Справа № 346/2605/24
Провадження № 22-ц/4808/697/25
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Кузів А.В.

учасники справи

позивач - Акціонерне товариство «Правекс Банк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2

на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Третьякова І.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року АТ «Правекс Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, в обґрунтування якого вказало, що 06 жовтня 2020 року між сторонами було укладено кредитний договір №290RPUA202800001, за умовами якого АТ «Правекс-Банк» надало ОСОБА_1 кошти на споживчі цілі на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, цільового характеру використання у користування в сумі 550 000,00 грн.

Позичальник, будучи ознайомленим з умовами кредитного договору та не маючи заперечень проти них, повністю та безумовно погодився з ними, зокрема взяв на себе зобов`язання прийняти, використовувати за цільовим призначенням та повернути (погасити) кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом, комісії, неустойки, та інші платежі на умовах встановлених в договорі.

Відповідно до додатку №1 до договору кредиту №290RPUA202800001 від 06.10.2020 року таблиці обчислення загальної вартості споживчого кредиту для позичальника (споживача) та реальної процентної ставки за кредитом, в тому числі Графік платежів за кредитом, згідно якого зазначено детально строк кредиту - 60 місяців, загальна вартість кредиту - 850 823,35 гривень, щомісячний платіж позичальника становить 13 963,39 грн, крім останнього який складає 13 857,14 грн.

На виконання умов вищевказаного кредитного договору банк свої зобов`язання з видачі відповідної суми кредиту виконав повністю та перерахував грошові кошти на рахунок позичальника.

ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №290RPUA202800001 від 06.10.2020 року станом на 14.02.2024 року, заборгованість відповідача становить 422974,00 грн, яка складається з: 353997,24 грн заборгованість за тілом кредиту та 70369,60 грн заборгованість за відсотками.

Оскільки в добровільному досудовому порядку відповідач залишок кредитних коштів та нарахованих йому відсотків не повертає, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №290RPUA202800001 від 06.10.2020 року у розмірі 422974,00 грн, яка складається з: 353997,24 грн заборгованість за тілом кредиту та 70369,60 грн заборгованість за відсотками.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2025 року позов АТ «Правекс Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість за кредитним договором №290RPUA202800001 від 06.10.2020 року у розмірі 422 974, 84 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5075, 71 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що позивач не надав належних доказів направлення та вручення досудової вимоги погашення заборгованості за кредитним договором №290RPUA202800001.

26.02.2024 р. представник АТ «Правекс банк» звернувся із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором до ОСОБА_1 .

Позивач вказує, що 25.03.2024 року досудові вимоги були повернуті відправнику, причиною повернення листів стало закінчення встановленого терміну зберігання, що підтверджується витягами з офіційного сайту АТ «Укрпошта» відстеження поштового відправлення за трек-номерами №749.

Однак в матеріалах справи відсутні докази належного направлення позичальнику досудової вимоги за кредитним договором №290RPU202800001.

Зазначає, що надані банком документи не підтверджують належного направлення позичальнику досудової вимоги відповідно до п. 9.3 Загальної частини кредитного договору №290RPU202800001.

Відсутність належних доказів, зокрема розрахункових документів (касового чека, розрахункової квитанції, накладної), що підтверджують факт відправлення, унеможливлюють встановлення факту вручення або належної спроби вручення досудової вимоги.

Враховуючи, що досудова вимога є обов`язковою передумовою для дострокового стягнення заборгованості, суд не дослідив питання про її належне повідомлення відповідачу, що свідчить про невиконання банком свого обов`язку щодо дотримання умов кредитного договору та порушення встановленої процедури.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено учасникам справи право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами АТ «Правекс Банк» отримало через підсистему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документі.

Представником АТ «Правекс банк» подано відзив на апеляційну скаргу, де відповідач заперечує проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та зазначає, що 06.03.2024 року представник АТ «Правекс банк» звернувся із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором до ОСОБА_1 ..

