"12" серпня 2025 р. Справа № 363/4199/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Дьоміна О.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , що подана представником позивача адвокатом Ятель Є.О. до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

24.07.2025 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заробітку (доходу) платника аліментів до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29.07.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу/представнику позивача десятиденний строк для усунення недоліків.

Копію вказаної ухвали суду 30.07.2025 року було надіслано на поштові адреси позивача та представника позивача зазначені у позові, до електронного кабінету представника позивача (29.07.2025 року о 17:35:58), а також надіслано для оприлюднення у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Крім цього, уся інформація щодо цього судового провадження міститься на сайті «Судова влада України».

07.08.2025 року на електронну адресу суду від представника позивача адвоката Ятеля Є.О. надійшов лист з назвою «сплата судового збору», до якого долучено копії квитанцій від 05.08.2025 року.

Перевіривши матеріали позовної заяви та долучені представником позивача квитанції, суд приходить до висновку, що позивачем/представником позивача не повністю усунено недоліки, про які зазначалось в ухвали від 27.07.2025 року, з огляду на наступне:

Так, позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невиконанням позивачем вимог ст. 175-177 ЦПК України та для усунення недоліків позивачу/представнику позивача необхідно було: сплатити судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. надавши до суду документ про сплату судового збору та на виконання п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України навести попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

07.08.2025 року представник позивача адвокат Ятель Є.О. надіслав на офіційну електронну адресу суду копії квитанцій від 05.08.2025 року за №0.0..2, за №0.0..1, які, за його твердженням, мали підтверджувати сплату судового збору.

Разом з тим, з аналізу змісту наданих квитанцій убачається, що 05.08.2025 року ОСОБА_1 сплатив грошові кошти в розмірі 2 000 грн. на рахунок Вишгородського відділу державної виконавчої служби, в рахунок погашення заборгованості за виконавчими провадженнями, а не як судовий збір за подання позовної заяви. Жодних інших підтверджень сплати судового збору на адресу суду представником позивача не надано.

Також, представник позивача не звертався до суду з будь-якими заявами чи клопотаннями, зокрема щодо надання додаткового строку для усунення недоліків, визначених ухвалою суду від 29.07.2025 року, або з поясненнями про вжиті дії для їх усунення.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд, несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом за №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Водночас, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Станом на 12.08.2025 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 29.07.2025 року позивачем та/або представником позивача в повному обсязі не усунені.

Стаття 1 ЦПК України зазначає, що цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших, визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. При застосуванні тієї чи іншої норми процесуального права суд повинен виходити із комплексного та ґрунтовного аналізу норм права загалом.

Так, діючим ЦПК України чітко розмежовано стадії: відкриття провадження у справі, підготовче провадження, розгляд справи по суті, зупинення і закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо.

В даному випадку відкриття провадження у справі ще не відбулося, заява відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України була залишена без руху.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

В силу вимог ч. 1 ст. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 року за № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод, шляхом застосування юридичних способів (прийомів)», визначаючи таку практику допустимою.

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 року за №9-зп, не є порушенням права на судовий захист повернення судом позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства. Отже, зазначені вимоги до заяв, передбачені ЦПК України, носять не формальний характер, а є обов`язковими для осіб, що звертаються до суду за захистом своїх порушених прав, недотримання яких, відповідно, тягне за собою її залишення без руху або повернення.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судового процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі „Дія 97 проти України від 21.10.2010 року).

Суд наголошує, що у даному випадку повернення позову не є надмірним формалізмом та обмеженням доступу до правосуддя, а є проявом забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

На підставі зазначеного, позовна заява в порядку ст. 185 ЦПК України підлягає поверненню, що в свою чергу жодним чином не є перешкодою у доступі до правосуддя, тобто повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для його повернення.

Керуючись статтями 185, 353-354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заявуОСОБА_1 , що подана представником позивача адвокатом Ятель Є.О. до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.П. Дьоміна