Єдиний унікальний номер судової справи: 473/2967/25
Провадження №22-ц/812/1449/25 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

11 серпня 2025 року м. Миколаїв справа № 473/2967/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Шурмою Є.М.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Лукіянчиним Ігорем Петровичем, на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 червня 2025 року, постановлену суддею Булкат М.С. за матеріалами скарги ОСОБА_1 щодо незаконної бездіяльності Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області, щодо не зняття (скасування) арешту з нерухомого майна боржниці, накладеному у виконавчому провадженні №9876249,

встановив:

09 червня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області, щодо не зняття (скасування) арешту з нерухомого майна боржниці, накладеному у виконавчому провадженні №9876249, в якому просила визнати протиправною його бездіяльність та зобов`язати вчинити дії щодо зняття арешту накладеного на все належне їй майно в межах виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 серпня 2008 року у справі №2-1245.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 червня 2025 року скарга була залишена без руху та скаржниці був наданий строк для усунення недоліків заяви.

Наступною ухвалою того ж суду від 27 червня 2025 року, у зв`язку з не усуненням недоліків, скаргу повернуто заявниці з роз`ясненням, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Повертаючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що скаргу на дії виконавця подано без додержання вимог частини другої статті 183, частини третьої, четвертої статті 447 ЦПК України.

ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 червня 2025 року та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції винесено ухвалу від 12 червня 2025 року з порушенням норм процесуального права, оскільки скаргу було подано в порядку розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень». Вимоги до скарги містяться в статті 448 ЦПК України, а не в статті 175 ЦПК України, як вказав суд.

Залишаючи без руху скаргу та в подальшому повертаючи її, суд вдався до аналізу доказів по справі, що є неприпустимим на стадії відкриття провадження у справі. Крім того, суд не врахував предмет скарги та обставини, якими обґрунтовувались вимоги скарги.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважала можливим розглянути справу через неявку учасників справи на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що скаржник не усунув недоліків скарги, а саме не надав виписку з АТ «Райффайзен Банк Аваль» про погашення боргу у сумі 31 354, 24 грн з метою забезпечення виконання рішення суду, скарга не містить постанови про накладення арешту, про відкриття виконавчого провадження та про повернення виконавчого листа стягувачу.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що діючим цивільно-процесуальним законодавством не передбачено можливості застосування до скарги на рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця положень статті 185 ЦПК України, щодо залишення скарги без руху.

Частина п`ята статті 448 ЦПК України передбачає, що суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо застосування до даних правовідносин аналогії закону на підставі частини дев`ятої статті 10 ЦПК України є помилковими, оскільки таке застосування можливе лише у разі, якщо є прогалина у законодавстві, тобто є суспільні відносини, які відносяться, зокрема до сфери процесуального права, однак останні не врегульовані жодним чином нормами процесуального права.

Оскільки дані правовідносини врегульовані діючим цивільно-процесуальним законодавством, прогалин у законодавстві з цього приводу немає, тому підстав для застосування аналогії закону не вбачається.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про повернення скарги, недоліки якої не усунуто.

Більш того, частиною 3 статті 448 ЦПК України передбачено, що скарга повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається скарга;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

4) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються;

5) ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження;

6) номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа;

7) дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця;

8) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;

9) викладення обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до скарги.

Відтак, частиною третьою статті 448 ЦПК України чітко визначено, яка за формою та змістом має бути скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

За правилами пункту 2 частини четвертої статті 448 ЦПК України до скарги додаються докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 09 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області, щодо не зняття (скасування) арешту з нерухомого майна боржниці, накладеному у виконавчому провадженні № 9876249, в якому просила визнати протиправною його бездіяльність та зобов`язати вчинити дії щодо зняття арешту накладеного на все належне їй майно в межах виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду від 27 серпня 2008 року у справі №2-1245.

В обґрунтовування скарги скаржник зазначала, що виконавчий лист стягувачем після повернення (25 травня 2009 року) повторно не пред`являвся до примусового виконання, строки його пред`явлення до виконання закінчилися ще до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» №1404- VIIІ, тому, на думку заявника, очевидним є факт, що збереження арештів, накладених державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправдним втручанням у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_1 .

Отже, зміст скарги відповідає положенням статті 448 ЦПК України, зокрема містить викладення обставин, якими заявниця обґрунтовувала свої вимоги.

На підтвердження викладених обставин до матеріалів скарги додано копію паспорту скаржника, копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію рішення суду від 25 серпня 2008 року, копію відповіді Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області, копію скарги в двох екземплярах.

За змістом статті 13 ЦПК України скаржник на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у скарзі на дії виконавця обставин чи доказів на підтвердження вимог, неточність формулювань вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав скарги за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні скарги по суті, а не для повернення такої скарги без розгляду.

Таким чином, на стадії прийняття скарги на дії виконавця суд вирішує питання виключно щодо відповідності форми скарги вимогам статті 448 ЦПК України. Якщо така скарга відповідає формі, визначеній цивільним процесуальним законом, то вона приймається до розгляду, в іншому випадку суд повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.

Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про повернення скарги скаржнику.

Відповідно до частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала про повернення скарги постановлена з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Лукіянчиним Ігорем Петровичем, задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 червня 2025 року скасувати.

Справу за скаргою ОСОБА_1 щодо незаконної бездіяльності Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області, щодо не зняття (скасування) арешту з нерухомого майна боржниці, накладеному у виконавчому провадженні № 9876249 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 11 серпня 2025 року.