Справа №:755/4/25
Провадження №: 2-о/755/1/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Гончарука В.П.,

за участю секретаря: Печуркіної Я.А.,

представника заявника ОСОБА_1

представника зацікавленої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , за участю заінтересованої особи: Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_3 через свого представника звернулася до суду із заявою про встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, мотивуючи тим, що заявник користувався паспортом старого зразка (СРСР), не змінюючи його на новий, який було втрачено.

Заявниця народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Алчевськ ( стара назва Комунарськ) Луганської обл., дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 9.10.1970 р., дівоче прізвище ОСОБА_4 .

Дана обставина підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №, виданого Подільським ВДРАЦС у м.Києві ЦМУ МЮ ( м.Київ) 12.06.2024 р.

24.10.1975 р. заявниця уклала шлюб з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було зареєстровано ВДРАЦС Алчевського міського управління юстиції у Луганській обл., що також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №46.

В зв`язку укладенням шлюбу заявниця отримала в 1976 р. новий паспорт громадянина СРСР.

В шлюбі у заявниці народилося троє дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В 1985 р. заявниця розірвала шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_2 , виданого 11.06.2985 р. та змінила місце свого проживання з м.Алчевськ та стала проживати з дітьми в АДРЕСА_1 , де проживала до 1994 р.

В 1994 р. заявниця переїхала до м.Києва де стала проживати за адресою: АДРЕСА_2 . де проживала до 2015 р.

За весь період часу заявниця працювала не офіційно, паспорт громадянина СРСР вона втратила ще в 1994 р., паспорт громадянина України вона не змогла отримати так -як їй відмовляли в отримані паспорта громадянина України без підтверджуючих документів.

В 2019 р. заявниця звернулася до Сєверодонецького міського відділу УДМС України в Луганській обл. з питання оформлення паспорта громадянина України і листом заявнику було роз`яснено, що для підтвердження належності до громадянства України необхідно отримати судове рішення про встановлення факту постійного проживання на території України за станом 24.08.1991 р.

Доказами підтвердження особи заявника є посвідчення про взяття на облік бездомної особи №4134 від 25.04.2024 р. та захисний лист від представництва в Україні УВКБ ООН від 30.04.2024 р.

Факт родинних зв`язків заявниці з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 підтверджується результатом аналізу ДНК №35306 від 10.06.2022 р.

Станом на 1991 р. заявниця на постійній основі проживала в м.Луганськ , що також підтверджується записом в трудовій книжці , а саме працювала експедитором та начальником відділу збуту на Малому державному підприємстві «Форвард» в м.Луганськ» ( запис від 14.08.1991 р. та 16.03.1992 р.).

Також доказом проживання в м.Луганськ станом на 1991 р. заявниці підтверджується тим, що остання отримала посвідчення водія категорії «В» 4 квітня 1992 р. в ВРЕВ м.Луганськ.

Дана обставина підтверджується відповіддю з головного сервісного центру МВС від 12.06.2024 р.

Факт постійного проживання на території України заявнику потрібен для прийняття заінтересованою особою рішення про встановлення належності заявника до громадянства України та отримання паспорта громадянина України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 6 січня 2025 року відкрито провадження у даній справі та справу призначено до судового розгляду.

Представник заявника ОСОБА_9 та сама заявниця надала в судовому засіданні підтримали заяву та просили її задовольнити з обставин викладених вище, додатково вказуючи, що на даний момент вона втратила зв`язки зі своїми старшими донькою та сином ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 так -як останні проживають на тимчасово окупованій території України, а саме в м.Луганськ.

Менший син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 до повномасштабного вторгнення ( 2022 р.) проживав в м.Києві але на даний час проживає за кордоном.

Представник заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області в судовому засіданні підтримала заяву ОСОБА_3 , вказуючи на те, що заявником надано до суду достаньо доказів, що підтверджують факт її проживання на території України станом на 1991 р..

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного.

Заявниця народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Алчевськ ( стара назва Комунарськ) Луганської обл., дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 9.10.1970 р., дівоче прізвище ОСОБА_4 .

Дана обставина підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №, виданого Подільським ВДРАЦС у м.Києві ЦМУ МЮ ( м.Київ) 12.06.2024 р.

24.10.1975 р. заявниця уклала шлюб з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було зареєстровано ВДРАЦС Алчевського міського управління юстиції у Луганській обл., що також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №46.

Станом на 1991 -1992 р. заявниця на постійній основі проживала в м.Луганськ, що також підтверджується здійсненими записами в трудовій книжці, а саме працювала експедитором та начальником відділу збуту на Малому державному підприємстві «Форвард» в м.Луганськ» ( запис від 14.08.1991 р. та 16.03.1992 р.).

Крім того відповідно до здійснених записів в трудовій книжці ОСОБА_3 вбачається, що остання розпочала свою офіційну трудову діяльність з 23.12.1971 р. та закінчила 29.10.1993 р.

За цей період часу заявниця працювала на різних посадах в підприємствах м. Алчевська та Луганська .

Також доказом проживання в м. Луганськ станом на 1991 р. заявниці підтверджується тим, що остання отримала посвідчення водія категорії «В» серія та номер АВЭ 100009 від 4 квітня 1992 р. в ВРЕВ м. Луганськ.

Дана обставина підтверджується відповіддю з головного сервісного центру МВС від 12.06.2024 р.

Факт родинних стосунків заявниці ОСОБА_3 з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 підтверджується результатом аналізу ДНК №35306 від 10.06.2022 р. зроблених ТОВ «Папа Мама».

ОСОБА_8 відповідно до облікової картки на особу, був народжений в м.Алчевськ Луганської обл., та на даний час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Заявниця ОСОБА_3 взятта на облік як бездомна особа, що підтверджується посвідченням №4134 від 25.04.2024 р. та захисним листом від представництва в Україні УВКБ ООН від 30.04.2024 р.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України» визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20), від 19 травня 2021 року у справі № 496/818/19.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення юридичного факту постійного проживання заявни ОСОБА_3 на території України станом на 24 серпня 1991 року відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України», оскільки даний факт є доведеним наявними в матеріалах справи доказами, дата 24 серпня 1991 року пов`язана із датою проголошення незалежності України та надає право особам, що проживали на цей період на території України, право отримання громадянства України, тому встановлення юридичного факту постійного проживання ОСОБА_3 на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідно заявнику для звернення до підрозділу Державної міграційної служби України або Центру надання адміністративних послуг за місцем фактичного проживання у м. Києві із заявою про видачу паспорта громадянина України замість втраченого або викраденого та подальшої перевірки даних про її особу вказаним органом.

Оскільки метою встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року є отримання заявником паспорта громадянина України, суд дійшов висновку про відсутність спору про право та наявність підстав для розгляду заяви в порядку окремого провадження.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 листопада 2020 року в справі № 521/21665/18 (провадження № 61-23379св19), у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 496/818/19.

При цьому, встановлення одночасно факту постійного проживання заявника на території України станом 13 листопада 1991 року законом не передбачено.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, заява ОСОБА_10 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, про встановлення факту постійного проживання на території України є обґрунтованою та такою, що підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення», Закону України «Про громадянство України», ст.ст. 258, 259, 263-265, 293, 315-319, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_3 , за участю заінтересованої особи: Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18 серпня 2025 року.

Суддя: