ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/4715/25 Провадження№ 2/636/2675/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року Чугуївський міський суд Харківської області в складі: головуючого - судді Гніздилова Ю.М., за участю секретаря судового засідання Кисловської О. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуїв в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , залучив третю особа, яка не заявляє самостійних вимог - Службу у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області, в якому просив встановити факт того, що він самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з ним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував у цивільному шлюбі з відповідачкою, від даного шлюбу мають спільну дитину: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 02.03.2024 року серії НОМЕР_2 виданого Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції. Шлюбні відносини в РАГС сторони не реєстрували.

З травня 2024 року, сторони проживають окремо, один від одного, взаємних намірів про поновлення і зберігання сімейних відносин не мають, так як у кожного є різні погляди на сімейне життя.

Відповідачка перебуває у цивільних відносинах, з іншим чоловіком, і має іншу родину. Малолітня дитина ОСОБА_3 , з травня 2024 року, залишається проживати разом з позивачем в трьох кімнатній ізольованій квартирі, площею 79 кв.м., за адресою в АДРЕСА_1 в зв`язку з тим, що позивач має можливість надати дитині гідний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини відповідного віку, для його безпечного, комфортного, сприятливого виховання і зростання.

Позивач зазначає, що встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком своїх дітей, повинно бути юридично зафіксовано, адже в подальшому можуть виникати питання щодо оформлення документів, також щодо переміщення дітей без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом з ними та не виховує і не утримує дитину, а отже, має юридичне значення для позивача, напряму впливає на його права й обов`язки та інтереси неповнолітньої дитини, яка перебуває на його вихованні та утриманні.

Позивач зазначив, що ним забезпечені всі належні умови для проживання та розвитку власної дитини, є кімната, яка облаштована для навчання і проживання. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідачка, в свою чергу, участі у вихованні дитини не приймає., позивачем ніколи не здійснювалися заходи, які мали б на меті перешкоджати спілкуванню матері з дитиною. Позивач зазначає, що для всебічного розвитку дитини, син має можливість на спілкування з обома батьками. Але враховуючи характер і життєві обставини відповідачки (постійна відсутність за місцем проживання), її безініціативність та відсутність інтересу до життя та здоров`я дитини, ускладнюються виконання наших усних домовленостей, щодо виховання дитини. Відсутність відповідачки ускладнює процес оформлення документів необхідних для оздоровлення дитини, навчання дитини, тощо. В силу фінансового обмеження, інших негативних якостей відповідачки, дитина не може проживати разом з матір`ю, оскільки вихованням і утриманням дитини займається виключно позивач. Таким чином позивач зазначає про целесообразність встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем.

На підставі викладеного просив встановити факт самостійного виховання та утримання.

Позивач надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Представник позивача адвокат Мазницький М.М. надав заяву до суду в змісті якої зазначив, що справу розглядати за його відсутністю, та відсутністю позивача по справі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, позов просить задовольнити.

Відповідачка надала до суду заяву в змісті якої позовні вимоги нею визнано у повному обсязі, не заперечує проти винесення рішення в підготовчому судовому засіданні.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Чугуївської міської ради Харківської області надала заяву, в якій просила слухати справу без участі представника та винести рішення відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так як, сторони не заперечували проти такого вирішення справи, надав письмові підтвердження, тому відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Від цивільних відносин (шлюбу) сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 02.03.2024 року серії НОМЕР_2 виданого Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади виданим ЦНАП Чугуївської міської ради Харківської області зазначена інформація, що син позивача - ОСОБА_4 зареєстрований і проживає за адресою АДРЕСА_1 ., також зазначено, що позивач є його законним представником.

З травня 2024 року і по теперішній час син постійно проживає разом з позивачем, за адресою: АДРЕСА_2 . Даний факт підтверджується Довідкою від 08.11.2024 № П-18/6524ЦА виданої Відділом центром надання адміністративних послуг Чугуївської міської ради Харківської області, де зазначено: «за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (позивач), ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 (мати позивача), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (син позивача), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (колишня дружина), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( син від першого шлюбу). З першою дружиною - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , шлюб розірвано на підставі рішення 27.10.2021 судова справа номер 636/3643/21. Громадянка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 2019 року , тобто значний час, проживають окремо, мають статус внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується довідками внутрішньо переміщеної особи від 11.04.2022 №2613-, від 11.04.2022 №2613-.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов фактичного місця проживання умови проживання відповідають нормам, зазначено, що фактично проживають ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (позивач), ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 (мати позивача), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (дитина позивача).

Додатково обстежено умови житла і складено акт обстеження матеріально-побутових умов фактичного місця проживання від 01.12.24 №14.

Довідками про фактичне місце проживання від 03.11.2024 №9, від 25.11.2024 №333 виданими ОСББ «Гагаріна - 30» Чугуївської міської ради Харківської області (копії довідок знаходяться в матеріалах справи) зазначено: «фактично проживають за адресою АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (позивач), ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 (мати позивача), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (син позивача)».

Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Позивача син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на його повному утриманні, даний факт підтверджується доказами, а саме - ОСОБА_8 характеристикою від 28.11.2024 №13 зареєстрованою Чугуївською міською радою Харківської області (за формою № 13, яка затверджена Рішенням ІХ сесії Чугуївської міської ради VIII скликання 23.07. 2021 №263 VIII) виданою ОСББ «Гагаріна - 30»Чугуївської міської ради Харківської області зазначено наступне: «відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» виданий департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, станом на 14.08.2024 (дійсний до 19.10.2025 року) інформації про судимість, притягнення до кримінальної відповідальності - відсутня. ОСОБА_1 отримує державну допомогу при народженні дитини. Фактично проживає разом з матір`ю ОСОБА_5 (яка пенсіонер) та дитиною - рідним сином ОСОБА_3 . ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує дитину ОСОБА_3 . Він особисто опікується інтересами дитини та її потребами, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за її розвитком та здоров`ям».

Довідкою про ступінь участі батьків у вихованні дітей від 25.11.2024 №336, зареєстрованою Чугуївською міською радою Харківської області (за формою № 12, яка затверджена Рішенням ІХ сесії Чугуївської міської ради VIII скликання 23.07. 2021 №263-VIII) виданою ОСББ «Гагаріна - 30», в змісті якої зазначено що: « ОСОБА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 та виховує сина ОСОБА_3 , 2024 року народження. Ступінь участі матері у вихованні дитини не приймає участі. Ступінь участі батька у вихованні дитини приймає участь 100%.(стовідсотково). Умови проживання сім`ї належні - відповідають безпечним і санітарним нормам (є ліжечко, у кімнаті є спеціальне місце для переодягання малюка, складання речей, є столик для годування, ходунки, гойдалки, дитячі іграшки, для індивідуального розвитку дитини). ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує власного сина - дитину ОСОБА_3 , особисто опікується інтересами дитини та її потребами, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за його розвитком та здоров`ям, забезпечує продуктами харчування, згідно норм і раціону відповідного віку».

Довідкою виданої сімейним лікарем Комунального підприємства «Чугуївський міський центр первинної-санітарної допомоги`Чугуївської міської ради Харківської області від 26.11.2024 зазначено, що «батько ОСОБА_1 повністю опікується інтересами сина та його потребами, піклується про нього, займається вихованням слідкує за її розвитком та її здоров`ям».

Згідно довідки від 15.11.2024 б/н виданої АТ «КРЕДІАГРІКОЛЬ БАНК» зазначено, що у фізичній особі ОСОБА_1 іпн НОМЕР_3 , 15.05.2024 відкрито картковий рахунок у валюті в форматі IBAN НОМЕР_4 .

Згідно виписки АТ «КРЕДІАГРІКОЛЬ БАНК» сформовано 15.11.24 за період з 01.05.24 по 15.11.24 по картковому рахунку IBAN НОМЕР_4 зазначено, що ОСОБА_1 отримує зарахування допомоги при народженні дитини за вказаний період.

Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини Чугуївської міської ради Харківської області від 11.04.2025 №5/3 вирішено вважати за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з позивачем - батьком ОСОБА_1 .

Згідно побутової характеристики від 12.06.2025 (за формою №13 яка затверджена Рішенням ІХ сесії Чугуївської міської ради VIII скликання 23.07. 2021 №263-VIII) виданою ОСББ «Гагаріна - 30» (код ЄДРПОУ № 40491195) зазначено що: «батько самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він не зловживає алкоголем, наркотиками, не виявляє агресії та не створює небезпечне для дитини середовище, так як мати дитини не приймає участі, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не здійснює прав та не виконує обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини, батько забезпечує дитині гідний рівень життя, включаючи харчування, одяг, освіту та медичне обслуговування, забезпечує спокійну та комфортну обстановку, вільну від конфліктів та стресу, у батька є підтримка з боку родичів, які допомагають у вихованні дитини».

Згідно довідки про ступінь участі батьків у вихованні дітей від 12.06.2025 (за формою №12 яка затверджена Рішенням ІХ сесії Чугуївської міської ради VIII скликання 23.07. 2021 №263-VIII) виданою ОСББ «Гагаріна - 30» (код ЄДРПОУ № 40491195) зазначено що: «мати свідомо не приймає участі у вихованні, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не здійснює прав та не виконує обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини. ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує власного сина - дитину, особисто опікується інтересами дитини ОСОБА_3 та її потребами, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за його розвитком та здоров`ям, забезпечує продуктами харчування, згідно норм і раціону відповідного віку. Батько забезпечує належну гігієну (дитина на вулиці має охайний вид, чистий одяг, вимита)».

Згідно довідки про фактичне місце проживання від 10.06.2025 (за формою №4 яка затверджена Рішенням ІХ сесії Чугуївської міської ради VIII скликання 23.07.2021 №263-VIII) виданою ОСББ «Репінське» (код ЄДРПОУ№40296797) зазначено що: ОСОБА_2 фактично проживає за адресою АДРЕСА_3 .

Згідно побутової характеристики (за місцем проживання відповідачки) від 10.06.2025 (за формою №13 яка затверджена Рішенням ІХ сесії Чугуївської міської ради VIII скликання 23.07. 2021 №263-VIII) виданою ОСББ «Репінське» (код ЄДРПОУ№40296797) зазначено що: « ОСОБА_2 за час проживання за адресою АДРЕСА_4 , свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не здійснює прав та не виконує обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 2024 року народження, не слідкує за його розвитком та здоров`ям. Мати не контролює прогулянки на вулиці, відпускає дитину від себе, іноді дозволяє їй контактувати з незнайомцями. Мати не забезпечує належну гігієну (дитина на вулиці не має охайний вид, забруднений одяг, невимита). Мати не забезпечує дитині безпечне середовище проживання в якому відсутні будь-які ризики для його здоров`я та розвитку. Не вміє заспокоїти, підтримати дитину, коли вона плаче на вулиці, відчуває страх, не підтримує її інтерес до навколишнього світу».

Згідно довідки про ступінь участі батьків у вихованні дітей (за місцем колишнього проживання відповідачки ОСОБА_2 ) від 10.06.2025 (за формою №12 яка затверджена Рішенням ІХ сесії Чугуївської міської ради VIII скликання 23.07. 2021 №263-VIII) виданою ОСББ «Репінське» (код ЄДРПОУ№40296797) зазначено що: «батько ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приймає участь 100 % (сто відсотково). ОСОБА_2 за час проживання за адресою АДРЕСА_4 , не здійснює прав та не виконує обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , не слідкує за його розвитком та здоров`ям. Мати не контролює прогулянки на вулиці, відпускає дитину від себе, іноді дозволяє їй контактувати з незнайомцями. Мати не забезпечує належну гігієну (дитина на вулиці не має охайний вид, забруднений одяг, невимита). Мати не забезпечує дитині безпечне середовище проживання в якому відсутні будь-які ризики для його здоров`я та розвитку».

Згідно акту обстеження житлових умов від 01.12.2024 №14 зазначено, що малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживає разом зі своїм батьком, який самостійно виховує, утримує та здійснює опіку над ним, доглядає про стан його здоров`я.

Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» виданий департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, станом на 14.08.2024 (дійсний до 19.10.2025 року) інформації про судимість, притягнення до кримінальної відповідальності позивача - відсутня.

З матеріалів справи вбачається, і наданими доказами підтверджується, що позивач ОСОБА_1 повністю опікується інтересами і потребами власного сина, піклується про нього, займається його вихованням, слідкує за його розвитком та здоров`ям підтверджується доказами, які досліджені судом.

Суд прийшов до висновку, що позивачем забезпечені всі необхідні і належні умови для проживання та розвитку дитини, яка має свою кімнату, облаштовану для її розвитку, навчання, виховання і проживання.

Під час судового розгляду цієї справи позивачем були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги.

Згідно положення статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Також відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із положеннями статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 171 СК України, де зазначено дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Як зазначено у висновку Верховного Суду, зробленому у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім права батьків

Як вбачається з матеріалів справи і наданими для огляду доказами, позивач має можливість забезпечити власного сина на належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідачка забезпечити не в змозі. Таким чином, виховання та утримання дитини, здійснюється позивачем ОСОБА_1 , і відповідатиме інтересам дитини, що є беззаперечним фактом, і підтверджується певними доказами. Позивачем надані у судове засідання відповідні докази, якими підтверджується, що мати свідомо не приймає участі у вихованні, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не здійснює прав та не виконує обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно із положеннями статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У відповідності до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до практики ЄСПЛ, згідно п. 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України», зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Позивачем ОСОБА_1 надані до суду докази які беззаперечно підтверджують і вказують, на те, що позивач самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , а тому заявлена вимога є підставною в повній мірі, підтверджуються належними доказами.

Згідно з ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За правилами ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 171 СК України регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

При ухваленні рішення судом встановлені обставини, досліджені письмові докази у їх сукупності та співставленні, а також зроблені висновки відносно того, що житлові умови є належними для проживання малолітньої дитини з батьком.

Таким чином, проживання малолітньої дитини разом з позивачем відповідає її інтересам, оскільки батько має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд, виходячи виключно із рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання та виховання дитини, закріплених у нормах закону, інтереси самої дитини, з метою якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини, дійшов висновку, що найбільшим інтересам дитини буде відповідати, якщо вона продовжить свій розвиток у звичних для неї обставинах, тому місцем проживання малолітньої дитини слід визначити з батьком.

Дослідивши надані матеріали, оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог позивача. При цьому судом береться до уваги та враховується висновок третьої особи, а також той факт, що відповідач не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, які б спростовували доводи позивача, викладені в позовній заяві, не спростувала висновки Служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області, органу опіки та піклування - комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими, такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 112, 113 СК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354, п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини - задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_3 , самостійного виховує та утримує малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Ю. М. Гніздилов