В матеріалах справи містяться відповідні підтвердження, а саме: копія досудової вимоги до ОСОБА_1 , копія опису відправлення ОСОБА_1 досудової вимоги, копія відслідковування трекномеру з сайту АТ Укрпошта.

10.03.2024 р. досудова вимога була повернута відправнику, причиною є не вручене під час доставки: інші причини, що підтверджується витягом з офіційного сайту АТ «Укрпошта» відстеження поштового відправлення за трек-номером № 749.

Звертає увагу суду, що відповідно до списку згрупованих відправлень від 06.03.2024 року досудова вимога надсилалась на адресу відповідача.

Зазначає, що відповідач всупереч умовам п.6.1 загальної частини кредитного договору не повідомив про обставини, що тягнуть істотні (негативні) зміни у платоспроможності і кредитоспроможності позичальника та не повідомив про зміну свого місця проживання ані офіційним листом, ані зверненням на електронну пошту банку.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав апеляційну скарги в межах її доводів.

У судовому засіданні представник АТ «Правекс банк» - Попов Є.В., який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений кредитний договір №290RPU202800001, умови якого щодо своєчасних та повних щомісячних платежів на погашення кредитної заборгованості та сплати відсотків відповідач не виконав, що призвело до утворення заборгованості в загальні сумі 422979,84 грн, що підтверджується випискою за особовим рахунком та розрахунок заборгованості, у зв`язку з чим дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Правекс банк» заборгованість за кредитним договором № 290RPU202800001 від 06.10.2020 року у розмірі 422 974, 84 грн.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам закону та обставинам справи, виходячи з наступного.

Судом встановлено що 06 жовтня 2020 року між АТ «Правекс Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 290RPU202800001.

В пунктах 1, 2, 3, 4, 5 частини 1 «Особлива частина» договору сторони погодили, що сума кредиту становить 550 000,00 грн, цільове призначення на споживчі цілі, строк кредитування: з 06.10.2020 по 05.10.2025 року, дата повернення кредиту 05.10.2025р., процентна ставка фіксована 17,99%, і 28,99% у разі настання невідкладної обставини, передбаченої у п. 1.7 загальної частини договору, період нарахування процентів з 6 числа попереднього місяця по 5 число поточного календарного місяця. Видача кредиту та повернення кредиту (в тому числі основної суми боргу, нарахованих процентів за користування кредитом, комісій та інших платежів) здійснюється, шляхом перерахування, внесення грошових коштів на поточний рахунок позичальників, відкритий у банку.

В пункті 1.1 та 1.2 «Загальна частина» договору вказано, що банк має право надати позичальнику грошові кошти (далі кредит) на цілі, в сумі та в строк, зазначені в «Особливій частині договору». За користування грошовими коштами встановлюється процентна ставка, тип і розмір якої наведено в п. 4 Особливої частини договору.

В п. 4.1 «Загальної частини» договору зазначено, що кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок, зазначений в п. 5 Особливої частини.

Заявою від 06 жовтня 2020 року ОСОБА_1 просив відповідно до умов укладеного кредитного договору №290RPU202800001, перерахувати йому кредитні кошти в сумі 550 000,00 грн на його поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в столичному відділенні АТ «Правекс Банк».

Згідно меморіального ордеру №302733382 від 06 жовтня 2020 року АТ «Правекс Банк» перерахувало відповідачу суму кредиту в розмірі 550 000,00 грн за призначенням платежу «надання кредиту згідно договору 290RPU202800001.

З виписки банку за особовим рахунком НОМЕР_2 за період з 06.10.2020 року по 23.04.2024 року за договором №290RPU202800001 вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, погашав заборгованість до січня 2023 року. З лютого 2023 року відповідач припинив здійснювати платежі внаслідок чого виникла прострочена позикова заборгованість, що свідчить про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань.

Відповідно до розрахунку заборгованості, який надано позивачем, станом на 14.02.2024 року заборгованість складає в загальній сумі 422974,84 грн, з яких: 353997,24 грн заборгованість за тілом кредиту та 70369,60 грн заборгованість за відсотками.

06 березня 2024 року АТ «Правекс Банк» направило відповідачу досудову вимоги щодо дострокового погашення заборгованості від 26 лютого 2024 року звернулось до ОСОБА_1 з вимогою про дострокове поверненя кредиту, процентів та інших платежів за кредитним договором №290RPU202800001 у термін передбачений кредитним договором з моменту отримання цієї вимоги у розмірі 422 974, 84 грн.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно частини другої статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У справі, яка переглядається, встановлено, що 06 жовтня 2020 року між сторонами укладено кредитний договір №290RPU202800001, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 550 000,00 грн на споживчі цілі, строк кредитування по 05.10.2025 року, дата повернення кредиту 05.10.2025 рок, процентна ставка фіксована 17,99%, і 28,99% у разі настання невідкладної обставини, передбаченої у п. 1.7 загальної частини договору.

Пунктом 9.1 загальної частини кредитного договору №290RPU202800001 передбачено, що банк має право достроково припинити строк користування кредитом та вимагати погашення заборгованості за кредитом у повному обсязі, включаючи сплату суми боргу за кредитом, що залишилась, належних процентів, пені та інших платежів та відшкодування завданих банку збитків у разі настання будь-якої з подій зазначених в цьому пункті договору, які сторони домовились вважати суттєвим порушенням умов цього договору: зокрема у разі невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань по цьому договору, у тому числі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з затримання позичальником строків платежів, які встановлені п.п. 4.2, 4.3 даного договору більше ніж на один календарний місяць).

Пунктом 9.3 цього договору сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у даному договорі строк (щодо 30 календарних днів з моменту отримання письмового повідомлення/вимоги банку) починає відраховуватись з дати вручення позичальнику поштового відправлення, яку зазначене в повідомленні про вручення поштового відправлення , або з дати зазначеної на вимозі позичальником при отриманні зазначеної вимоги особисто. Якщо пошта (поштова служба) не може вручити вимогу позичальнику через відсутність за місцем проживання вказаної особи через його відмову прийняти поштове відправлення, незнаходження фактичного місця проживання позичальника або з інших причин, вимога вважається врученою позичальнику в день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Отже умовами кредитного договору передбачено право банку достроково припинити строк кредитування та вимагати дострокового повернення кредиту за умови наявності у позичальника простроченої заборгованості за сумою кредиту, процентів за користування кредитними коштами, комісій та штрафних санкцій більше, ніж на один банківський день та направлення письмової вимоги позичальнику і її отримання іншою стороною.

З матеріалів справи вбачається, що досудова вимога щодо дострокового погашення заборгованості від 26 лютого 2024 року була направлена банком 06 березня 2024 року ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Між тим, в п. 11 особливої частини кредитного договору № 290RPU202800001 від 06.10.2020 року зазначена адреса ОСОБА_1 АДРЕСА_2 .

Матеріали справи не містять доказів надсилання ОСОБА_1 досудової вимоги щодо дострокового повернення заборгованості за кредитним договором від 06.10.2020 року № 290RPU202800001 за адресою, яка ним була зазначена при укладанні зазначеного кредитного договору, а саме: АДРЕСА_2 . Тому, колегія суддів вважає, що доводи скаржника про направлення банком досудової вимоги за адресою позичальника, яка не зазначена в кредитному договорі, що свідчить про невиконання позивачем умов договору щодо дострокового стягнення суми заборгованості.

Також матеріали справи не містять повідомлення ОСОБА_1 про зміну місця його фактичного проживання чи місця реєстрації на АДРЕСА_1 .

Анкет-заява, яка міститься у матеріалах справи і в якій зазначено адресу реєстрації: АДРЕСА_2 та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 датована 07 травня 2024 року, тобто після направлення досудової вимоги щодо дострокового повернення заборгованості за кредитним договором від 06.10.2020 року № 290RPU202800001. Крім того дана анкета-заява не містить підпису ОСОБА_1 ні рукописного, ні електронного. Отже, позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували факт направлення позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту за кредитним договором від 06.10.2020 року № 290RPU202800001, так і її отримання відповідачем, у порядку та на умовах передбачених кредитним договором за адресою, яка зазначена в кредитному договорі.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі №638/13683/15-ц(провадження № 14-680цс19) зроблено висновок, що «частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача,то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором»; «…суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту»; «…порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень,факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами».

10 червня 2017року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону № 1023-ХІІ у редакції, чинній з 10 червня 2017року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». Лише з 10 червня 2017рокуна ці відносини поширюються Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності з 10 червня 2017 року, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Враховуючи, що умовами кредитного договору № 290RPU202800001 від 06.10.2020 року передбачено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів, проте банком не дотримано передбачені договором умови та положення частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», тому відсутні підстави для задоволення позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів з відповідача за кредитним договором, а саме заборгованості за тілом кредиту.

Однак суд першої інстанції не врахував значні вище положення закону та дійшов помилкового висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача строкової заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 16 травня 2024 року, оскаржуване рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області постановлене 06 березня 2025 року.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 290RPU202800001 від 06.10.2020 року прострочена заборгованість за кредитом у період з 06.01.2023 року по 06.01.2024 року становить в загальній сумі 119 099,36 грн.

Згідно таблиці обчислення загальної вартості споживчого кредиту, яка є додатком №1 до кредитного договору № 290RPU202800001 від 06.10.2020 року розмір непогашеної основної суми боргу у період з 06.02.2024 року по 06.03.2025 року в загальній сумі становить 159 732,45 грн.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 290RPU202800001 від 06.10.2020 року прострочена заборгованість за відсотками за період з 06.02.2023 року по 06.02.2024 року становить 70369,60 грн.

Тобто на час ухвалення судового рішення прострочена сума заборгованості за кредитом, згідно розрахунку позивача, який не спростовано відповідачем, з 26 лютого 2024 року по 06 березня 2025 року складає 278 831,81 грн, прострочені проценти з 06 лютого 2023 року по 06 лютого 2024 року складають 70369,60 грн.

Враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь АТ «Правекс Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 290RPU202800001 від 06.10.2020 року за тілом кредиту за період з 26 лютого 2024 року по 06 березня 2025 року в розмірі 278 831,81 грн та відсотки за період з 06.02.2023 року по 06.02.2024 року в розмірі 70369,60 грн

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Правекс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Правекс Банк» заборгованість за кредитним договором № 290RPU202800001 від 06.10.2020 у розмірі 349 201, 41 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 278 831,81 грн, заборгованість за відсотками 70 369, 60 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що є підстави для перерозподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5075,71 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 23.04.2024 (т. 1 а.с. 16), при зверненні з апеляційною скаргою відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 7613,54 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 15.04.2025 року ( т. 2 а.с. 16).

Позовну заяву АТ «Правекс Банк» задоволено на 82,55%, тому з ОСОБА_1 на користь АТ «Правекс Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 4 189,99 грн.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 17,45%, тому з АТ «Правекс Банк» на його користь підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1176,29 грн.

Згідно з ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Провівши взаємозалік судового збору, остаточно з ОСОБА_1 на користь АТ «Правекс Банк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3013,70 грн (4 189,99 грн 1176,29 грн).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Соболівський Антон Михайлович задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь акціонерного товариства «Правекс Банк», , який знаходиться за адресою: 01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/2, код, заборгованість за кредитним договором № 290RPU202800001 від 06.10.2020р. у розмірі 349 201, 41 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 278 831,81 грн, заборгованість за відсотками 70 369, 60 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК», , який знаходиться за адресою: 01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/2, код, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 013, 70 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 липня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева