ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 серпня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 4823/865/24

Головуючий у першій інстанції Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1097/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

заявник: ОСОБА_1 ,

боржник: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 квітня 2025 року у справі за клопотанням ОСОБА_1 про визнання та виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню.

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просила надати дозвіл на примусове виконання рішення Окружного суду округу Сполучених Штатів північного округу Алабама у кримінальній справі № 5:22-cr-9-LCB-HNJ від 21 листопада 2023 року, видати виконавчий лист про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 481,36 доларів США.

Ці вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 08 серпня 2000 року між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилися дві дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 15 жовтня 2018 року сторони разом із дітьми виїхали до США з метою постійного проживання, а в 2019 році звернулися із заявою про політичний притулок у США. У зв`язку з насильницькими діями ОСОБА_2 щодо членів сім`ї, прояви сексуальної поведінки стосовно дітей, заявниця звернулася до Окружного суду округу Медісон, Алабама з позовом про розлучення та захист порушених прав.

19 травня 2021 року Окружний суд округу Медісон, Алабама ухвалив остаточне рішення, яким розірвав шлюбні відносини між подружжям через насильство з боку чоловіка та вчинив остаточний захисний припис про попередження насильства, а також надав ОСОБА_1 виключну юридичну та фізичну опіку над неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Цього ж дня, 19 травня 2021 року, Окружний суд округу Медісон, Алабама видав ордер на вилучення дітей та ухвалив остаточне рішення щодо аліментних зобов`язань, згідно з яким відповідач ОСОБА_2 повинен сплачувати заявниці на двох дітей щомісячно 995 дол. США.

Окружний суд США вироком від 21 листопада 2023 року визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину, пов`язаного з міжнародним батьківським викраденням, призначив обвинуваченому умовний термін покарання без позбавлення волі та зобов`язав cплатити на користь ОСОБА_1 10 481,36 дол. США, проте зазначена сума боржником не погашена. В ході судового слухання підсудний ОСОБА_2 визнав вину повністю, надав розписку про те, що оскаржувати вирок не буде.

Наразі діти, які проживають із матір`ю, проходять курси психологічної реабілітації, стан їх покращився, але лікування є дороговартісним та потребує постійних фінансових затрат.

У зв`язку з наведеним виникла потреба у зверненні до суду з клопотанням про визнання іноземного рішення вироку в частині стягнення на користь ОСОБА_1 10 481,36 дол. США таким, що підлягає виконанню на території України.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 квітня 2025 року клопотання ОСОБА_1 задоволено. Визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення іноземного суду вироку Окружного суду Сполучених Штатів північного округу Алабама у кримінальній справі № 5:22-cr-9-LCB-HNJ від 21 листопада 2023 року про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 481,36 доларів США, що за курсом НБУ 41,5647 станом на 30 квітня 2025 року, становить 435 654,58 грн у відшкодування шкоди, завданої злочином. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 605,60 грн судового збору та 25 000 грн витрат на правничу допомогу, а всього 25 605,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, незважаючи на норми чинного цивільно-процесуального законодавства, яке регулює порядок визнання та виконання рішень іноземних судів, заявницею не надано належних та допустимих доказів того, що вирок Окружного суду Сполучених Штатів північного округу Алабама у кримінальній справі № 5:22-cr-9-LCB-HNJ від 21 листопада 2023 року набрав законної сили, а також того, що зазначене рішення іноземного суду не було оскаржено в апеляційному та касаційному порядку.

Зазначає, що заявницею всупереч положень ч. 3 ст. 466, ч. 2 ст. 472 ЦПК України не додано до клопотання засвідченої в установленому порядку копії рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подано клопотання, а також офіційного документу про те, що це рішення набрало законної сили.

У наданому відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Блохіна Н.В., не погодившись із доводами апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2025 року без змін.

Обгрунтовуючи доводи відзиву, вважає хибними твердження ОСОБА_2 про відсутність відомостей щодо набрання вироком суду чинності, оскільки у тексті цього судового рішення чітко зазначено, що ОСОБА_2 письмово відмовився від його апеляційного оскарження. Жодних доказів на спростування факту остаточності вироку та подання апеляційної скарги у США скаржником не надано.

Заявниця зазначає, що понесла витрати на оплату правничої допомоги в суді апеляційної інстанції у розмірі 12 000 грн, які просить стягнути зі скаржника. До відзиву додано докази, які підтверджують такі витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Блохіної Н.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вироком Окружного суду Сполучених Штатів північного округу Алабама у кримінальній справі № 5:22-cr-9-LCB-HNJ від 21 листопада 2023 року зобов`язано ОСОБА_2 сплатити на користь заявниці 10 481,36 доларів США. На підтвердження цих тверджень ОСОБА_1 надано примірник указаного судового рішення з нотаріально завіреним перекладом українською мовою. Боржником ОСОБА_2 не надано доказів, які підтверджують оскарження ним вироку в апеляційному або касаційному порядку, а також не надано доказів на спростування перекладу судового рішення іноземного суду.

Суд першої інстанції не встановив підстав для відмови у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, передбачених статтею 468 ЦПК України, у зв`язку з чим вважав за необхідне надати дозвіл на примусове виконання рішення іноземного суду на території України.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Матеріалами справи підтверджено, що з 08 серпня 2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому 10 червня 2009 року у подружжя народилися дві дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 76, 79).

15 жовтня 2018 року сторони разом із дітьми виїхали до США з метою постійного проживання у цій країні, а в 2019 році звернулися із заявою про політичний притулок у США, що не заперечується учасники справи.

19 травня 2021 року Окружний суд округу Медісон, Алабама, ухвалив остаточне рішення у справі про розірвання шлюбу/остаточний захисний припис про попередження насильства, яким вирішив і наказав, зокрема: розірвати подружні стосунки, що існували між сторонами до цього моменту, а також розірвати шлюб на безстроковий термін на підставі безповоротного розладу шлюбу, що є наслідком насильства зі сторони чоловіка; відповідач зобов`язався виплачувати позивачу аліменти (грошову допомогу) на дітей, що становить 955,00 дол. США щомісяця. Зазначена сума аліментів на дітей розраховується відповідно до правила 32 Правил з відправлення правосуддя штату ОСОБА_7 . Відповідні копії за цим правилом належним чином складено та додано до матеріалів справи за позовом (Документ 39) (т. 1, а.с. 58-59).

14 березня 2024 року Окружний суд округу Медісон, Алабама, видав розпорядження (ордер), яким підтвердив, що обов`язок батька щодо сплати аліментів почав діяти з 01 червня 2021 року (т. 1, а. с. 83 зворот-84).

21 листопада 2023 року Окружний суд округу Медісон, Алабама, погодив угоду про визнання винуватості, за якою ОСОБА_2 визнав себе винним за пунктами 1 і 2 обвинуваченого акту, поданого у справі, погодився на самостійний виїзд за власний рахунок зі США в момент його звільнення з ув`язнення на умовах, викладених у розділі XIII, виплату репарацію в розмірі 10481,36 доларів США жертві відповідно до пункту 3663 розділу 18 Кодексу США; відмовився від певних прав на пряму апеляцію та непряме судове заперечення судового рішення, як зазначено в розділі IV цієї угоди. В обмін на це прокурор США, діючи від імені уряду та через нижче підписаного помічника прокурора США, погодився залишити без розгляду обвинувачення за пунктами 3, 4, 5 та 6 під час винесення вироку та рекомендувати рішення, зазначене нижче, відповідно до умов, викладених у розділі VII (т. 1 а.с. 1144-170).

21 листопада 2023 року вироком Окружного суду округу Медісон, Алабама, визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину, пов`язаного з міжнародним батьківським викраденням, призначено обвинуваченому умовний термін покарання без позбавлення волі та зобов`язано cплатити на користь ОСОБА_1 10 481,36 дол. США (т. 1, а.с. 171-182).

Згідно з довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 05 березня 2024 року № 1805 станом на 04 березня 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 80 зворот).

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

У ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають із цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

У частині першій статті 462 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення із погашенням заборгованості за останні три роки (ст. 463 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Згідно з ч. 6 ст. 467 ЦПК України розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання.

У ст. 471 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Між Україною та Сполученими Штатами Америки (США) не укладалися міжнародні договори про правову допомогу і правові відносини у цивільних і сімейних справах, а тому визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності.

Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27 липня 2022 року у справі № 638/1720/20 (провадження № 61-2038св22).

Відповідно до ч. 2 ст. 462 ЦПК України у разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Зазначена норма кореспондується зі статтею 11 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Таким чином, принцип взаємності полягає у тому, що держава, що дотримується цього принципу, надає на своїй території аналогічні права і бере на себе аналогічні зобов`язання.

Підстави для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду передбачені статтею 468 ЦПК України, згідно з якою клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.

Відповідно до ч. 7 ст. 473 ЦПК України у визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених статтею 468 цього Кодексу.

Установивши, що заявниця дотрималася усіх умов, визначених статтею 468 ЦПК України, суд першої інстанцій дійшов правильних висновків щодо наявності підстав для задоволення клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги щодо відсутності у справі належних та допустимих доказів того, що вирок Окружного суду округу Медісон, Алабама, у кримінальній справі № 5:22-cr-9-LCB-HNJ від 21 листопада 2023 року набрав законної сили, та того, що зазначене судове рішення іноземного суду не було оскаржено в апеляційному та касаційному порядку.

Як свідчать матеріали справи, 21 листопада 2023 року Окружний суд округу Медісон, Алабама, погодив угоду про визнання винуватості, за якою ОСОБА_2 визнав себе винним за пунктами 1 і 2 обвинуваченого акту поданого у справі, погодився на самостійний виїзд за власний рахунок зі США в момент його звільнення з ув`язнення на умовах, викладених у розділі XIII, виплату репарації в розмірі 10481,36 доларів США жертві відповідно до пункту 3663 розділу 18 Кодексу США; відмовився від певних прав на пряму апеляцію та непряме судове заперечення судового рішення, що зазначено в розділі IV цієї угоди. В обмін на це прокурор США, діючи від імені уряду та через нижче підписаного помічника прокурора США, погодився залишити без розгляду обвинувачення за пунктами 3, 4, 5 та 6 під час винесення вироку та рекомендувати рішення, зазначене нижче, відповідно до умов, викладених у розділі VII.

У розділі IV пункту «В» під назвою «Право на апеляцію та допомога на засудження» указаної угоди зазначено: «Беручи до уваги рекомендований розгляд цієї справи, я, ОСОБА_8 , цим відмовляюся від свого права оскаржити своє засудження та/або вирок у цій справі, а також відмовляюсь від будь-яких штрафів, реституції та конфіскації, які суд може накласти. Крім того, я відмовляюсь від права оскаржити моє засудження та/або вирок, будь-які штрафи, реституцію та конфіскацію майна, які були визначені в будь-якому провадженні після засудження, включаючи, але не обмежуючись, клопотання, подане відповідно до пункту 2255 розділу 28 Кодексу США, а також будь-який аргумент про те, що (1) закон (-и), за яким я визнаю себе винним, є неконституційними або (2) визнана поведінка не підпадає під дію закону (-ів)».

Окружний суд округу Медісон, Алабама, вироком від 21 листопада 2023 року визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину, пов`язаного з міжнародним батьківським викраденням, призначив обвинуваченому умовний термін покарання без позбавлення волі та зобов`язав cплатити на користь ОСОБА_1 10 481,36 дол. США, проте зазначена сума не погашена.

Отже, з огляду на зміст угоди Окружного суду округу Медісон, Алабама, про визнання винуватості від 21 листопада 2023 року, якою підтверджено відмову ОСОБА_2 від права на оскарження свого засудження та/або вироку у справі, як умову призначення йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі та наступної депортації з США, то вирок від 21 листопада 2023 року є таким, що набрав законної сили. У матеріалах справі відсутні докази на спростування цього висновку.

Сама по собі відсутність у судовому рішенні відмітки про те, що воно набрало чинності, з огляду на специфіку судочинства іншої держави та відсутність в матеріалах справи доказів протилежного, не може автоматично свідчить про нечинність вироку або його неостаточність через апеляційне/касаційне оскарження.

Є хибними твердження скаржника про те, що рішення іноземного суду має засвідчуватись шляхом консульської легалізації у спосіб проставлення відповідного штампу, а доданий ОСОБА_1 до клопотання переклад цього рішення не завірено особою, яка його здійснила. Україна та США є учасниками Гаазької конвенції 1961 року, що скасовує вимогу консульської легалізації. Тому документи, видані в США (зокрема судові рішення), мають бути засвідчені апостилем, який видається відповідним компетентним органом США (наприклад, Секретарем штату).

У справі, яка переглядається, на виконання ухвали суду першої інстанції від 16 січня 2025 року представник заявниці надала засвідчені апостилем примірники судових рішень, ухвалених Окружним судом округу Медісон, Алабама, про визнання винуватості та вирок суду з нотаріально завіреним у встановленому законом порядку перекладом з англійської мови на українську мову (т. 1 а.с. 144-164, 165-169, 171-178, 179-181). Переклад усіх документів на українську мову зроблено 16 січня 2025 року перекладачем Бюро перекладів Шеремет О.М., справжність підпису якої засвідчив приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Морозова О.В. (т. 1, а.с. 170, 182). Суд першої інстанції вірно зазначив про те, що скаржником не спростовано правильність та повноту здійсненого перекладу.

Ураховуючи наведені обставини в сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, ухвалу суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції підлягають розподілу.

На підтвердження клопотання про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 надала:

договір про надання правової допомоги від 14 березня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Блохіною Н.В. (т. 2 а.с. 40-41);

додаткову угоду від 29 травня 2025 року № 1 до договору про надання правової допомоги, у якій зазначено розрахунок сплати витрат на правову (правничу) допомогу, вартість яких сторони визначили у розмірі 12 000 грн (т. 2 а.с. 29);

- акт від 29 травня 2025 року про прийняття-передачу наданої правничої правової допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги від 14 березня 2024 року, за яким адвокат Блохіна Н.В. та ОСОБА_1 погодили вартість правової допомоги у розмірі 12 000 грн, а саме: вивчення та юридичний аналіз апеляційної скарги адвоката Кравченка В.В. на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 квітня 2025 року у справі № 4823/865/24 за заявою ОСОБА_1 про видачу виконавчого документа на підставі рішення іноземного суду, заінтересована особа ОСОБА_2 2 год. (2 000 грн); надання консультації стосовно поданої апеляційної скарги та поданих дій 1 год. (1 000 грн); підготовка відзиву на апеляційну скаргу у вищевказаній справі з урахуванням перевірки доводів апелянта, мотивів рішення суду першої інстанції та складання заяви на ознайомлення з матеріалами справи 6 год. (6 000 грн); участь у судових засіданнях у Чернігівському апеляційного суді у справі № 4823/865/24 в залежності від кількості судових засідань (т. 2 а.с. 29 зворот);

квитанцію від 29 травня 2025 року, згідно з якою ОСОБА_1 сплатила адвокату Блохіній Н.В. 12 000 грн згідно з договором від 14 березня 2024 року та угоди від 29 травня 2025 року (т. 2 а.с. 30).

У передбаченому процесуальним законом порядку відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ОСОБА_2 надіслано скаржнику засобами поштового зв`язку, а його представнику адвокату Кравченку В. В. до його електронного кабінету (т. 2 а.с. 43, 44).

Указаний відзив містить обґрунтування вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу та докази, на яких ґрунтуються ці вимоги.

Станом на 12 серпня 2025 року до апеляційного суду не надійшли заперечення скаржника щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката Блохіної Н.В., наданої нею заявниці ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зробила висновок, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) виснувала, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Урахувавши критерії реальності, розумності та співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) на підставі наданих заявником доказів, а також беручи до уваги те, що заінтересована особа не надала заперечень щодо невідповідності заявлених витрат зазначеним критеріям, що виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення із ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 12 000 грн на відшкодування понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 квітня 2025 року без змін.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 14 серпня 2025 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко