Провадження № 4-с/686/55/25
16 липня 2025 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області в складі:
головуючого судді Палінчака О.М.,
при секретарі Цибульській Г.В.,
за участю заявниці ОСОБА_1 ,
представниці боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
її представниці ОСОБА_5 ,
державного виконавця Мовчан А.О.,
28 травня 2025 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою на дії державного виконавця Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчан Аліни Олегівни, зазначивши заінтересованими особами: Теофіпольський відділ державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), державного виконавця Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчан Аліну А.О. та стягувача ОСОБА_4 .
02.10.2014 року державним виконавцем Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Кисіль В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 44926747. В подальшому, 03.05.2024 винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
30 квітня 2025 року державним виконавцем Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчан А.О. (далі державний виконавець Мовчан А.О.) у виконавчому провадженні № 44926747 здійснено розрахунок заборгованості та винесено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників та наступні постанови: про арешт коштів боржника від 30.04.2025 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 30.04.2025 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межами України від 30.04.2025 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 30.04.2025 року; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30.04.2025 року.
Проте, боржник ОСОБА_2 не погоджується із винесеними постановами та вважає, що державний виконавець порушив вимогу п. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що станом на 30.04.2025 року у боржника відсутня заборгованість зі сплати аліментів, натомість наявна значна переплата, яка згідно Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по квітень 2025 року станом на 30.09.2024 року становить 53 771 грн. 20 коп.
Проте, державний виконавець із жовтня 2024 року переплату в сумі 53 771 грн. 20 коп. не зараховує в рахунок наступних періодів та залишив переплатою станом на 30.09.2024 року.
Також зазначає, що в січні-березні 2025 року ОСОБА_2 працював в ФОП ОСОБА_9 та отримував заробітну плату в розмірі 8 100 грн. 00 коп., що підтверджується Довідкою форми ОК-5, а отже в розрахунку державний виконавець також неправомірно визначав розмір аліментів з середньої заробітної плати працівника місцевості.
Вважає дії державного виконавця непослідовними, так як в розрахунку станом на 09.12.2024 року виконавець вказував, що станом на листопад 2024 року у нього наявна переплата в розмірі 53 746 грн. 65 коп. і виконавцем була зарахована за жовтень і листопад 2024 року переплата. Тому ОСОБА_2 мав законні очікування, що в подальшому надмірно стягнені виконавчою службою з нього кошти, будуть враховані в рахунок наступних платежів.
Через неправомірні та непослідовні дії державного виконавця Першого відділу ДВС у місті Хмельницькому Перепелюк О.П., яка здійснила неправильний розрахунок та стягувала з ОСОБА_2 50% з усіх видів його доходу, в той час коли він знаходився на службі в Збройних Силах України і не міг захистити свої права виникла переплата.
Державним виконавцем Мовчан А.О. перераховано розмір сплачених аліментів та визначено переплату, однак в подальшому також вчинені неправомірні дії щодо внесення відомостей про ОСОБА_2 в Єдиний реєстр боржників з наявною переплатою в розмірі 40 934 грн. 95 коп.
Також вказує, що постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами від 30.04.2025 року є такою, що унеможливлює виконання рішення суду про стягнення аліментів, оскільки не маючи права керувати транспортними засобами боржник, не буде в змозі заробляти кошти і, відповідно, сплачувати аліменти та утримувати свою сім`ю. Із записів з трудової книжки вбачається, що ОСОБА_2 з 2016 року працював водієм. З 01 травня 2025 року ОСОБА_2 знову мав бути працевлаштований на сезонну роботу водієм в ТОВ «Україна 2001», однак через винесену заборону у праві керувати транспортними засобами, не може працевлаштуватись.
На даний час на усі рахунки ОСОБА_2 накладено арешт, в тому числі і на соціальний рахунок, на який виплачується субсидія. Фактично державний виконавець позбавив боржника можливості заробляти на життя та навіть обмежив можливість оплатити комунальні послуги, компенсацію за які надає держава.
У скарзі зазначено, що про винесення даних постанов ОСОБА_2 дізнався 03.05.2025 року, скарга на дії державного виконавця подавалась 13.05.2025 року, тобто в межах 10-ти днів з моменту коли боржник дізнався про порушенні права, однак враховуючи залишення скарги без розгляду та її повернення з технічних питань, скаржником одразу було подано повторно скаргу з проханням поновити строк на її подання. Наведене свідчить про те, що намір оскаржити дії ДВС був реалізований вчасно і скаржник не допустив зловживання строками, що підтверджує добросовісну та активну позицію скаржника та виключає зволікання чи навмисне затягування процесу.
У зв`язку з наведеним, ОСОБА_2 просить суд поновити строк на подання скарги на дії державного виконавця; визнати неправомірними дії державного виконавця Мовчан А.О. у виконавчому провадженні № 44926747 щодо здійсненого розрахунку суми заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_4 без урахування надмірно стягненої суми аліментів в розмірі 53 771 грн. 20 коп. та внесення відомостей про боржника ОСОБА_2 до Єдиного реєстру боржників; зобов`язати державного виконавця Мовчан А.О.: - здійснити новий розрахунок суми заборгованості з урахуванням надмірно стягненої суми аліментів за попередні періоди в сумі 53 771 грн. 20 коп. в рахунок оплати розміру аліментів за наступні періоди та - виключити відомості про боржника ОСОБА_2 з Єдиного реєстру боржників; визнати неправомірною постанову державного виконавця Мовчан А.О. від 30.04.2025 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 44926747 та зобов`язати державного виконавця в порядку поновлення прав боржника скасувати дану постанову; визнати неправомірною постанову державного виконавця Мовчан А.О. від 30.04.2025 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні № 44926747 та зобов`язати державного виконавця в порядку поновлення прав боржника скасувати дану постанову; визнати неправомірною постанову державного виконавця Мовчан А.О. від 30.04.2025 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні № 44926747 та зобов`язати державного виконавця в порядку поновлення прав боржника скасувати дану постанову; визнати неправомірною постанову державного виконавця Мовчан А.О. від 30.04.2025 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання у виконавчому провадженні № 44926747 та зобов`язати державного виконавця в порядку поновлення прав боржника скасувати дану постанову; визнати неправомірною постанову державного виконавця Мовчан А.О. від 30.04.2025 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 44926747 та зобов`язати державного виконавця в порядку поновлення прав боржника скасувати дану постанову.
Ухвалою судді від 02 червня 2025 року скаргу було прийнято до провадження та призначено судовий розгляд скарги.
03 липня 2025 року ОСОБА_10 в інтересах стягувача ОСОБА_4 подала до суду письмові пояснення, у яких зазначила, що сторона стягувача вважає, що скарга ОСОБА_2 на дії державного виконавця Мовчан А.О. є безпідставною, надуманою, та такою, що не підлягає до задоволення з огляду на те, що в період з жовтня 2024 року на рахунок стягувача ОСОБА_4 припинили надходити виплати у вигляді аліментів. Станом на 30.04.2025 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 17 787 грн. У зв`язку із наявною заборгованістю, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державним виконавцем 30.04.2025 року винесено постанови про встановлення тимчасових обмежень у праві виїзду за межі України, керування транспортними засобами, користування зброєю та у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Тому вважають, що заборгованість нараховано державним виконавцем Мовчан А.О. правомірно, що слугує підставою для відмови ОСОБА_2 у задоволенні вимог його скарги на дії державного виконавця.
03 липня 2025 року представниця Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Непотас І.В. подала до суду письмові пояснення (відзив на позов), у яких зазначила, що державний виконавець зобов`язаний виконувати виконавчий документ у спосіб та в порядку який встановлений виконавчий документом і Законом України «Про виконавче провадження». Резолютивною частиною виконавчого документа передбачено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Аліменти, як періодичний платіж, передбачають внесення (сплати) визначеної суми щомісячно для забезпечення стабільного фінансового забезпечення дитини, аліменти не є одноразовим внеском. Оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутня інформація про сплату боржником аліментів на користь стягувача за період з 01.10.2024 року по 30.06.2025 року, державним виконавцем правомірно нараховано заборгованість за вказаний період. Станом на 01.07.2025 року заборгованість ОСОБА_2 становить 24 283 грн. 50 коп. Таким чином зазначає, що постанови державного виконавця про встановлення тимчасових обмежень, передбачених частинами 2 та 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 30.04.2025 року є правомірними і такими що відповідають вимогам чинному законодавству, а в діях державного виконавця відсутні порушення закону.
В судовому засіданні представниця боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3 вимоги скарги підтримала.
Стягувач ОСОБА_4 та її представниця ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечили проти задоволення вимог скарги з підстав, зазначених у письмових поясненнях.
Державний виконавець Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчан А.О. в судовому засіданні заперечила проти задоволення вимог скарги, зазначивши, що у її діях відсутні порушення закону.
Представниця Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явилась, свою правову позицію щодо вимог скарги ОСОБА_2 висловила у поданих до суду 03.07.2025 року письмових поясненнях.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. а ч. 1 ст. 449 Цивільного процесуального кодексу України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Згідно ч. 2 цієї ж статті пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.
Клопотання ОСОБА_2 про поновлення йому строку на звернення зі скаргою на дії державного виконавця підлягає задоволенню, оскільки обставини пропуску ним цього строку суд вважає поважними, а саме, вчасне подання ним скарги, яка була залишена судом без розгляду та повернута з процесуальних підстав.
Постановою державного виконавця Кисіль В.В. Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції на виконання вищевказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 44926747.
03 травня 2024 року було винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (боржник: ОСОБА_2 ), станом на вересень 2024 року була встановлена переплата у сумі 53 771 грн. 20 коп. Починаючи з жовтня 2024 року боржник ОСОБА_2 припинив сплачувати аліменти, у зв`язку з чим, державним виконавцем Мовчан А.О. йому було нараховано заборгованість за період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року 17 787 грн. 00 коп.
Згідно пояснень державного виконавця Мовчан А.О. у судовому засіданні, переплата у сумі 53 771 грн. 20 коп. виникла у зв`язку з тим, що попередні періоди йому нараховувались аліменти у розрахунку 1/4 частка від середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості, але в подальшому боржник подав державному виконавцеві докази його офіційного працевлаштування та отримання доходу у ці періоди у меншому розмірі, аніж той, з якого вираховувався розмір аліментів, що й призвело до виникнення такої переплати.
30 квітня 2025 року державним виконавцем Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчан А.О. у виконавчому провадженні № 44926747 здійснено розрахунок заборгованості та винесено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників та наступні постанови: про арешт коштів боржника від 30.04.2025 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 30.04.2025 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 30.04.2025 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 30.04.2025 року; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30.04.2025 року.
Згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
За умовами частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Частинами першої та другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012).
Відповідно до рішення Конституційного Суду України №11-рп/2012 від 25.04.2012 року невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело як джерело права.
За умовами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні по справі «Деркач та Палек проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, даний пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 Конвенції як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок. За певних обставин така затримка може бути виправданою, але вона не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).
У рішенні по справі «Чіжов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За умовами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються, зокрема, повне прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Тобто, судом чітко встановлено спосіб і порядок виконання зазначеного рішення: щомісячними платежами у розмірі «1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 вересня 2014 року і до досягнення ним повноліття».
Факт несплати аліментів боржником ОСОБА_2 та його представницею за період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року не оспорюється. Натомість таку несплату вони мотивують наявністю нарахованої суми переплати станом на вересень 2024 року у сумі 53 771 грн. 20 коп.
Отже, у даному випадку державний виконавець Мовчан А.О. у межах своїх повноважень зобов`язана забезпечити примусове виконання вказаного рішення суду саме у тому порядку і у той спосіб, що зазначений судом у відповідному рішення суду та виданому на його виконання виконавчому листі. До повноважень державного виконавця не віднесено можливості самостійно змінювати спосіб та порядок виконання рішення суду.
Згідно ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
На підставі ч. 3 ст. 71 цього ж Закону, визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно ч. 1 ст. 448 Цивільного процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 449 Цивільного процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Отже, з урахуванням відсутності сплати ОСОБА_2 аліментів у межах виконавчого провадження № 44926747 за період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року, суд вважає правомірним нарахування йому державним виконавцем Мовчан А.О. йому заборгованості за означений період, та, в подальшому, винесення державним виконавцем постанов в порядку ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»
Враховуючи вищезазначене, суд вважає вимоги скарги ОСОБА_2 безпідставними та необґрунтованими, а тому приходить до висновку про відмову у їх задоволенні.
На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-451 ЦПК України,-
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 18 липня 2025 року.

Суддя О.М. Палінчак