ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4828/25 Справа № 175/9330/23 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шашликов Денис Геннадійович, на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року в цивільній справі номер 175/9330/23 за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області звернулось Акціонерне товариство «Сенс Банк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 27.11.2020 року відповідачка уклала з АТ «Альфа-Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631518404, підписала анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк», згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 200000,00 грн. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Відповідачка отримала кошти, але своїх зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі не виконала.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору станом на час звернення із позовною заявою до суду у розмірі 92743,84 грн, а також понесені судові витрати.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Сенс банк» суму заборгованості в розмірі 88253,63 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Сенс банк» суму судових витрат у розмірі 2684,00 грн.

Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шашликов Д.Г., подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року в справі №175/9330/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, стягнути з позивача судові витрати, понесені у суді першої та апеляційної інстанцій.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції прийнято з

порушенням вимог чинного законодавства України, при цьому судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, неправильно та неповно досліджено докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також судом невірно застосовано норми як матеріального, так і процесуального права.

З позову неможливо встановити із чого складається сума заборгованості, яке тіло кредиту, які відсотки, пеня або штрафи, комісія. Позивач не надав належних доказів, які б підтверджували правильність його розрахунків.

Суд першої інстанції не здійснив належну перевірку виписки по рахунку та безпідставно взяв до уваги розрахунки позивача без врахування фактичного руху коштів.

Відповідачка вважає, що банком безпідставно нараховувалися комісія та плата за користування послугою SMS- плати (розрахунково-касове обслуговування, плата інформування, проценти за овердрафт, проценти за прострочену заборгованість) у розмірі 3368,62 грн, які були включені в суму заборгованості за тілом кредиту. Проте, не зрозуміло, яким чином була нарахована вказана сума, адже ця сума не співпадає з сумами, вказаними у виписці по рахунку відповідача.

Відповідно до умов договору, який знаходиться в матеріалах справи процентна ставка за користування кредитною лінією для торгових операцій та/або операцій зняття готівки встановлена в однаковому розмірі - 39,99%. Тип процентної ставки - фіксований. Таким чином, немає окремих ставок для різних типів операцій (покупки чи зняття готівки).

Вважає, що банк нарахував окремо відсотки за покупки (23403,62 грн) і за зняття готівки (28957,12 грн), що, на думку відповідачки, означає подвійне нарахування процентів на одну і ту ж суму боргу.

Від відповідача АТ «Сенс Банк» відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Кравчук С.О. доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник позивача адвокат Рудницький Ю.І. апеляційну скаргу не визнав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 26 листопада 2020 року відповідачка ОСОБА_1 підписала оферту на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк» №631518404 та паспорт споживчого кредиту, яким передбачено наступні умови: максимальний ліміт кредитної лінії 200000,00 грн, процентна ставка 39,99% річних, обов`язковий мінімальний платіж 5% від суми загальної заборгованості за кредитною

лінією ( а.с. 4,5).

Також, 26 листопада 2020 року відповідачкою підписано анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк» (а.с. 6)

Згідно з розрахунком заборгованість за кредитним договором №631518404 станом на 01 березня 2023 року становить 92743,84 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 47602,94 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 63,14 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 40587,55 грн, відсотки за прострочену заборгованість у розмірі 4590,21 грн ( а.с. 9).

На підтвердження користування відповідачкою кредитними коштами до матеріалів справи долучено банківську виписку (а.с. 10 11зв).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості саме в певному обсязі.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша

фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Сенс Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 Кодексу, вказаного вище, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

24 лютого 2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022. Воєнний стан в Україні введено на всій території України та діє до теперішнього часу.

Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 26 листопада 2020 року відповідачка ОСОБА_1 підписала оферту на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк» №631518404 та паспорт споживчого кредиту, яким передбачено наступні умови: максимальний ліміт кредитної лінії 200000,00 грн, процентна ставка 39,99% річних, обов`язковий мінімальний платіж 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією.

Також, 26 листопада 2020 року відповідачкою підписано анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк».

Згідно з розрахунком заборгованість за кредитним договором №631518404 станом на 01 березня 2023 року становить 92743,84 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 47602,94 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 63,14 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 40587,55 грн, відсотки за прострочену заборгованість у розмірі 4590,21 грн.

Встановлено, що відповідачка користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором. На підтвердження користування відповідачкою кредитними коштами до матеріалів справи долучено банківську виписку.

Відповідачка не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ «Сенс Банк», не довела відсутність заборгованості.

Окрім того, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відсотки за прострочену заборгованість є неустойкою, та що відсотки за прострочену заборгованість у розмірі 4490,21 грн, які нараховувались у період після 24.02.2022 року, нараховані неправомірно.

Таким чином, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, щодо обґрунтованості позовних вимог АТ «Сенс Банк» про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором №631518404 від 26.11.2020 року саме у розмірі 88253,63 грн.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів

учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шашликов Денис Геннадійович, залишити без задоволення, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 31 липня 2025 року.

Суддя: