Справа № 154/3301/24 Головуючий у 1 інстанції: Каліщук А. А.
Провадження № 22-ц/802/839/25 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 серпня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Володимирського міського суду Волинської області від 03 червня 2025 року в справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каштан» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Володимирського міського суду Волинської області від 03 червня 2025 року провадження у справі за позовом ОСББ «Каштан» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - закрито. Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ОСББ «Каштан» по 926 грн витрат на професійну правничу допомогу з кожного.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яка не була оплачена судовим збором. Водночас в апеляційній скарзі скаржник зазначала, що вона звільнена від сплати судового збору відповідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 18 червня 2025 року апеляційну скаргу було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - протягом 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали сплатити судовий збір в розмірі 605,60 гривень, оригінал квитанції надати в апеляційний суд. Апеляційним судом в ухвалі було звернуто увагу на те, що позов ОСББ, як надавача послуг до споживача послуг про стягнення заборгованості не стосується захисту прав споживача, а навпаки пов`язаний з допущеними споживачем порушеннями умов оплати комунальних послуг, а тому в силу вимог закону до спірних правовідносин не можна застосовувати ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживача».

На виконання вимог ухвали від ОСОБА_1 надійшла заява клопотання про скасування ухвали апеляційного суду від 18 червня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху, та відкриття апеляційного провадження за її апеляційною скаргою.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 05 серпня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування ухвали апеляційного суду та відкриття провадження у справі. Продовжено ОСОБА_1 на 10 днів з дня отримання копії даної ухвали, термін на усунення недоліків апеляційної скарги на ухвалу Володимирського міського суду Волинської області від 03 червня 2025 року в даній справі, які зазначені в ухвалі апеляційного суду від 18 червня 2025 року. Запропоновано подати докази сплати судового збору в розмірі 605, 60 гривень в апеляційний суд.

На виконання вимог ухвали від ОСОБА_1 надійшла повторна заява клопотання № 2 про скасування ухвал апеляційного суду та прийняти до розгляду її апеляційну скаргу. Доводи заяви-клопотання №2 від 18 серпня 2025 року є ідентичними доводами заяви клопотання, які були подані ОСОБА_1 02 липня 2025 року, з вказівкою про те, що ухвала суду не відповідає вимогам нормам ЦПК України. При цьому апелянт повторно стверджує про те, що вона звільнена від сплати судового збору, як споживач.

Постановляючи ухвалу суду від 05 серпня 2025 року, апеляційним судом звернуто увагу на те, що ухвала суду апеляційної інстанції від 18 червня 2025 року відповідає вимогам нормам ЦПК України та посвідчена з додержанням вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2029 року № 814. Також вказано, що дана цивільна справа не стосується оскарження дій чи бездіяльності органів ДВС, а спірні правовідносини виникли у зв`язку з зверненням ОСББ «Каштан» до відповідачів про стягнення вартості комунальних послуг, а тому скаржник зобов`язана сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу суду першої інстанції. Суд апеляційної інстанції в ухвалі від 05 серпня 2025 року надавав оцінку усім доводам зави-клопотання ОСОБА_1 .

Однак, не зважаючи на вказане, скаржник повторно подає за змістом аналогічну заяву - заяві, яка була подана раніше.

Аналіз викладених обставин дає підстави стверджувати, що має місце зловживання ОСОБА_1 своїм процесуальним правом на подання клопотання, яке вже вирішено судом.

Згідно з ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд роз`яснює, що відповідно вимог частини першої та пункту 1 частини другої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У справі «Преда і Дардарі проти Італії» Суд вказав, що метою норми ст. 17 Конвенції є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією. Крім того, Суд звертає увагу на те, що зловживанням правом визнається і така діяльність, яка фактично не спричинила шкоди, однак мала своєю метою у майбутньому використати певне право для порушення прав інших осіб.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Враховуючи викладене, а також те, що сутність проблеми зловживання правом полягає у співвідношенні нормативного i фактичного, суд вважає, що в даному випадку є всі правові підстави стверджувати про зловживання ОСОБА_1 , своїм процесуальним правом, оскільки дії скаржника, що виразилися у неодноразовому поданні клопотань для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин є усвідомленими вольовими систематичними вчинками, що лише формально ґрунтуються на положеннях процесуального права і не мають за мету захист порушених, невизнаних чи оспорюваних її прав, а навпаки такі вчинки та діяльність переслідують іншу мету, що в свою чергу порушує передбачене Конвенцією право позивача на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку.

Окрім того, необхідно зазначити, що в своїй заяві-клопотання № 2 ОСОБА_1 порушує питання неправомірності, на думку скаржника, постановлення ухвали апеляційного суду від 05 серпня 2025 року, відповідно до якої апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Володимирського міського суду Волинської області від 03 червня 2025 року в даній справі - визнано неподаною і повернути ОСОБА_4 , яке жодного правового значення до вирішення даної заяви не має.

Також заявник в негативному світлі відгукується, як за суддю першої інстанції, який постановляв оскаржувану ухвалу так і за суддів апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Аналіз змісту частини другої статті 44 ЦПК України дає підстави для висновку, що перелік дій, які суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

У процесуальних правовідносинах, намагаючись донести свою думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників. Вказані дії є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє, і суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства.

Подібні правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 07 листопада 2019 року у справі №9901/324/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21, від 17 листопада 2022 року у справі № 822/5962/15.

Апеляційний суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що учасник справи повинен користуватися процесуальними правами виключно в межах завдань цивільного судочинства, сприяючи суду у здійсненні правосуддя. Якщо такий учасник вчиняє процесуальну дію з іншою метою, зокрема образити, принизити учасників судового процесу, їхніх представників, суд, висловити власні негативні емоції на їхні дії та рішення, він виходить за межі змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій.

У тексті заяви-клопотання № 2 ОСОБА_1 використовує висловлювання, які непритаманні для написання ділових документів (в тому числі заяви), зокрема виражає явну неповагу до судді суду першої інстанції, під головуванням якого ухвалено оскаржуване судове рішення, та відображає зневажливе ставлення до судової гілки влади загалом.

Звертаючись до апеляційного суду з заявою-клопотанням № 2, заявник використовує при цьому некоректну лексику, яка має цинічний (зневажливо-знущальний характер).

Зазначені висловлювання виходять за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що у розумінні Європейського суду з прав людини констатується, як зловживання правом на подання заяви.

Вирішуючи питання прийнятності заяв у справі «Ржегак проти Чеської Республіки», заява № 67208/01, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що такі висловлювання заявника, як «…Ваш славний Суд підтвердив злочини комуністичного режиму і комуністичних трибуналів…», «Ваш Cуд... ліквідує основні права людини!», «…коли я знаю, що Ваш славний Суд наповнений агентами спецслужб колишньої Чехословаччини та Радянського Союзу…», є неправдивими, недоречними та виявом неповаги до суду - як до його членів, так і до суду як інституції.

Згідно з практикою ЄСПЛ заяву можна відхилити з огляду на зловживання правом на її подання відповідно до частини третьої статті 35 Конвенції, лише за те, що вона була свідомо обґрунтована неправдивими фактами, незалежно від того чи використовуються в ній образливі висловлювання (у справі «Варбанов проти Болгарії», рішення від 5 жовтня 2000 року, заява № 31365/96, пункт 36, («Акдівар та інші проти Туреччини»), рішення від 16 серпня 1996 року, Звіти про Судові рішення та ухвали («Reports of Judgments and Decisions») 1996-IV, с. 1210-1211, пункти 53-54).

Вжиті ОСОБА_1 висловлювання у заяві-клопотання №2, які не притаманні для написання ділових документів, відображають зневажливе ставлення заявника до судді першої інстанції, який ухвалював оскаржуване судове рішення, судової гілки влади загалом, а також зневажливо іронічна оцінка процесуальних дій та рішень у справі, яка не стосується прав, свобод та інтересів ні позивача, ні відповідачів, є виявом очевидної неповаги, не спрямовані на ефективний захист її прав, свобод та інтересів, а тому суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

ЄСПЛ, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання, зокрема, якщо заявник під час звернення до ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (ухвали ЄСПЛ щодо прийнятності у справах «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року, заяви № № 61164/00, 18589/02, «Ржегак проти Чеської Республіки» від 18 травня 2004 року, заява № 67208/01, «Апініс проти Латвії» від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06, пункт 15).

Апеляційний суд зазначає, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, зокрема і у разі зловживання таким правом на звернення до суду.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання ( частина 3 статті 44 ЦПК України).

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, а також з метою забезпечення виконання завдань цивільного судочинства, дотримання засад і принципів міжнародного права, колегія суддів приходить до висновку про повернення скаржнику ОСОБА_1 заяву клопотання № 2, яка подана 18 серпня 2025 року.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі подальшого зловживання процесуальними правами, до неї будуть застосовані заходи процесуального примусу, передбачені пунктом 5 частиною першою статті 144 ЦПК України.

Відповідно до ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).

Виходячи з викладених обставин та вимог процесуального закону апеляційну скаргу необхідно визнати неподаною і повернути скаржнику, оскільки скаржник не усунула недоліки апеляційної скарги, які зазначені в ухвалі апеляційного суду від 18 червня 2025 року.

Повернення апеляційної скарги не перешкоджає можливості повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст. 44, 185, 356, 357 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Повернути заяву-клопотання № 2 ОСОБА_1 - заявнику.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Володимирського міського суду Волинської області від 03 червня 2025 року в справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каштан» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - визнати неподаною і повернути ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий-суддя:

Судді: