У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря судового засідання Бегені В.В., позивача ОСОБА_1 , представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача Ради адвокатів Закарпатської області - Шманько О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з викликом сторін заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. від розгляду цивільної справи ЄУН 308/11085/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 ОСОБА_2 , відповідач 2 Рада адвокатів Закарпатської області про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.6 ст.259 та ч.6 ст.268 ЦПК України 19.08.2025 було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 22.08.2025

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача 1 ОСОБА_2 , відповідача 2 Ради адвокатів Закарпатської області про захист честі, гідності та ділової репутації.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. від 08 серпня 2025 року вказану позовну заяву залишено без руху.

11.08.2025 від позивача по справі надійшла заява про усунення недоліків.

В поданій заяві ОСОБА_1 зокрема просить відвести суддю Фазикош О.В. Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від розгляду справи ЄУН 308/11085/25. Подану заяву мотивує тим, що з підстав порушення прав позивача ОСОБА_1 передбачених п.1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, та п. 1 ст. 6 ЄКПЛ, а саме позбавлення у доступі до правосуддя, з підстав умисного, безпідставного і незаконного затягування строків відкриття провадження у справі, безпідставного залишення позовної заяви без руху, що вказує на відсутність у судді Фазикош О.В. безсторонності і його схильність до сторони відповідачів - упереджене ставлення до позивача ОСОБА_1 , відвести суддю Фазикош О.В. Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від розгляду цивільної справи ЄУН 308/11085/25.

Згідно ч.ч. 1, 2, 8 ст.. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

З огляду на підстави заявленого відводу, за ініціативи суду питання про відвід вирішується у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.08.2025 року призначено заяву ОСОБА_1 про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. від розгляду справи ЄУН 308/11085/25 до розгляду на 18 серпня 2025 року о 14 год. 10 хв. Про час і місце судового засідання повідомлено сторін по справі. Забезпечено проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів через зареєстрований ОСОБА_1. Електронний кабінет в ЕСІТС у підсистемі «Відеоконференцзв`язок» (ВКЗ), та за допомогою власних технічних засобів через зареєстрований ОСОБА_7. Електронний кабінет в ЄСІТС у підсистемі «Відеоконференцзв`язок» (ВКЗ).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала поданий відвід судді. Додатково мотивуючи його тим, що суддя неуважно вивчивши поданий позов, постановив незаконну ухвалу про залишення такого без руху, чим відмовив їй у доступі до правосуддя, вказує що в мережі інтернет наявні фотографії на яких зображені ОСОБА_5., сестра головуючого, та відповідач ОСОБА_2 , вважає, що можуть такі мати дружні стосунки, а Фазикош О.В. є рідним братом ОСОБА_5 .. Зазначене, на думку позивача, дає обґрунтовані підстави вважати, що суддя Фазикош О.В. не може бути об`єктивно безстороннім і неупередженим щодо вирішення даного спору, що дає обґрунтовані підстави вважати, що під час розгляду даної справи суддею може бути порушено принципи цивільного судочинства та за наслідками розгляду справи по суті прийняте необґрунтоване та незаконне рішення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав поданий відвід, додатково вказуючи про наявність підстав для задоволення відводу оскільки є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив проти заявленого відводу, вказуючи про здійснення на його думку позапроцесуального тиску на суд.

Представник відповідача ОСОБА_6. в судовому засіданні заперечив проти заявленого відводу, поряд з цим просив врахувати наявні публікацій в мережі інтернет, в яких позивач висловлює негативну характеристику стосовно головуючого судді, до відкриття провадження по справі.

Представник відповідача Ради адвокатів Закарпатської області в судовому засіданні вважав поданий відвід необґрунтованим.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, заяву що надійшла від позивача про відвід судді, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2, 8 ст.. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Відповідно до ч.3 ст.40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ Про судоустрій і статус суддів України , кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Це положення чинного законодавства України кореспондується із положеннями ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Підстави для відводу судді передбачені ст. 36 ЦПК України.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Позивач заявляє про відвід судді мотивуючи тим, що з підстав порушення прав позивача ОСОБА_1 передбачених п.1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, та п. 1 ст. 6 ЄКПЛ, а саме позбавлення у доступі до правосуддя, з підстав умисного, безпідставного і незаконного затягування строків відкриття провадження у справі, безпідставного залишення позовної заяви без руху, що вказує на відсутність у судді Фазикош О.В. безсторонності і його схильність до сторони відповідачів - упереджене ставлення до позивача ОСОБА_1 ..

Згідно практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності і неупередженості суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу, в ході об`єктивної перевірки, має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У відповідності з практикою Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду.

Згідно до положень ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII , ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.

Особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Веттштайн проти Швейцарії» та у п.50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України».

Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Стаття 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права гарантує рівність перед судом та право на справедливий судовий розгляд. Зокрема ч.1 ст. 14 МПпГіПП передбачає, що всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Кожен має право при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, пред`явленого йому, або при визначенні його права та обов`язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону. Преса і публіка можуть не допускатися на весь судовий розгляд або частину його з міркувань моралі, громадського порядку чи державної безпеки в демократичному суспільстві, або коли того вимагають інтереси приватного життя сторін, або - в тій мірі, в якій це, на думку суду, є строго необхідним, - при особливих обставинах, коли публічність порушувала б інтереси правосуддя; однак будь-яка судова постанова в кримінальній або цивільній справі повинна бути публічною, за винятком тих випадків, коли інтереси неповнолітніх вимагають іншого чи коли справа стосується матримоніальних спорів або опіки над дітьми.

У пункті 52 цього ж рішення щодо об`єктивного критерію зазначено, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Відповідно до практики ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Встановлено, що 04.08.2025 року позивач ОСОБА_1 через Електронний суд звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача 1 ОСОБА_2 , відповідача 2 Ради адвокатів Закарпатської області про захист честі, гідності та ділової репутації.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. від 08 серпня 2025 року вказану позовну заяву залишено без руху, зокрема з підстав невідповідності вимогам статті 175 ЦПК України.

11.08.2025 від позивача по справі надійшла заява про усунення недоліків.

Разом з тим, незгода позивача ОСОБА_1 із процесуальними рішеннями судді, прийнятими в ході розгляду справи, не може слугувати підставою для відводу судді.

Згідно з ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Крім цього, згідно практики Європейського суду з прав людини, сформульовану, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31) зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Крім того необхідно врахувати позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у пункті 55 справи «Креуз проти Польщі», що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Суд звертає увагу, що дослідивши матеріали позовної заяви та прийшовши до переконання, що без зазначення наведених в ухвалі без руху обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, залишивши позовну заяву без руху та надавши позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви з врахуванням вимог ст. 175 ЦПК України, не може розцінюватись як обмеженням у доступі до правосуддя.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Вказані в ухвалі без руху недоліки не були надмірним формалізмом, оскільки перешкоджали прийняттю позовної заяви до судового розгляду, у зв`язку з чим її залишено без руху і надано строк для усунення вказаних недоліків.

Суд зазначає, що ухвала про залишення позовної заяви без руху не є обмеженням заявника у праві доступу до суду, оскільки суд не позбавив заявника права подати заяву на усунення недоліків такої позовної заяви, нову позовну заяву, оформлену відповідно до вимог статті 175 ЦПК України, доплатити судовий збір або вчинити інші процесуальні дії передбаченими ЦПК України на вказаній стадії процесу.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд також звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

Суд приходить до переконання, що посилання в заяві в цій частині на зазначені обставини є необґрунтованими та безпідставними, така заява містить лише власні припущення та в цій частині є суб`єктивними судженнями позивача та об`єктивно нічим не підтверджені.

Також позивач мотивує свій відвід тим, що в мережі інтернет наявні фотографії на яких зображені ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 .. Крім цього, зазначала що зверталась з запитом до апеляційного суду стосовно наявності чи відсутності родинних зв`язків між такими особами, хоча і отримала відповідь що ні, однак вважає, що можуть мати дружні стосунки, а Фазикош О.В. є рідним братом ОСОБА_5 ..

Зазначене, на думку позивача, дає обґрунтовані підстави вважати, що суддя Фазикош О.В. не може бути об`єктивно безстороннім і неупередженим щодо вирішення даного спору, що дає обґрунтовані підстави вважати, що під час розгляду даної справи суддею може бути порушено принципи цивільного судочинства та за наслідками розгляду справи по суті прийняте необґрунтоване та незаконне рішення.

Поряд з цим, твердження позивача про наявні фотографій в мережі інтернет ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на офіційних заходах не підтверджує близьких, дійсно дружніх або родинних стосунків між цими особами. Тим більше між суддею Фазикош О.В. та відповідачем по справі ОСОБА_2 ..

Розглядаючи питання про відвід в цій частині, суд вважає за необхідне зазначити, що заявлений відвід ґрунтується виключно на оціночних судженнях та безпідставних припущеннях позивача, не маючи жодного належного документального чи іншого підтвердження, тому, суд доходить висновку про необґрунтованість в цій частині заявленого позивачем відводу судді також.

Враховуючи вищенаведене, доводи, зазначені у заяві про відвід та зазначені в судовому засіданні позивачем, не є обставинами, які свідчить про наявність передбачених ст. 36 ЦПК України, підстав для відводу судді, тому суд приходить до висновку, що вказані підстави та мотиви, які наведені в заяві про відвід та в судовому засіданні є необґрунтованими доводами про неможливість розгляду справи вказаним суддею, будь-яка заінтересованість судді у результаті розгляду справи не підтверджена посиланнями на певні достовірні факти, а тому приводу для відводу в цій частині не вбачається.

Тому наведене у сукупності свідчить про відсутність підстави для відводу судді з цих підстав.

Поряд з цим, враховуючи підстави зазначені в п.5 ч.1 статті 36 ЦПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу, в тому числі, якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, суд вважає, що викладені в заяві про відвід саме такі обставини необхідно прийняти до уваги.

Згідно п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень відносно сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме: вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає - або може сприйматися як таке, що впливає - на здатність судді приймати незалежні рішення. В цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони в будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін по конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Право позивача на справедливий суд закріплений в нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Із практики Європейського суду з прав людини випливає, що важливим питанням є питання довіри, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення Європейського суду по справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 року).

При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зав`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі».

Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Таким чином, відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів, що свідчать про упередженість судді, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до п. 1.1. Бангалорських принципів поведінки судді суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Доцільність відводу судді від участі у розгляді справи у випадку, коли у стороннього спостерігача лише могли б виникнути сумніви в неупередженості судді підтвердила і Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 04 лютого 2020 року у справі № 908/137/18 (провадження № 12-106гс19), в якій дійшла висновку, що хоч поведінка судді-доповідача й не дає жодних об`єктивних підстав вважати, що вона не є безсторонньою або що їй бракує неупередженості під час розгляду справи, однак, враховуючи значення, яке має вирішення справи № 908/137/18 для правової системи України, а також для того, щоб за суб`єктивним критерієм з боку стороннього спостерігача не виникали сумніви в неупередженості судді-доповідача під час вирішення справи, клопотання про відвід судді-доповідача необхідно задовольнити.

В постанові Великої палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 908/137/18 зроблено висновок, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46). Згідно з об`єктивним критерієм Велика палата Верховного Суду зазначила, що необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані. Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Дослідивши доводи, викладені на обґрунтування заяви про відвід судді, суд не знаходить об`єктивних підстав для відводу судді Фазикош О.В., оскільки не зазначено жодного доказу на підтвердження доводів позивача.

Разом з тим, викладені позивачем ОСОБА_1 твердження щодо можливих порушень процесуального закону при розгляді справи головуючим, позиція позивача, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача суддя не є безстороннім, наявні публікації в мережі інтернет ОСОБА_1 з негативними дописами стосовно судді та необґрунтованими претензіями, опублікованими до ухвалення рішення про відкриття провадження у справі, навіть ще до звернення в суд з заявою про усунення недоліків, на переконання суду, формують думку сторін в даному процесі саме в ракурсі недовіри до суду, що є суб`єктивним висновком сторони у справі, на яке вона має право.

З огляду на суб`єктивну сторону даного питання суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 частково задля запобігання тенденції існування сумнівів щодо об`єктивності та неупередженості головуючого судді, з урахуванням наявності у сторони по справі сформованої суб`єктивної думки щодо таких сумнівів.

Враховуючи, що позивач подала заяву про відвід судді, вказуючи про можливе виникнення сумнів у разі прийняття рішення у даній справі, з метою зняття у сторін будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, запобігання нарікань на необ`єктивність та упередженість головуючого судді Фазикош О.В., а також звинувачень у заінтересованості результатів розгляду справи, запобігання конфліктних ситуацій, які ставлять під сумнів можливу неупередженість головуючого судді, з огляду на те, що у стороннього спостерігача може об`єктивно викликати сумніви в неупередженості судді при прийнятті рішення, суд приходить до висновку про необхідність задоволення відводу в цій частині.

Враховуючі всі вище зазначені обставини, заяву позивача про відвід судді слід задовольнити частково, а справу передати в канцелярію суду для визначення іншого судді у порядку, встановленому ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.39,40 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. від розгляду цивільної справи ЄУН 308/11085/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 ОСОБА_2 , відповідач 2 Ради адвокатів Закарпатської області про захист честі, гідності та ділової репутації задовольнити частково.

Відвести суддю Фазикош Олексія Васильовича від розгляду цивільної справи № 308/11085/25.

Дану цивільну справу (Матеріали цивільної справи №308/11085/25) за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 ОСОБА_2 , відповідач 2 Ради адвокатів Закарпатської області про захист честі, гідності та ділової репутації передати до канцелярії Ужгородського міськрайонного суду для здійснення визначення автоматизованою системою документообігу суду іншого судді у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 33, 41 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош