Справа № 350/1168/25
Номер провадження 2-о/350/156/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2025 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Сокирко Л.М., розглянувши в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, заінтересована особа: Перегінська селищна рада Івано-Франківської області,

в с т а н о в и л а:

7 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, заінтересована особа: Перегінська селищна рада Івано-Франківської області та просить установити факт її ( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 1 січня 2004 року по 13 лютого 2023 року, посилаючись на те, що в цей період вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Дослідивши заяву та долучені до неї матеріали, приходжу до висновку, що у відкритті провадження слід відмовити, виходячи зі слідуючого.

Відповідно до частини другої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до заяви заявниця посилається на те, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 з 2002 року і по день його смерті, а саме: спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно із частиною другою статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, з наданих суду матеріалів справи не вбачається, що заявниця і ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та вирішували спільно побутові питання, та не містять будь-яких даних, які б свідчили про фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства у період який зазначений у прохальній частині заяви з 2004 року по 13 лютого 2023 року.

У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен відмовити у відкриті провадженні і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 жовтня 2014 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) вказано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 викладено висновок про те, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Встановлення юридичного факту заявниця пов`язує із подальшим оформленням спадкових прав, при цьому заявниця зазначає, що ОСОБА_2 мав двох дочок, які проживають в іншій державі та за життя останнього не підтримували з ним, як батьком жодних зв`язків, спадщину вони не приймали і не є заінтересованими особами у цій справі.

Однак, заявниця не зазначає, чи були інші спадкоємці (в тому числі і дочки ОСОБА_2 ) належним чином повідомлені про смерть спадкодавця ( ОСОБА_2 ).

Проживання спадкоємців в іншій державі та не підтримання ними зв`язків із спадкодавцем не усуває їх від отримання спадщини, бути заінтересованими особами (відповідачами) у справі.

Тобто факт, який просить встановити заявниця, не є безспірним та потребує доказування, що вказує на наявність спору про право.

Виходячи з наведеного, приходжу до висновку, що в даному випадку наявний спір про право, тому заява не підлягає розгляду в окремому провадженні, а заявниці слід звернутися до належного суду в порядку позовного провадження згідно норм Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини четвертої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Керуючись статтями 19, 186, 293, 258, 260, 272, 315, 353 Цивільного процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, заінтересована особа: Перегінська селищна рада Івано-Франківської області.

Роз`яснити заявниці, що відмова у відкритті провадження по справі в порядку окремого провадження не перешкоджає звернутися до суду за захистом порушеного права в порядку позовного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду в порядку статті 355 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя Сокирко Л.М.