ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2483/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: факту смерті, з них:
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 січня 2025 року, у справі № 643/15892/24, за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського району, про встановлення факту смерті,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Попова А.О. звернулася до суду із заявою, в якій просила суд установити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який безвісно відсутній з 1997 року.

Заява мотивована тим, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22.11.2022, ухваленого у цивільній справі №554/10453/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено. Шлюб, зареєстрований 25 липня 1992 року Дзержинським відділом РАЦС м.Харків, актовий запис №713, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишено прізвище « ОСОБА_5 »

Вказала, що згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.03.2024 ОСОБА_2 визнано безвісно відсутнім з 1997 року.

Зазначила, що з початком війни її обидва сини - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пішли служити в ЗСУ, її син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер від вибухово-осколкової травми. Вона, відповідно до п. 2 постанови КМУ від 28.02.2022 №168 має право на отримання одноразової допомоги в розмірі 15 000,00 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, визначених вимогами ст. 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Посилалася, що вона з метою отримання компенсації змушена звернутися до суду з даною заявою, тобто в неї наявна цивільно-правова заінтересованість у зміні правового статусу особи, яку вона просить оголосити померлою. Водночас, посилаючись на вимоги п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, просить задовольнити вимоги заяви та встановити факт смерті ОСОБА_2 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву.

Вказала, що судом залишилося поза увагою те, що ОСОБА_2 покинув свою домівку у 1997 році, і рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.03.2024 ОСОБА_2 визнано безвісно відсутнім з 1997 року. Згідно листів-відповідей з відповідних організацій, довідки Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Харківській області від 15.02.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до кримінальної відповідальності не притягувався, з 30.08.2023 перебуває на обліку як безвісно відсутній.

Зазначила, що судовим рішенням, яке підтверджує факт смерті відсутньої особи шляхом оголошення її померлою, з моменту набрання законної сили є підставою для припинення правосуб`єктності такої фізичної особи.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що надані ОСОБА_1 докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а лише дають підстави для припущення смерті останнього. Вказані висновки суду узгоджуються з позицією Верховного суду у постанові від 28 лютого 2024 року, прийнятій у справі №506/358/22.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Частиною 2 ст. 49 ЦК України, визначено, що актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. За правилами ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

За змістом п. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Правилами п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України унормовано, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт, як це закріплено положеннями ч.1, 2 ст. 318 ЦПК України.

Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданим 11 квітня 2017 року Головним територіальним управлінням юстиції у Харківській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінила прізвище зі « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_5 », про що 11.04.2017 складено відповідний актовий запис №31 (а.с. 11).

Відповідно до копії рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22.11.2022, ухваленого у цивільній справі №554/10453/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено. Шлюб, зареєстрований 25 липня 1992 року Дзержинським відділом РАЦС м.Харків, актовий запис №713, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишено прізвище « ОСОБА_5 » (а.с. 12-15).

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_7 , батьками якого записані: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_4 , що знаходить своє підтвердження копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 06 травня 1993 року Палацом новонароджених м. Харкова (а.с. 20).

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_6 , батьками якого записані: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_4 , що знаходить своє підтвердження копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 06 травня 1993 року Палацом новонароджених м. Харкова (а.с. 25).

Як убачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 12 липня 2023 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 26).

Згідно з довідкою про причину смерті від 11.07.2023, ІНФОРМАЦІЯ_3 від вибухово-осколкової травми помер ОСОБА_6 , 1993 року народження (а.с. 29).

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0003098 від 31.08.2023, вбачається, що за заявою ОСОБА_9 до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення - правова кваліфікація ч. 1 ст. 115 КК України за обставин: 30.08.2023 до Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_9 про безвісті зникнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , останнє відоме місце реєстрації зниклого - АДРЕСА_1 (а.с. 32).

Відповідно до копії рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2024 року, ухваленого по цивільній справі №638/8046/23 за заявою ОСОБА_7 , заінтересована особа - Харківське районне управління поліції №2 ГУНП в Харківській області про визнання фізичної особи відсутньою, убачається, що заяву ОСОБА_7 - задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м.Назрань, останнє відоме зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , безвісно відсутнім з 1997 року (а.с. 16-19).

У відповідь на звернення ОСОБА_10 від 22.10.2024 щодо видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , за підписом начальника Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наталії Сіренко, роз`яснено, що відповідно до п. 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції від 18.10.2000 за №52/5 підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №109/0), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суд про встановлення факту смерті в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів СБУ у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Зазначено, що рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою не є підставою для державної реєстрації смерті відповідно до чинного законодавства України (а.с. 24).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі № 644/6785/18 зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно частини першої статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:

- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);

- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Вказані процедури є відмінними між собою та мають певні особливості.

Пунктом 8 частини статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша-друга статті 318 ЦПК України).

Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/1461/19.

Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті.

Відповідно до положень частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які мають інформацію щодо предмета доказування ( частини перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 77 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

У даній справі, що переглядається, суд встановив, що разом із заявою про встановлення факту смерті, заявником надано копію рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, ухваленого 27 березня 2024 року по цивільній справі №638/8046/23 за заявою ОСОБА_7 , заінтересована особа - Харківське районне управління поліції №2 ГУНП в Харківській області про визнання фізичної особи відсутньою, яким заяву ОСОБА_7 - задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м.Назрань, останнє відоме зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , безвісно відсутнім з 1997 року, та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0003098 від 31.08.2023, відповідно до якого на підставі заяви ОСОБА_9 до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення - правова кваліфікація ч. 1 ст. 115 КК України за обставин: 30.08.2023 до Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_9 про безвісті зникнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , останнє відоме місце реєстрації зниклого - АДРЕСА_1 .

Однак, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної реєстрації факту смерті.

Суд першої інстанції, оцінивши надані докази в їх сукупності, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 оскільки заявником не надано належних, допустимих, достатніх та беззаперечних доказів, на підставі яких суд може достовірно встановити смерть ОСОБА_2 в певний час, у певному місці. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не були враховані долучені до матеріалів справи докази, а саме:листи-відповіді з відповідних служб, довідку Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Харківській області від 15.02.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до кримінальної відповідальності не притягувався, з 30.08.2023 перебуває на обліку як безвісно відсутній, то колегія суддів зазначає, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час. Натомість, долучені заявником докази до своєї заяви, лише дають підстави вважати, що ОСОБА_2 дійсно не з`являється за місцем своєї реєстрації, проте ці документи не підтверджують факт смерті останнього в 1997 році.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, доводи скарги висновки суду не спростовували, а тому це рішення відповідно до статті 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 січня 2025 року-залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 25 липня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді колегії Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова.