З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"01" серпня 2025 р. Справа № 608/315/25
Номер провадження2/608/320/2025
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Запорожець Л. М.
за участю секретаря с/з Маришевої Г.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в місті Чорткові в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (представник адвокат Квятковський Д.В.) до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.
В позовній заяві вказали, що в 2017 року позивачі за власні кошти збудували житловий будинок по АДРЕСА_1 , що підтверджується технічним паспортом. З того часу і дотепер позивачі, фактично відкрито, безперервно добросовісно володіють житловим будинком по АДРЕСА_1 . За час проживання у даному будинку вони неодноразово проводили за власні кошти капітальні та поточні ремонти, обробляють прилеглу до будинку земельну ділянку, на їхнє ім`я відкрито особові рахунки та проводиться газопостачання та енергозабезпечення.
Однак у зв`язку з тим, що право власності на вказаний житловий будинок ні за ким не зареєстровано, позивачі змушені звертатися до суду з даним позовом.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначається, що за правилами ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
У постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України.
У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1ст. 328 ЦК У країни).
Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
У п.п. 5, 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5 роз`яснено, що, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).
З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2 ст.319 ЦК України).
Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.
Тому вони змушені звернутися до суду для захисту прав та законних інтересів у сфері спадкових правовідносин.
Від представника позивачів адвоката Квятковського Д.В. поступила письмова заява про розгляд справи у його та його довірительок відсутності, позовні вимоги підтримують, просять задоволити.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, судом належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.
Враховуючи заяву представника позивачки, дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити з наступних мотивів.
За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу).
За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судом встановлено, що в 2017 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за власні кошти збудували житловий будинок по АДРЕСА_1 , що підтверджується технічним паспортом.
З того часу і дотепер позивачі, фактично відкрито, безперервно добросовісно володіють житловим будинком по АДРЕСА_1 .
За час проживання у даному будинку вони неодноразово проводили за власні кошти капітальні та поточні ремонти, обробляють прилеглу до будинку земельну ділянку, на їхнє ім`я відкрито особові рахунки та проводиться газопостачання та енергозабезпечення.
Однак у зв`язку з тим, що право власності на вказаний житловий будинок ні за ким не зареєстровано, позивачі змушені звертатися до суду з даним позовом.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначається, що за правилами ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
У постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1ст. 328 ЦК У країни). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
У п.п. 5, 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5 роз`яснено, що, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).
З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2 ст.319 ЦК України).
Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підставними та їх слід задоволити в повному обсязі.
На підставі Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст.ст. 25, 30, 380, 386, 392, 1222, 1223, 1268 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 81, 89, 263, 264, 265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (представник адвокат Квятковський Д.В.) до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частки житлового будинку, з відповідною часткою господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя:/підпис/
Згідно з оригіналом:
Оригінал заочного рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/315/25.
Заочне рішення набрало законної сили " " ________________ року.
Суддя: Л. М. Запорожець
Копію заочного рішення видано " " _______________ року.