ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2025 року м. Кропивницький

справа № 393/572/24

провадження № 22-ц/4809/1101/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2025 року у складі судді Драного В. В. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь суму заборгованості в розмірі 179 830 грн, сплачений судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 08.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір № 3963468 про надання споживчого кредиту.

Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 24 500 грн (п. 1.2 договору); строк кредиту 360 днів, з 08.09.2023 по 02.09.2024, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п. 1.3 договору); стандартна процентна ставка становить 2 % в день.

ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 24.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу № 24/05/2024, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

Таким чином, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу № 24/05/2024 перейшло право грошової вимоги до відповідача.

Заборгованість за кредитним договором відповідача склала 179 830 грн, з яких: 24 500 грн тіло кредиту; заборгованість по процентам нарахованими первісним кредитором за період з 08.09.2023 по 24.05.2024 в сумі 125 930 грн; 29 400 грн - нараховані позивачем проценти за користування кредитними коштами за 60 календарних днів в межах строку дії договору, за період з 24.05.2024 по 22.07.2024.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконує свої зобов`язання по договору, позивач звернувся до суду з позовом за захистом порушених прав.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2025 року позов ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за договором № 3963468 від 08.09.2023 у розмірі 150 430 грн, а також судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 2 034,81 грн та витрат на правову допомогу в сумі 8 400 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що подані позивачем документи підтверджують, що кредитний договір був укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що відповідає вимогам ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про електронну комерцію», ЗУ «Про захист прав споживачів» та не суперечить приписам ч. 1 ст. 205, ст. ст. 6, 207, 627-628, ч. 2 ст. 639 ЦК України.

Разом з тим, враховуючи, що перрвинний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача за сумою заборгованості в розмірі 150 430,00 грн, з яких: 24 500 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 125 930 грн сума заборгованості за відсотками, суд першої інстанції вважав, що подальше нарахування передбачених кредитним відсотків позивачем є необґрунтованим, а тому наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та здійснити розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що помилковими є висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог відносно суми заборгованості за процентами нарахованими позивачем за період з 24.05.2024 по 22.07.2024 за 60 календарних днів загальною сумою 29 400 грн, право нарахування яких ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» має на підставі ст. ст. 512, 514, 1054, 1077, 1078 ЦК України.

Враховуючи те, що на момент укладання Договору факторингу № 24/05/2024 від 24.05.2024 строк дії Договору про надання споживчого кредиту № 3963468 від 08.09.2023 не сплив, позивачем було здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами за 60 календарних днів в період дії договору з 24.05.2024 по 22.07.2024, яке здійснено відповідно до умов договору за стандартною процентною ставкою 2 % в розмірі 29 400 грн.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в частині, яка оскаржується.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Представник ТОФ «ФК «Фінтраст Капітал» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся за адресою реєстрації місця проживання, проте, поштовий конверт був повернений до суду з відміткою про причини невручення - «адресат відсутній за вказаною адресою».

За змістом пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

За таких обставин, ОСОБА_1 в силу вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки, учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

За змістом ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи, що учасники справи в судове засідання, призначене на 11 годину 30 хвилин 27 серпня 2025 року, не з`явились, датою ухвалення рішення є дата складення повного тексту.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в частині, яка оскаржується, не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 08.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено електронний договір № 3963468 про надання споживчого кредиту, згідно якого ТОВ «Лінеура Україна» надано відповідачу кошти у розмірі 24 500 грн строком на 360 днів, на умовах встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним за стандартною процентною ставкою 2 % в день.

Відповідно до п. 1.1. договору, укладення договору здійснювалося сторонами за допомогою ІТС ТОВ «Лінеура Україна», доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток.

Електронна ідентифікація споживача здійснювалась при вході споживача в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі, й шляхом перевірки ТОВ «Лінеура Україна» правильності введення коду, направленого ТОВ «Лінеура Україна» на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.

Про підтвердження своєї повної обізнаності та згоди з усіма істотними умовами кредитного договору та ознайомлення з правилами прийняття пропозиції (оферти) свідчить натиснута кнопка клієнта «погоджуюсь» у особистому кабінеті, після чого ТОВ «Лінеура Україна» надіслало для відповідача засобами зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді CMC-коду, який клієнт вводить та цим самим підтверджує підписання кредитного договору, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Пунктом 9.7 договору встановлено, що цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони ТОВ «Лінеура Україна» аналогом власноручного підпису уповноваженої особи ТОВ «Лінеура Україна» та відтиску печатки ТОВ «Лінеура Україна», що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що відтворений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону, повідомлений останнім ТОВ «Лінеура Україна» в ITC ТОВ «Лінеура Україна», зазначений в договорі.

Пунктом 9.9 договору передбачено, що підписуючи цей договір, споживач підтвердив, що: перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) вказана в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті; б) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», що розміщені на веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися; дані, що стосуються його особи (дані паспорту, ідентифікаційного коду, ПІБ, місце проживання, інше), зазначені в преамбулі, та реквізитах сторін цього договору є актуальними, правильними та відповідають дійсності.

Реквізити банківської картки НОМЕР_1 надані споживачем з метою отримання кредиту та вказані у договорі.

Переказ коштів в сумі 24 500 грн, виданих в рамках кредитного договору, здійснено 08.09.2023 шляхом перерахування на банківську картку клієнта НОМЕР_1 ОСОБА_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «УПР» та листами АТ «Універсал Банк» № БТ/8390 від 27.12.2024, № БТ/174 від 07.01.2025.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Оскільки зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення нарахованих процентів за 60 календарних днів в розмірі 29 400 грн, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в іншій частині його не переглядає.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи ізйого загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного правата інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

В силу ст. ст. 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Матеріалами справи підтверджується, що 08 вересня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи був укладений електронний договір № 3963468 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 23-32).

Згідно п. п. 1.2, 1.3 договору сума кредиту (загальний розмір) складає 24 500 грн, строк кредиту 360 днів.

Відповідно до п. 1.4.1 договору стандартна процента ставка становить 2 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 .

Згідно відповіді АТ «Універсал Банк» від 07.01.2025 № БТ/174, на емітовану картку № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 , 08.09.2023 здійснено переказ коштів на суму 24 500 грн (а. с. 111).

24 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 24/05/2024, за яким позивач отримав (набув) право грошової вимоги до боржників ТОВ «Лінеура Україна», вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача (а. с. 81-85).

Згідно витягу з реєстру боржників, загальна сума заборгованості відповідача станом на дату укладання договору факторингу за кредитним договором № 3963468 склала 150 430 грн, з яких: 24 500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 125 930 грн - сума заборгованості за відсотками (а. с. 48).

З аналізу наданих сторонами доказів вбачається, що між відповідачем з однієї сторони та ТОВ «Лінеура Україна» з іншої, склалися кредитні правовідносини на підставі укладеного між ними договору в електронній формі.

ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої зобов`язання за договором та здійснило переказ грошових коштів відповідачу на суму 24 500 грн.

Даних про те, що позичальником були повернуті кошти за вказаними договорами, матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по договорам, ОСОБА_1 прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання його електронним цифровим підписом, однак, в порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення коштів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення нарахованих позивачем процентів за 60 календарних днів в розмірі 29 400 грн, суд першої інстанції виходив з того, що право нарахування процентів за користування кредитом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як новий кредитор, за умовами договору факторингу № 24/05/2024 від 24.05.2024 не набуло.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 Договору факторингу № 24/05/2024 від 24.05.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Лінеура Україна», за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Аналіз положень укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договору свідчить про те, що до позивача за вказаним договором перейшло право грошової вимоги не тільки за існуючими на момент укладення договору розмірами заборгованості, а й за вимогами, право на одержання яких належить ТОВ «Лінеура Україна», проте, на момент відступлення права вимоги ще не виникли.

Таким чином, враховуючи що ТОВ «Лінеура Україна» мало право нараховувати відповідачу, який не виконує свої забов`язання за кредитним договором, проценти за користування кредитом в розмірі 2 % на день протягом строку кредитування, який становить 360 днів, суд приходить до висновку що позивач після відступлення права вимоги за укладеним з відповідачем договором обґрунтовано нарахував боржнику заборгованість у вигляді процентів за 60 днів в розмірі 29 400 грн, а тому наявні підстави для їх стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача.

З огляду на викладене, розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції внаслідок неправильно наданої оцінки змісту укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договору факторингу, дійшов помилкового висновку про те, що право нараховувати проценти за користування кредитом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як новий кредитор, за умовами договору факторингу № 24/05/2024 від 24.05.2024 не набуло.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга ТОВ «ФК «Фантраст Капітал» підлягає задоволенню, заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2025 року зміні, а з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягає стягненню заборгованість за Договором № 3963468 про надання споживчого кредиту від 08 вересня 2023 року в розмірі 179 830 грн, з яких: 24 500 грн сума кредиту, 155 330 грн проценти за користування кредитом.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першоїстатті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають задволенню в повному обсязі, в порядку розподілу судових витрат із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягає стягненню 2 422 грн 40 коп судового збору, сплаченого позивачем за подання позову.

В порядку розподілу судових витрат із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, що становить 16,34 % (29 400*100/179 830) підлягає стягненню 593 грн 73 коп (3 633,6*16,34 %) судового збору, сплаченого відповідачем при поданні апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження розміру витрат позивачем було надано Заявку № 22 від 17 жовтня 2024 року на виконання доручення до Договору № 26/08-2024 від 26 серпня 2024 року (а. с. 19-20); ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 1732067 (а. с. 33); акт № 22 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 26/08-2024 від 26 серпня 2024 року (а. с. 46-47); Договір № 26/08-2024 про надання правової допомоги від 26 серпня 2024 року (а. с. 51-52).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).

Клопотань щодо зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають задволенню в повному обсязі, в порядку розподілу судових витрат під час розгляду справи судом першої інстанцції з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції.

Крім того, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 4 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження розміру витрат ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» було надано ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 1844518 (а. с. 139), копію договору № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року (а. с. 141-142), рахунок на оплату № 74-10/12-2024 від 05.05.2025 (а. с. 143), акт № 74 від 12 травня 2025 року прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року (а. с. 144).

Клопотань щодо зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, що становить 16,34 % (29 400*100/179 830) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 653 грн 60 коп (4 000*16,34%) грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Підсумовуючи викладене, із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягає стягненню 3 016,13 (2 422,4+593,73) грн судового збору та 10 653,6 грн (10 000+653,6) витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 362, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінатраст Капітал» задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2025 року змінити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» () заборгованість за Договором № 3963468 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 вересня 2023 року в розмірі 179 830 (сто сімдесят дев`ять тисяч вісімсот тридцять) грн, з яких: 24 500 грн сума кредиту, 155 330 грн проценти за користування кредитом.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» () 3 016 (три тисячі шістнадцять) грн 13 коп судового збору та 10 653 (десять тисяч шістсот п`ятдесят три) грн 60 коп витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. І. Чельник