Номер провадження 6/754/187/25
Справа № 754/7728/19
У Х В А Л А

Іменем України

04 серпня 2025 року м.Київ

Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві заяву ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що постановою Київського апеляційного суду від 19.05.2021 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_3 за договором поставки збитки у розмірі 2 459 312 грн., неустойку - 27 436,80 грн., моральну шкоду 10 000 грн., судовий збір - 11 879,65 грн. Після ухвалення рішення Київським апеляційним судом, ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва, де отримав виконавчий лист №754/7728/19 від 11.06.2021 року. Даний виконавчий лист стягувач пред`явив до виконання до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), де було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1. За даним виконавчим провадженням 16.02.2022 року винесено постанову про арешт коштів боржника. 01.12.2022 року постановою державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». В подальшому, постановою Верховного Суду від 09.11.2022 року постанову Київського апеляційного суду від 19.05.2021 року в частині вирішення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасовано, залишено в цій частині в силі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07.12.2020 року, постанову Київського апеляційного суду від 19.05.2021 року в частині вирішення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів змінено, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Після ухваленого рішення Верховним Судом позивач отримав новий виконавчий документ - виконавчий лист № 754/7728/19 від 02.02.2023 року, виданий Деснянським районним судом м. Києва. 17 лютого 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 за договором поставки збитки у розмірі 2 459 312,00 грн. неустойку - 27 436,80 грн., судовий збір - 11 79,65 грн. 17.02.2023 року в межах виконавчого провадження НОМЕР_3 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. Наразі виконавчий лист № 754/7728/19 від 02 лютого 2023 року перебуває на стадії виконання.

З урахуванням наведеного заявник вважає, що виконавчий лист, що був виданий раніше №754/7728/19 від 11.06.2021 року є вже таким, що не підлягає виконанню. За даним виконавчим листом у боржника наявний арешт на все рухоме та нерухоме майно: 24.06.2021 року накладено арешт майна боржника, серія та номер: НОМЕР_2, виданий 24.06.2021, видавник: Деснянський ВДВС у м. Києві Центрального МУМЮ (м. Київ). Відповідний арешт неможливо скасувати з огляду на те, що виконавчий лист було повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника, що не є підставою для зняття арешту з майна.

Заявник також зазначив, що 18.06.2025 року між сторонами - ОСОБА_2 (новий кредитор) та ним (заявником) відбулось врегулювання спору, про що від нового кредитора надано довідку про відсутність претензій, посвідчену приватним нотаріусом КМНО Кара О.О., зареєстровану в реєстрі за №7408, та заяву про повний розрахунок, посвідчену приватним нотаріусом КМНО Кара О.О., зареєстровану в реєстрі за №7407. Оскільки новий кредитор не має претензій до боржника за виконавчим листом, він вважається припиненим у зв`язку з його повним виконанням.

Посилаючись на викладене, заявник просить визнати виконавчий лист №754/7728/19 від 11.06.2021 року, виданий Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ОСОБА_3 таким, що не підлягає виконанню.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч.3 ст. 443 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви, а тому суд вважає за можливе розглянути заяву у відсутність учасників справи та інших осіб.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 07.12.2020 року у справі № 754/7728/19 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 19.05.2021 року у справі № 754/7728/19 вищевказане рішення Деснянського районного суду м.Києва скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 за договором поставки збитки у розмірі 2 459 312,00 грн., неустойку - 27 436,80 грн., моральну шкоду 10 000,00 грн., судовий збір - 11 879,65 грн.

11.06.2021 року Деснянським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист, який перебував на примусовому виконанні у Деснянському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (виконавче провадження НОМЕР_1).

Постановою Верховного Суду від 09.11.2022 року постанову Київського апеляційного суду від 19.05.2021 року в частині вирішення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасовано, залишено в цій частині в силі рішення Деснянського районного суду м.Києва від 07.12.2020 року та змінено мотивувальну частину в редакції постанови Верховного Суду.

02.02.2023 року Деснянським районним судом м.Києва на виконання вказаного рішення було видано новий виконавчий лист, який перебуває на виконанні у приватного виконавця Фесик М.О. (зведене виконавче провадження № НОМЕР_4).

04.09.2024 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ОСОБА_3 відступив у повному обсязі ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 набув у повному обсязі всі права та обов`язки за виконавчими провадженнями та став стороною та правонаступником ОСОБА_3 .

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 23.12.2024 року замінено стягувача ОСОБА_3 на його правонаступника - ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 75407139 за виконавчим листом № 754/11624/23 від 20.06.2024 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості на користь ОСОБА_3 .

Постановою Київського апеляційного суду від 04.06.2025 року вказану ухвалу суду залишено без змін.

З матеріалів справи також вбачається, що 18.06.2025 року ОСОБА_2 , як новим кредитором (стягувачем) складено нотаріально посвідчені заяви про повний розрахунок та про відсутність претензій, відповідно до яких він підтверджує факт розрахунку заявника з ним за вказаним судовим рішенням, майнових та немайнових претензій до заявника щодо виконання ним договору поставки (розписки) від 17.10.2018 року, а також за вищезазначеними виконавчими провадженнями, він не має, борг вважає погашеним у повному обсязі та від всіх заявлених вимог в судовому, виконавчому та позасудовому процесах зобов`язується відмовитись.

Заявник просить задовольнити його вимоги, посилаючись на те, що закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом, є належним виконавчим документом та встановлено відсутність матеріального обов`язку боржника, а також якщо даний виконавчий документ не може бути виконано з огляду на існування в даній справі іншого виконавчого документу, виданого більш пізньою датою.

Суд вважає, що доводи заявника знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо до суду на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 14 ЦПК України 2004 року та статті 18 чинної редакції ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У пілотному рішенні у справі "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року Європейський суд вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду" .

У справі "Soering vsUK" [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в інформаційному листі від 01 липня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», у зв`язку з відсутністю чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Як встановлено в судовому засіданні, виконавчий лист від 11.06.2021 року було видано на виконання постанови Київського апеляційного суду від19.05.2021 року, яка в подальшому була скасована в частині відповідно до постанови Верховного Суду від 09.11.2022 року та на виконання якого 02.02.2023 року було видано новий виконавчий лист. Відтак, наявна процесуальна підстава для визнання вищевказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, судом також встановлено, що обов`язок боржника відсутній повністю у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником, про що свідчать заяви стягувача від 18.06.2025 року.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав та обставин для визнання виконавчого листа від 11.06.2021 року таким, що не підлягає виконанню у розрізі положень ст.432 ЦПК України.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі матеріали в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що вимоги заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 80, 259, 353-355, 431, 432 ЦПК України, ст.ст.34, 39 Закону України "Про виконавче провадження", суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий лист №754/7728/19 від 11 червня 2021 року, виданий Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ОСОБА_3 - таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: