АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2025 року

м. Чернівці

справа № 726/993/25

провадження № 22-ц/822/770/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Перепелюк І. Б.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 26 червня 2025 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Проскурняк І. Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 .

З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь (а. с. 197-199):

заборгованість за аліментами на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 46 335 гривень 37 копійок;

пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 46 335 гривень 37 копійок.

Позов обґрунтований тим, що 07 листопада 2022 року Садгірським районним судом міста Чернівці видано судовий наказ у справі №726/1581/22 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків для дитини відповідного віку, починаючи із 27 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ), загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за аліментами станом на квітень 2025 року становить 48 635 гривень 37 копійок.

Зазначає, що відповідачка добровільно у повному розмірі не погашає заборгованість за аліментами на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В частині стягнення з відповідачки пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилається на те, що частиною першою статті 196 СК України, розмір пені нараховується у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Тому розмір пені за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 дорівнює сумі заборгованості за аліментами, а саме 48 635 гривень 37 копійок.

Короткий зміст судового рішення першої інстанції

Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 26 червня 2025 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за аліментами мотивоване тим, що судовий наказ Садгірського районного суду міста Чернівці від 07 листопада 2022 року перебуває на примусовому виконанні у Третьому відділі державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) та не був скасований судом, а тому його слід вважати чинним та його порядок його виконання врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».

Спір щодо розміру заборгованості ОСОБА_2 за аліментами, який визначений у виконавчому провадженні № 70648303, між сторонами відсутній. В зв`язку з цим, з відповідачки не може бути повторно стягнуто суму заборгованості за аліментами.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів, суд врахував, що відповідачка з березня 2022 року перебуває за межами території України, та їй не було відомо про наявність судового наказу Садгірського районного суду міста Чернівці від 07 листопада 2022 року, який направлявся за адресою АДРЕСА_1 , однак місцем реєстрації її була адреса АДРЕСА_1 , а тому прийшов до висновку про відсутність вини відповідачки у неналежному виконанні зобов`язання по сплаті аліментів та у виникненні заборгованості по їх сплаті.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність доводів ОСОБА_1 про те, що відповідачка умисно не сплачувала аліменти, а тому зобов`язана сплатити неустойку за весь період невиконання судового наказу про стягнення аліментів, оскільки судом надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, врахуючи те, що відповідачка дізнавшись про наявність боргового зобов`язання частково погасила заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості та, те що у відповідачки перебувають на утриманні ще троє неповнолітніх дітей.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 26 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що суд першої інстанції помилково не врахував, що позов ОСОБА_1 заявлено з тих підстав, що відповідачка не сплачувала аліменти, утворивши значну суму заборгованості, яка на час розгляду справи в суді першої інстанції становила 46 335 гривень 37 копійок.

Зазначає, що ОСОБА_5 частково сплатила суму заборгованості по аліментах у період з січня 2025 року по травень 2025 року та остання сплата аліментів відбулася у сумі 2 300 гривень 10 червня 2025 року.

Як тільки було ухвалено рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 26 червня 2025 року жодного платежу відповідачкою більше не здійснювалося, тобто уже півтора місяця дитина не отримує кошти на одяг, харчування, тощо.

Вважає, що тим самим суд першої інстанції грубо порушив конституційне право дитини на належне матеріальне забезпечення та сприяв ОСОБА_2 уникнути сплати як заборгованості по аліментах, так і безпосередньо сплати аліментів.

В порушення частини другої статті 194 СК України суд звільнив ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментах, оскільки вказана норма чітко визначає, що перебування боржника за кордоном не є підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах.

Крім того стверджує, що ОСОБА_2 про наявність судового наказу щодо стягнення з неї аліментів на утримання дочки було відомо з листопада 2022 року.

Що стосується твердження суду про те, що ОСОБА_1 на даний час перебуває на обліку у Департаменті соціальної політики Чернівецької міської ради та отримує там допомогу на дитину у зв`язку з тим, що мати ухиляється від сплати аліментів, то дане твердження є недостовірним, оскільки представником відповідачки ОСОБА_6 до свого відзиву від 16 квітня 2025 року додано довідку Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради № 958 від 18 лютого 2025 року про те, що ОСОБА_1 перебував на обліку як отримувач тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів та допомога була призначена по 31 січня 2025 року. Як тільки 24 січня 2025 року ОСОБА_1 отримав перший раз аліменти, він одразу звернувся до департаменту 27 січня 2025 року про припинення виплати допомоги.

ОСОБА_1 у передбачений порядком десятиденний термін повідомив про перше отримання аліментів і з 01 лютого 2025 року йому було припинено виплату допомоги.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05 травня 2009 року (а. с. 10).

Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 30 березня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 та дочки ОСОБА_4 (а. с. 65-68).

Судовим наказом Садгірського районного суду міста Чернівці від 07 листопада 2022 року у справі № 726/1581/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків для дитини відповідного віку, починаючи із 27 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 12).

Як вбачається зі змісту вказаного судового наказу зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 зазначено наступну адресу: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 АДРЕСА_2 .

Як встановлено судами судовий наказ Садгірського районного суду міста Чернівці від 07 листопада 2022 року направлявся ОСОБА_2 за наступною поштовою адресою: АДРЕСА_2 , тобто за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , що підтверджується супровідним листом від 10 листопада 2022 року, конвертом та поштовим повідомленням (а. с. 74-78).

Із матеріалами справи № 726/1581/22 та, відповідно, судовим наказом Садгірського районного суду міста Чернівці від 07 листопада 2022 року, ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв ОСОБА_6 , ознайомилася 19 листопада 2024 року, що підтверджується заявою про ознайомлення із матеріалами справи від 14 листопада 2024 року (а. с. 78).

Постановою старшого державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) від 03 січня 2023 року відкрито виконавче провадження № 70648303 з виконання судового наказу Садгірського районного суду міста Чернівці № 726/1581/22 (а. с. 16).

З матеріалів справи встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 70648303 направлялася ОСОБА_2 за наступною поштовою адресою: АДРЕСА_3 тобто не за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 , що підтверджується реєстром відправлень рекомендованих листів від 09 січня 2023 року (а. с. 139 зв.-142).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеним державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ), загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за аліментами станом на квітень 2025 року становить 48 635 гривень 37 копійок (a. с. 172-173).

Також із вказаного розрахунку вбачається, що ОСОБА_2 за період із січня 2025 року по квітень 2025 року сплачено аліменти у загальній сумі 42 549 гривень 75 копійок.

Наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження підтверджується, що на утримані ОСОБА_2 перебувають троє малолітніх дітей: син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 79-81).

Відповідно до довідки Колективного муніципалітету Бустедт-Ріклінг ОСОБА_2 з 17 березня 2022 року проживає в громаді Ріклінг (Німеччина) та з 06 квітня 2022 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 (а. с. 87-98).

Постановою старшого державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) від 15 листопада 2024 року у виконавчому провадженні № 70648303 накладено на боржника ОСОБА_2 штраф на користь стягувача ОСОБА_1 у розмірі 30% від суми заборгованості за аліментами, що становить 21 913 гривень 69 копійок (а. с. 108).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам з огляду на наступне.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 пред`явленої до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Сімейним кодексом України (далі СК України) визначено право та способи захисту у спорах про стягнення аліментів, а також у спорах про стягнення заборгованості за аліментами.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої-третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже є два способи виконання обов`язку батьків, які проживають окремо, в утриманні дитини: за домовленістю (добровільно), або за рішенням суду.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 761/43598/21 (провадження № 61-2588св24).

Як встановлено судами, судовим наказом Садгірського районного суду міста Чернівці від 07 листопада 2022 року у справі № 726/1581/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків для дитини відповідного віку, починаючи із 27 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

В подальшому постановою старшого державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) від 03 січня 2023 року відкрито виконавче провадження № 70648303 з виконання судового наказу Садгірського районного суду міста Чернівці № 726/1581/22.

Колегія суддів надаючи оцінку спірним правовідносинам виходить із наступного.

Стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами врегульовано статтею 194 СК України, за змістом частини четвертої якої, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до частини першої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Згідно з частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Порядок стягнення аліментів врегульований статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Згідно з частиною першою статті 71 Закону № 1404-VIII виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

За змістом частин третьої, четвертої, тринадцятої статті 71 Закону № 1404-VIII визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України.

При цьому частиною восьмою статті 71 Закону № 1404-VIII врегульовано, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За обставин цієї справи розмір заборгованості ОСОБА_2 за аліментами на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений державним виконавцем у порядку встановленому Законом № 1404-VIII.

Зокрема згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним у виконавчому провадженні № 70648303 державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ), загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за аліментами станом на квітень 2025 року становить 48 635 гривень 37 копійок.

Як встановлено судами, спір щодо розміру заборгованості ОСОБА_2 за аліментами, який визначений у виконавчому провадженні № 70648303, між сторонами відсутній.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2024 у справі № 761/43598/21, на яку міститься посилання представника відповідачки у письмових поясненнях, на підставі системного аналізу статей 181, 187, 191 СК України дійшов висновку, що: «вказані норми матеріального права визначають порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні, за заявою платника, поданою відповідно до статті 187 СК України, і саме в цьому випадку закон передбачає право на звернення до суду та стягнення заборгованості за аліментами.

Стягнення ж заборгованості за аліментами, які вже стягуються на підставі судового рішення, закон не передбачає. Суд, при наявності спору може лише визначити розмір такої заборгованості, яка має бути стягнена в межах виконавчого провадження, при виконанні рішення суду про стягнення аліментів, і ухвалення окремого (додаткового) рішення суду про стягнення цієї заборгованості не потребує».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23) вказав на те, що порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Встановивши фактичні обставини цієї справи щодо здійснення державним виконавцем розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за аліментами у виконавчому провадженні № 70648303 та відсутності спору щодо її розміру, колегія суддів приходить до висновку, що право ОСОБА_1 не порушено.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

З урахування вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 пред`явленої до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів

Положеннями частини другої статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як зазначалось вище статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У спірних правовідносинах у ОСОБА_2 виник обов`язок сплачувати аліменти на утримання її неповнолітньої дочки на підставі судового наказу Садгірського районного суду міста Чернівці від 07 листопада 2022 року у справі № 726/1581/22.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновки, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19).

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 квітня 2022 року у справі № 381/1553/19-ц (провадження № 61-9238св21).

Колегія суддів надаючи оцінку фактичним обставинам справи на предмет наявності вини у діях ОСОБА_2 , що призвели до виникнення заборгованості за аліментами, виходить із наступного.

Статтею 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 169 ЦПК України після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові до його електронного кабінету, а в разі відсутності електронного кабінету рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного.

Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

Згідно з частиною четвертою статті 169 ЦПК України днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 272 цього Кодексу.

За змістом частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Проте, як встановлено судами судовий наказ Садгірського районного суду міста Чернівці від 07 листопада 2022 року направлявся ОСОБА_2 за наступною поштовою адресою: АДРЕСА_2 , тобто за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , що підтверджується супровідним листом від 10 листопада 2022 року, конвертом та поштовим повідомленням.

Також відповідно до вимог частини першої статті 28 Закону № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Проте, як встановлено судами у ході розгляду цієї справи постанова про відкриття виконавчого провадження № 70648303 направлялася ОСОБА_2 за наступною поштовою адресою: АДРЕСА_3 тобто не за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 , що підтверджується реєстром відправлень рекомендованих листів від 09 січня 2023 року.

За обставин цієї справи:

судовий наказ у справі № 726/1581/22 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки з 27 жовтня 2022 року виданий судом 07 листопада 2022 року;

виконавче провадження № 70648303 з примусового виконання судового рішення відкрито 03 січня 2023 року;

судовий наказ від 07 листопада 2022 року та постанова виконавця від 03 січня 2023 року у встановленому законом порядку ОСОБА_2 не надсилались;

із судовим наказом ОСОБА_2 ознайомилася 19 листопада 2024 року. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, шо позивач до дня звернення судового наказу до примусового виконання та відкриття виконавчого провадження (03 січня 2023 року) звертався до відповідачки про необхідність виконання судового наказу у добровільному порядку, повідомивши її про способи перерахування коштів, його номер банківського рахунку, або інші можливі способи перерахування аліментних платежів.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для нарахування пені за прострочення сплати аліментних платежів за період з жовтня 2022 року по листопад 2024 року.

Висновки судів у цій частині узгоджуються із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 761/893/23 (провадження № 61-17723св23).

В свою чергу, що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачки пені за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2024 року по квітень 2025 року, колегія суддів враховує, що з 17 березня 2022 року ОСОБА_2 проживає в громаді Ріклінг (Німеччина) та з 06 квітня 2022 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 , що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Колективного муніципалітету Бустедт-Ріклінг.

Також наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження підтверджується, що на утримані ОСОБА_2 перебувають троє малолітніх дітей: син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеним державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ), ОСОБА_2 за період із січня 2025 року по квітень 2025 року сплачено аліменти у загальній сумі 42 549 гривень 75 копійок.

При цьому станом на квітень 2025 року непогашеною залишилась заборгованість за аліментами у сумі 48 635 гривень 37 копійок.

За встановлених судами фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачкою вжито всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів та погашення заборгованості з часу, коли їй стало про це відомо, і дії ОСОБА_2 не можуть вважатися недобросовісними.

Отже, відповідачкою спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості за аліментами за період з жовтня 2022 року по квітень 2025 року. А тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 пред`явленої до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є законим та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції від 26 червня 2025 року ухвалено з дотримання норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

Ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 26 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 28 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді: Мирослава КУЛЯНДА

Ірина ПЕРЕПЕЛЮК