Справа № 673/490/25
Провадження № 2/673/396/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2025 р. м. Деражня

Деражнянський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючої судді - Грицишиної Л.В.

з участю:

секретаря судового засідання - Осієвської Н.В.,

розглянувши в м. Деражня в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фк Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

29 квітня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фк Кеш Ту Гоу» (далі - ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №112770 від 14.02.2020 року (далі кредитний договір №112770 від 14.02.2020 року), яка утворилась станом на 13.01.2025 року в розмірі 15 660 грн., з яких: 3 000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 12 660 грн. заборгованість за процентами та стягнути судові витрати по справі.

В обґрунтування вимог представник позивача зазначив, що 14.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» (далі ТОВ «Займер») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №112770 на умовах строковості, зворотності, платності. Сума виданого кредиту 3 000 грн., загальний строк кредитування становить 30 днів. Стандартна процентна ставка 2% в день або 730 % річних. Тип процентної ставки фіксована. Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора. Кредитні кошти надано у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору.

28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» передає (відступає) ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 28 жовтня 2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 15 660 грн., з яких: 3 000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 12 660 грн. заборгованість за процентами.

Таким чином, у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 вищевказаного договору представник позивача просить позов задовольнити.

Після виправлення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді від 26 травня 2025 року постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі.

10.06.2025 року в електронному вигляді з використанням системи ЄСІТС підсистеми «Електронний суд» відповідач ОСОБА_1 направив до суду відзив, у якому вказав, що відповідно до п.1.2 кредитного договору №112770 від 14.02.2020 року, строк дії договору становить 30 календарних днів, тобто кредит мав бути повернутий до 14.03.2020 року. Умови щодо можливості пролонгації дії договору в ньому не передбачені. Індивідуальна частина договору, який відповідач підписав за допомогою одноразового ідентифікатора, не містить положень про нарахування відсотків після завершення строку дії договору. Також представником позивача до матеріалів справи не долучено розрахунку заборгованості, який би містив відомості щодо періоду нарахування процентів після завершення строку дії договору та відповідної процентної ставки, яка при цьому застосовувалася.

У зв`язку з цим відповідач вважає, що обґрунтованим є лише нарахування процентів за користування кредитними коштами в період з 14.02.2020 по 14.03.2020 року, що становить 1 800 грн. за процентною ставкою 2,0% на добу (3000*2,0%:100%*30=1800 , де 3000,00 сума боргу, 2,0% процентна ставка на добу, 30 - кількість днів).

Таким чином, відповідач вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» підлягають частковому задоволенню - в розмірі 4 800 грн.

Крім цього, відповідач заперечив проти заявлених до стягнення витрат на правову допомогу в сумі 10 500 грн., вказавши, що така сума є завищеною та непропорційною до складності справи та характеру позовних вимог.

В судове засідання представник позивача не з`явився, 18.07.2025 року надіслав до суду заяву у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився, 18.07.2025 року надіслав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги не визнає з підстав зазначених у відзиві.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.02.2020 року між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №112770, за умовами якого ТОВ «Займер» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 3 000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

За умовами договору, сторони передбачили, що кредит надається строком на 30 календарних днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту 14.03.2020 року.

Також сторони узгодили, що кредит надається із стандартною процентною ставкою 2% в день або 730 % річних. Тип процентної ставки фіксована.

ОСОБА_1 підписав електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором KL9294, а ТОВ «Займер» 14.02.2020 року перерахувало суму кредиту в розмірі 3 000 грн. на вказану відповідачем платіжну картку № НОМЕР_1 , відповідно до довідки №1477/02 від 25.02.2025 року, виданої ТОВ «Платежі Онлайн».

28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» передає (відступає) ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Таким чином, ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу» правомірно набув право вимоги за кредитним договором, до ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

Відповідно до приписів ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію товариства відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором у заявці приєднався до Пропозиції про укладення кредитного договору, визнає та погоджується на запропоновані позивачем умови користування та порядок надання товариством грошових коштів.

Отже, підписання кредитного договору №112770 від 14.02.2020 року свідчить про те, що ОСОБА_1 усі умови цілком зрозумів і своїм підписом письмово підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Вищевказаний кредитний договір №112770 від 14.02.2020 року підписаний відповідачем електронним підписом, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19).

Отже, вказаний кредитний договір №112770 від 14.02.2020 року, підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому є належним доказом на підтвердження того, що між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, з наданої позивачем виписки з особового рахунку до кредитного договору №112770 від 14.02.2020 року вбачається, що за вказаним договором за період з 14.02.2020 по 13.01.2025 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 15 660 грн., з яких: 3 000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 12 660 грн. заборгованість за процентами.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом враховується правовий висновок, сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12.

В п.54 вказаної Постанови, Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Як вбачається з п. 1.2 наявного у матеріалах справи кредитного договору про надання фінансового кредиту №112770, строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов?язань за цим Договором.

П.1.3 Договору про надання фінансового кредиту №112770 передбачає, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки - фіксована.

Згідно додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №112770 вбачається, що сума наданого кредиту складає 3000 грн., строк кредитування 30 днів, фіксована процентна ставка -2 % в день.

Відповідно до Індивідуальної частини договору, який підписано відповідачем ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора (електронного підпису), нарахування процентної ставки, поза межами дії договору не визначено. Умов про пролонгацію кредитного договору за ініціативою товариства, клієнта або про автопролонгацію Договір не містить.

Таким чином, враховуючи, що після спливу визначеного договором строку кредитування, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється і в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов?язання, вимоги позивача про стягнення процентів у розмірі 12 660 грн, після закінчення строку дії Договору, судом оцінюються критично, оскільки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

При цьому, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку нарахування заборгованості за відсотками із зазначенням періоду нарахування та відсоткової ставки поза межами строку дії договору, а вимоги, в порядку ст.625 ЦК України, позивачем до ОСОБА_1 не заявлялися.

Відтак, обґрунтованим є нарахування процентів за користування кредитом за договором №112770 від 14.02.2020 за період з 14.02.2020 року по 14.03.2020 року в розмірі 1 800 грн. за процентною ставкою 2,0% на добу (3000*2,0%: 100%*30=1800,00, де 3000,00 сума боргу, 2,0% процентна ставка на добу, 30 - кількість днів).

Отже, з урахуванням викладеного вважаю, що позовні вимоги ТОВ «Фк Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають до часткового задоволення в сумі 4 800 грн, що включає суму основної заборгованості та процентів, нарахованих у межах строку дії договору.

При вирішенні питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

18.07.2025 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» подав до суду заяву про стягнення із відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 500грн. Просив заяву задовольнити в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3ст.137 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

П.1, 2 ч. 3 ст.141 ЦПК України визначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат, їхню пропорційність до предмета спору, а також виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Отже, суд за клопотанням сторони може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 (справа №904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

До матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, рахунок №14.07.2025-30 від 14.07.2025 на оплату правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 29.12.2024 на суму 10 500 грн. та платіжну інструкцію № 39477 від 14.07.2025;

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі №240/3888/19.

Судом враховується твердження відповідача про те, що супровід даної справи не потребував вивчення великого обсягу фактичних даних, регулювання даної категорії справи здійснюється невеликим обсягом нормативно-правових актів, справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Таким чином, враховуючи клопотання відповідача, суд дійшов висновку, що заявлена представником позивача сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10 500грн. є завищеною і непропорційною до предмету спору.

Відтак, з урахуванням викладеного, складності цієї справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та критерію розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу розмір витрат, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, необхідно зменшити з 10 500грн. до 1 500 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 742 грн. 50 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.13, 81, 141, 263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фк Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фк Кеш Ту Гоу» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №112770 від 14.02.2020 року, у розмірі 4 800 грн. з яких: 3 000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 1 800 грн. заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фк Кеш Ту Гоу» витрати по сплаті судового збору в розмірі 742 грн. 50 коп. та 1 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фк Кеш Ту Гоу», місце знаходження: вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7 м. Київ 04080 код в .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 26.07.2025 року.

Суддя: Л. В. Грицишина