Справа №390/179/24 провадження № 2/403/94/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 серпня 2025 року с-ще Устинівка
Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Атаманової С.Ю.,
при секретарі судового засідання Могиленко К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту,
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 3028,00 грн. та витрати на оплату правової допомоги в розмірі 7340 грн. 00 коп..
Відповідач по справі ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву ТОВ «ФК «Віва Капітал» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог та розміру судових витрат у встановлений судом строк не подав.
ІІ. Заяви та клопотання.
Представник ТОВ «ФК «Віва Капітал» згідно письмових клопотань, викладених в прохальній частині позовної заяви, прохав розглянути справу за його відсутності та прийняти заочне рішення у разі неявки відповідача в судове засідання (а.с.5).
Заяв та клопотань від відповідача по справі ОСОБА_1 в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за його відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 09 липня 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.58-59).
В зв`язку з тим, що в судове засідання відповідач ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату, час і місце його проведення в порядку ст.128 ЦПК України, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив на позовну заяву, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 22 серпня 2025 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Зі змісту укладеного сторонами Договору судом також встановлено, що строк кредитування складає 360 днів, який обчислюється з моменту підписання Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пункти 1.2, 5.2), а розмір процентів за користування кредитом становить 50,01 відсотків річних в розрахунку 0,137%% в день від суми кредиту за час користування ним (пункт 1.6).
Крім того, сторонами Договору також було погоджено, що: повернення кредиту та всіх нарахованих процентів здійснюється кожні 30 календарних днів згідно графіку платежів, що є невідємною частиною цього Договору (додаток №1) (пункт 1.8); проценти за користування кредитом, в розмірі передбаченому Договором, нараховуються за кожен день користування грошовими коштами, починаючи з першого дня користування кредитом, відповідно до суми кредиту, яка фактично знаходиться в користуванні у позичальника (пункт 1.10); проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 0 дня від дати закінчення строку дії Договору) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України (пункт 5.2).
Під час судового розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення ним 11 січня 2023 кредитного договору та отримання за ним кредитних коштів у зазначеному вище розмірі.
Доказів здійснення повного погашення заборгованості за наданим позивачем ТОВ « ФК «Віва Капітал» кредитом відповідачем ОСОБА_1 під час судового розгляду також надано не було.
Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні.
V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України)..
Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків та оформлена в електронній формі.
За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону.
Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону).
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19). Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання ним одноразового ідентифікатора у виді смс-повідомлення, укладення кредитного договору було б технічно неможливим.
Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19.
Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» н, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).
За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на дату укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
За змістом ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Судом встановлено, відповідачем ОСОБА_1 на виконання умов Договору щодо повернення частини кредиту та нарахованих процентів за користування ним кожні 30 календарних днів, що з урахуванням строку кредитування становить 12 платежів, було здійснено лише пять таких платежів (03 лютого 2023 року, 07 березня 2023 року, 07 квітня 2023 року, 12 травня 2023 року та 21 червня 2023 року), що свідчить про порушення відповідачем періодичності внесення належних до сплати грошових коштів.
Наведений позивачем ТОВ «ФК «Віва Капітал» розрахунок заборгованості ОСОБА_1 в частині нарахованих процентів за користування кредитом, за відсутності наданих відповідачем доказів на його спростування, також відповідає умовам договору щодо розміру та строку нарахування процентів за користування кредитом в залежності від суми кредиту, яка фактично знаходиться у користуванні позичальника, враховує внесені відповідачем платежі на погашення заборгованості за процентами та підтверджується наступними обчисленнями, проведеними судом:
8) загальна сума платежів, внесених відповідачем на погашення заборгованості за процентами: 5574,60 грн. (1215,54 грн. + 1134,50 грн. + 1044,96 грн. +1028,80 грн. + 1150,80 грн.);
Крім того, суд вважає таким, що відповідає умовам кредитного договору визначений позивачем ТОВ «ФК «Віва Капітал» розмір нарахованих процентів після закінчення строку дії договору (після 05 січня 2024 року) на загальну суму 232,38 грн. з огляду на наступне.
Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.19) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі предявлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.
Згідно правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 (пункти 113, 115), у статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд.
За змістом пункту 128 цієї ж Постанови можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після предявлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після предявлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
У разі порушення виконання зобовязання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором (пункт 141 Постанови).
З огляду на викладене, судом встановлено, що умови договору про надання фінансового кредиту за продуктом «Флеш» від 11 січня 2023 року (пункт 5.2) передбачають нарахування процентів після закінчення строку дії цього Договору, які за погодженням сторін є процентами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України.
Отже, тлумачення умов Договору дозволяє суду дійти висновку про те, що нарахування кредитодавцем процентів за ставкою, передбаченою п.1.7 Договору (0,137% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом) після закінчення строку дії кредитного договору, тобто в період часу з 07 січня по 15 січня 2024 року, в загальному розмірі 232,38 грн. (9 днів х 25,82 грн. за кожний день прострочення) було правомірним, так як здійснювалось саме як міра відповідальності позичальника ОСОБА_1 за неналежне виконання ним грошового зобовязання, а тому ці проценти охоплюються диспозицією норми ч.2 ст.625 ЦК України.
