Житомирський апеляційний суд
Справа №290/105/25 Головуючий у 1-й інст. Кірічук М. М.
Категорія 10 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 290/105/25 за позовом ОСОБА_1 до Миропільської селищної ради Житомирської області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кірічука М.М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що у 2012 році придбав у ОСОБА_3 житловий будинок за 13000 грн., який розташований за адресою : АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується розпискою, посвідченою секретарем Малокозарської селищної ради Романівського району Житомирської області.

Позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на житловий будинок, він був позбавлений можливості оформити право власності на нього. Однак, він почав відкрито володіти цим нерухомим майном більше 10 років, що, на його думку, дає підстави для визнання за ним права власності на спірне майно за набувальною давністю.

Вказує, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що він продовжує проживати у вказаному житловому будинку, підтримує будинок у належному стані, здійснює поточні ремонтні роботи, обробляє земельну ділянку, сплачує комунальні платежі.

Вказані обставини свідчать про те, що він добросовісно заволодів цим нерухомим майном, проте позбавлений можливості оформити право власності на нього.

Враховуючи вищезазначене, просив визнати за ним право власності на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, зазначає, що, вирішуючи спір суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Вважає помилковим висновок суду про те, що ОСОБА_2 , який був залучений до участі у справі в якості третьої особи та є спадкоємцем ОСОБА_3 , має відношення до предмета спору та ухвалене рішення може вплинути на його права та обов`язки.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не доведені обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, зокрема, відсутні докази того, що спірний будинок перебував у власності спадкодавця ОСОБА_3 . В своїх поясненнях ОСОБА_2 зазначає, що у позивача відсутнє право на нерухоме майно, в зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу житлового будинку не укладався. Разом з тим, ОСОБА_2 було відомо про неможливість укладення вказаного договору в зв`язку з відсутністю у ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на будинок.

ОСОБА_1 зауважує, що з 21 вересня 2012 року є головою вказаного домогосподарства, а ОСОБА_3 був головою цього домогосподарства в період з 6 квітня 2012 року по 20 вересня 2012 року.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що підтвердженням того, що він придбав у ОСОБА_3 спірний житловий будинок, є складена останнім розписка.

Наголошує, на тому, що йому не було відомо про ту обставину, що правовстановлюючі документи на спірний будинок у ОСОБА_3 відсутні. Після отримання коштів за будинок, ОСОБА_3 запевнив, що всі документи відносно права власності на житловий будинок будуть оформлені пізніше.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності у ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно. Відтак, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то спадкоємець також не набуває право власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Отже, даний позов про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, не пов`язаний із спадковими правами ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 зазначає, що понад 10 років добросовісно, відкрито, безперервно користується і володіє житловим будинком. За час проживання в спірному будинку він здійснював капітальні та поточні ремонти, підтримує будинок та прибудинкову територію в належному стані, обробляє земельну ділянку та сплачує податки, користується комунальними послугами та своєчасно сплачує кошти за електроенергію.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції правомірно залучив його до участі у розгляді справи, в якості третьої особи, оскільки ухваленим рішенням порушуються його права та обов`язки.

ОСОБА_2 зазначає, що він є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 . Вважає, що на нього, як на третю особу, не можуть поширюватись вимоги ст. 81 ЦПК України, зокрема, обов`язок доказування і подання доказів. ОСОБА_2 звертає увагу на те, що він не є стороною по справі. На його думку, саме позивач та відповідач повинні довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наголошує на тому, що Верховний Суд зробив висновок у постановах від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21, від 15 червня 2023 року у справі 359/8844/20, від 21 лютого 2024 року у справі 756/6953/17, від 21 січня 2021 року у справі 140/1774/28, про те, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала хто є власником.

Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним. Володіння майном на підставі юридичного титулу виключає застосування набувальної давності ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі 910/17274/10).

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що 6 квітня 2012 року він придбав у ОСОБА_3 житловий будинок по АДРЕСА_1 , за 13000,00 грн., про що складено розписку (а.с.5).

Окрім того, суду надано виписку з погосподарської книги, у якій зазначено про те, що з 1991 року по 2012 рік головою домогосподарства по АДРЕСА_1 , була ОСОБА_4 , з 6 квітня 2012 року по 20 вересня 2012 року головою домогосподарства був ОСОБА_3 , з 21 вересня 2012 року та по теперішній час ОСОБА_1 (а.с.6).

Згідно з довідкою Комунального підприємства Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації від 7 січня 2025 року №26, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с.10).

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , з якої вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с.19).

Згідно з заповіту від 17 лютого 2022 року, який посвідчений старостою Малокозарського старостинського округу Миропільської селищної ради, зареєстрований в реєстрі № 4, ОСОБА_3 все своє майно заповів ОСОБА_2 (а.с.18).

Копія спадкової справи №189/2024, до майна померлого ОСОБА_3 , свідчить про те, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що даний спір про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю пов`язаний із спадковими правами спадкоємця ОСОБА_3 ОСОБА_2 . Відтак, позов пред`явлений не до всіх належних відповідачів, а тому не може бути вирішений.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Згідно із частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах № № 552/91/18, 554/9144/17).

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому залучається до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до частин першої четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад(правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19).

Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд взмозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

З матеріалів справи вбачається, що 5 лютого 2025 року ОСОБА_2 заявлено клопотання про залучення його до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 5 лютого 2025 року задоволено клопотання. Залучено до участі у справі ОСОБА_2 , в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , за набувальною давністю, який належав ОСОБА_3 .

З матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_3 за життя розпорядився своїм майном, склавши 17 лютого 2022 року на ОСОБА_2 заповіт, відповідно до якого все своє майно, заповів останньому.

Суд вірно встановив, що заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_2 і не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та яка в такій ситуації має бути залучена співвідповідачем, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Якщо предмет позову стосується іншої особи, окрім визначеного стороною відповідача, то незалучення останнього та/або розгляд справи та прийняття судового рішення, яке зачіпає права та інтереси іншої зацікавленої особи є процесуальною підставою для відмови в позові та/або скасуванні судового рішення без дослідження правильності та аргументованості його прийняття.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Романівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2025 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: