалах справи N? 727/9991/22, належить громадянці ОСОБА_2 , зразки голосу й мовлення якої надано на експертизу для порівняння.

Слова та фрази, промовлені громадянкою ОСОБА_2 : Усім привіт. Вже майже ні для кого не секрет, що батько моєї дитини - ОСОБА_1 . Але ви будете не менше здивовані тим, що, маючи такі мільйонні статки, ОСОБА_3 не забезпечує свого молодшого сина вже більше чим пів року.

Сторона відповідача не надала суду доказів про те, що відеозапис на наданому позивачем диску є змонтованим, тобто відповідні заперечення в ході розгляду справи залишились не доведеними, а тому є голослівними.

Факт розміщення цього відеозапису в соціальній мережі «Інстаграм» та його перегляду ними в окремій стрічці «Інстаграм сторіс» підтвердили свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , допитані в судовому засіданні.

З огляду на зазначене не є спроможними доводи сторони відповідача про недоведеність позивачем поширення ОСОБА_2 щодо нього оспорюваної інформації в Інстаграмі, оскільки її розповсюдження ОСОБА_1 підтвердив не лише самостійно отриманим ним з мережі Інтернет компакт-диском із записом промови відповідачки про те, що він є батьком її сина та не виконує своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а й показаннями свідків, які повідомили суду, що особисто дивилися цей сюжет в «Інстаграм-Сторіс», що у сукупності свідчить про доведеність поширення такої інформації.

За таких обставин сам по собі факт відсутності у відповідачки сторінки в цій мережі на даний час не може позбавляти позивача захисту його порушених особистих немайнових прав у судовому порядку.

Оцінюючи зміст тексту ОСОБА_2 та поширену нею інформацію щодо позивача в межах наданого відеозапису суд вважає, що її висловлювання не мають характеру оціночних суджень, а стосуються конкретних подій, конкретної особи, повідомляються чітко, точно та є констатацією відповідачкою факту батьківства позивача щодо її сина та ухилення від обов`язку утримання останнього, отже є фактичними твердженнями.

На думку суду, така поширена відповідачкою інформація є негативною по відношенню до ОСОБА_1 , оскільки її зміст та розповсюдження таких тверджень невизначеному колу осіб створює несприятливі наслідки для позивача з огляду, зокрема, на те, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, від якого вони мають спільних дітей, а також ставить під сумнів його моральні якості та формує негативне враження у суспільстві про його неетичну поведінку в особистому житті з точки зору додержання суспільної моралі та загальноприйнятих норм.

Доказів того, що вказана інформація є достовірною ОСОБА_2 суду не надала, крім того вона спростована експертним дослідженням від 30.06.2025 року №CE-19/109-25/8535-ВЗ за наслідками проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи посправі №727/9312/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, згідно з яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може бути біологічним батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічною матір`ю якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено факт поширення відповідачкою інформації , викладеної в позові, ця інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, а також порушує його особисті немайнові права, оскільки в ній містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності, а тому він має право на її спростування.

При цьому, враховуючи, що судом розглядається позов ОСОБА_1 , поданий ним у новій редакції з додержанням вимог ч.3 ст.49 ЦПК України , який не містить вимоги про примусове вибачення відповідачки як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації, зауваження її представника про те, що позивачем обрано саме такий неналежний спосіб захисту є необгрунтованими.

Не можуть бути взяті до уваги, на думку суду, і доводи адвоката позивачки про необхідність відмови у задоволенні позову в зв`язку із незалученням до участі у справі в якості співідповідача власника веб-сайту, на якому було розміщено оспорювану інформацію, оскільки за встановлених в цій справі обставин суд вважає, що саме по собі не зазначення ОСОБА_1 в позовній заяві власника веб-сайту співвідповідачем не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до іншого належного відповідача ОСОБА_2 , яка цю інформацію поширила.

Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000, 00 грн на користь позивача суд зазначає наступне.

Факт розповсюдження недостовірної інформації відносно особи, в даному випадку позивача, є порушенням його честі, гідності та ділової репутації з точки зору об`єктивної та своєчасної оцінки з боку суспільства, окремих громадян та сам по собі породжує моральні переживання такої особи внаслідок хвилювань, репутаційних втрат, порушення звичайного способу життя, необхідністю витрачати час на відновлення прав, в зв`язку із чим заперечення представника відповідача про те, що завдання моральної шкоди позивачем не доведено, є безпідставними.

Разом з тим, враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що в даному випадку, виходячи з усіх конкретних обставин її заподіяння та ступеню вини відповідачки, у відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 5 000 грн., що буде достатньою компенсацією немайнових втрат, яких зазнав позивач внаслідок поширення про нього відповідачкою недостовірної інформації.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищенаведеного та, керуючись ст.ст.4,5,10, 12,13, 18, 81, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, викладену ОСОБА_2 у соціальній мережі «Інстаграм» наступного змісту: «Вже майже ні для кого не секрет, що батько моєї дитини - ОСОБА_1 , але ви будете не менш здивовані тим, що, маючи такі мільйонні статки, ОСОБА_3 не забезпечує свого молодшого сина вже більше чим півроку»;

Зобов?язати ОСОБА_2 в десятиденний термін після набрання судовим рішенням законної сили спростувати вищезазначену інформацію шляхом розміщення на своїй сторінці у соціальній мережі «Інстаграм» такої публікації : «Визнати інформацію, викладену мною 27.10.2022 на моїй сторінці «Інстаграм» наступного змісту: «Вже майже ні для кого не секрет, що батько моєї дитини - ОСОБА_1 , але ви будете не менш здивовані тим, що, маючи такі мільйонні статки, ОСОБА_3 не забезпечує свого молодшого сина вже більше чим півроку» недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01 серпня 2025 року.

Суддя М.Є. Бойко