Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

04 серпня 2025 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Суходольського О.М.

за участю секретаря Культенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів , -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Попову І.П. звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свої вимоги мотивує тим, що 18.10.2008 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 23.11.2017 року в справі №712/11870/17 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - розірвано та залишено позивачці прізвище « ОСОБА_6 ». Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач 24.08.2024 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , після держаної реєстрації шлюбу прізвище позивача змінене на « ОСОБА_8 ».

Позивачка ОСОБА_1 зазначає, що діти проживають разом з нею, перебувають на її утриманні, відповідач ОСОБА_2 періодично надає кошти для утримання дітей, розмір яких і періодичність він визначає на власний розсуд. Проте, вказаних коштів не достатньо для забезпечення потреб дітей в найнеобхіднішому. Відповідач на даний час працює за межами України, отримує високий стабільний дохід, на утриманні у відповідача інші особи не перебувають. Оскільки фізично-духовний розвиток дітей та матеріальне забезпечення їх всім необхідним вимагає значних фінансових витрат, позивач має звертається до суду з даним позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 03.07.2025 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву.

04.08.2025 року через «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_9 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення аліментів, в якому відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні заявлених вимог, аргументуючи тим, що позивачем не наведено жодного обґрунтованого розрахунку фактичних витрат на утримання дітей, а також не подано доказів, що підтверджують розмір та характер таких витрат (зокрема, витрат на харчування, одяг, медичне обслуговування, освіту, гуртки, секції тощо). Також у позовній заяві відсутні будь-які документи, що підтверджують реальні фінансові потреби дітей та необхідність встановлення саме такого розміру аліментів. Згідно з положеннями статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. При цьому саме позивач повинен надати належні та допустимі докази таких обставин, що витікає зі змісту статті 12 Цивільного процесуального кодексу України. Отже, твердження позивача про недостатність добровільної матеріальної допомоги не є належним доказом потреб дітей, а відтак - не може бути самостійною підставою для визначення фіксованого або підвищеного розміру аліментів без відповідного документального підтвердження. Відповідач зазначає, що він у добровільному порядку систематично надавав фінансову допомогу на утримання дітей. Зокрема, щомісячно здійснювались перекази грошових коштів у середньому розмірі близько 12 500 грн. Окрім того, відповідачем неодноразово проводились витрати, пов`язані з придбанням товарів довготривалого користування та предметів побуту - зокрема, побутової техніки, меблів, електронних пристроїв, ліків, одягу та інших речей, необхідних для задоволення потреб дітей. Витрати на зазначені товари розподілялись між сторонами порівну. Наведені витрати та грошові перерахування підтверджуються відповідними квитанціями, розрахунковими документами та знімками екрану з листування позивача та відповідача. На підставі викладених обставин, позивач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, а у разі якщо суд дійде висновку про часткове задоволення позовних вимог просив визначити розмір аліментів у розмірі, що є співмірним реальному матеріальному становищу відповідача, з урахуванням його добровільної участі в утриманні дітей, наявності об`єктивних витрат, пов`язаних із проживанням за кордоном, майбутніх обов`язків щодо новонародженої дитини, а також участі чоловіка позивача у забезпеченні потреб дітей.

Дослідивши надані позивачем письмові докази та наданий відповідачем відзив на позовну заяву, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено, що 18.10.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис №1698.

Згідно рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 23.11.2017 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 розірвано.

ОСОБА_1 24.08.2024 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , після держаної реєстрації шлюбу прізвище позивача змінене на « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_10 .

Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_2 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_10 .

Згідно відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб виданого Черкаською територіальною громадою про те, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 3 особи, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України).

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України- за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст.182 СК України, судом при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Розмір аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача, відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України щодо розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити рішення в частині стягнення аліментів - до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Згідно доводів відповідача суд вбачає, що відповідач надавав фінансову допомогу на утримання дітей. Однак, доводи відповідача та надані докази не спростовують доводів позивачки про те, що діти проживають разом із знею та перебувають на її утриманні, не спростовують вимог закону про необхідність сплачувати аліменти. Тому, суд критично оцінює доводи відповідача у відзиві на позовну заяву, оскільки окрім знімків листування сторін та розрахункових документів до суду не надано належних і допустимих доказів, на підставі яких можна зробити висновок про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд констатує, що відповідач має обов`язок по утриманню дитини, та дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог частини 1 статті 182 СК України, врахував, що відповідач є чоловіком працездатного віку. Відомостей про незадовільний стан здоров`я останнього, а також про наявність на його утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб суду не надано.

Разом з тим, суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.

Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та враховувати матеріальне становище сторін. При цьому, суд має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей до досягнення повноліття.

Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За таких обставин, враховуючи, що неповнолітні дітиОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходяться на утриманні позивачки і даний факт сторонами не заперечується, як і не спростовується матеріалами справи, суд приходить до висновку, що діти потребують матеріальної допомоги і з боку батька. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу неповнолітнім дітям в розмірі заявленому позивачем, а докази, які спростовують даний факт, ОСОБА_2 суду не надані.

Так як позивач наполягає на задоволенні своїх позовних вимог, і дані вимоги є обґрунтованими та доведеними, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ч.3 ст.105, ст.110, 112, 180-183 СК України, ст.ст. 263-265, 279, 354 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) аліменти на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 ) на утримання дітей: : неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.07.2025 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за вебадресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення до Черкаського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. М. Суходольський