При цьому суд, виходячи з положень ч.2 ст.614 ЦК України, якою встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання, приходить до висновку, що відповідачем по справі ОСОБА_1 не надано жодного належного письмового доказу на підтвердження належного виконання ним зобовязань за кредитним договором, в тому числі не спростовано наданого позивачем розрахунку заборгованості та її розміру.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обовязки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Судом встановлено, що матеріали цивільної справи не містять, а відповідачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності договору про надання фінансового кредиту за продуктом «Флеш» від 11 січня 2023 року, укладеного між ним та позивачем ТОВ «ФК «Віва Капітал».
Зазначений договір з огляду на відсутність доказів протилежного не визнавався судом недійсним.
VI. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач ТОВ «ФК «Віва Капітал» звернувся до суду з позовом майнового характеру, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 3028 грн. 00 коп. (а.с.1).
З огляду на викладене, враховуючи задоволення судом позовних вимог в повному обсязі, з відповідача по справі ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача по справі ТОВ «ФК «Віва Капітал» грошові кошти по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн., які були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України).
За змістом ч.2 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у зв`язку з чим 1) розмір таких витрат, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У поданій до суду позовній заяві представником ТОВ «ФК «Віва Капітал» адвокатом Грушевим Ю.В. зазначено про стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат на оплату правової допомоги в розмірі 7340,00 грн..
На підтвердження зазначеного розміру понесених ТОВ «ФК «Віва Капітал» витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача були надані копії: 1) договору №1 про надання правової допомоги від 04 січня 2022 року, укладеного між ТОВ «ФК «Віва Капітал», як клієнтом, та адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.» в особі керуючого Грушевого Ю.В., що в подальшому іменується «адвокат», яким передбачено: сплату клієнтом гонорару адвоката в розмірі, що визначається сторонами на день складання акту-приймання виконаних робіт, з додатковою сплатою 6% від суми гонорару, та сплату гонорару у день отримання рахунку-фактури, який є підставою для такої сплати (а.с.22-24); 2) ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії СА №1074797, виданого на підставі договору про надання правової допомоги №1 від 04 січня 2022 року; 3) договору №1 про надання правової допомоги від 02 січня 2025 року, яким передбачено сплату клієнтом гонорару адвоката в розмірі, що визначається сторонами на день складання акту-приймання виконаних робіт відносно конкретної справи, з додатковою сплатою 7% від суми гонорару, та сплату гонорару у день отримання рахунку-фактури, який є підставою для такої сплати (а.с.52-54); 4) ордеру на надання правничої допомоги серія СА №1124528 (а.с.48). В судове засідання представник позивача не з`явився. Згідно клопотання, викладеного в прохальній частині прохав провести розгляд справи за його відсутності за наявними у справі матеріалами (а.с.5).
На дату судового розгляду справи по суті письмових заперечень від відповідача ОСОБА_1 щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката подано не було.
При вирішенні питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення із відповідача зазначеного у позовній заяві розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, порядок обчислення якого (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що: 1) додані до позовної заяви договори про надання правової допомоги №1 від 04 січня 2022 року та №1 від 02 січня 2025 року не містять як фіксованого розміру гонорару адвоката, так і гонорару, визначеного у формі погодинної оплати фактичної кількості часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; 2) в матеріалах справи відсутні докази щодо обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості, зокрема, до суду не були надані передбачені договорами акт-приймання виконаних робіт та рахунок-фактура.
Зазначені обставини є такими, що об`єктивно унеможливлюють встановлення судом вартості виконаної адвокатом Грушевим Ю.В. роботи при надання позивачу ТОВ «ФК «Віва Капітал» професійної правничої допомоги.
Відповідно до правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 107); не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 135).
Подібний висновок викладений у пункті 5.44 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
З огляду на викладене, враховуючи відсутність поданих ТОВ «ФК «Віва Капітал» доказів щодо обсягу наданих адвокатом Грушевим Ю.В. послуг і виконаних ним робіт, в тому числі їх детального опису, а також вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною (здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги), суд позбавлений можливості здійснити розподіл витрат на правову допомогу з огляду на неможливість визначення розміру витрат, понесених ТОВ «ФК «Віва Капітал» на правову допомогу адвоката, а тому приходить до висновку про невідповідність заявленого розміру витрат на правову допомогу критерію реальності (дійсності) та про відсутність підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 обов`язку з їх відшкодування, що має наслідком відмову в задоволенні клопотання представника ТОВ «ФК «Віва Капітал» про стягнення із ОСОБА_1 витрат на оплату правової допомоги в розмірі 7340,00 грн.. Інші судові витрати, повязані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280, 282, 284, 288, 289, 354 ЦПК України, суд,

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту задоволити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» в порядку розподілу судових витрат судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 3028 грн. 00 коп. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).
Повне ім`я та найменування сторін:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного перегляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, подавши апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) до Кропивницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 26 серпня 2025 року.
Суддя С.Ю.Атаманова