Справа № 404/8230/24
Номер провадження 2/404/2272/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

06 серпня 2025 року Фортечний районний суд міста Кропивницького в складі:

головуючого судді - Іванової Н.Ю.

при секретарі - Коцюбі Т. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про позбавлення батьківських прав. Просила позбавити батьківських прав відповідача відносно її малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути з ОСОБА_2 аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь тих осіб або установ, яким буде передана дитина, починаючи з 16 вересня 2024 року і до повноліття дитини ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що позивач є рідною бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 матір дитини ОСОБА_4 померла. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні.

Вказано, що відповідач будь якої добровільної допомоги на дитину не надає.

Ухвалою судді від 15 жовтня 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі.

Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні.

Представник позивача, адвокат Калінка-Бондар О.Б. у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце судового розгляду, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим судом проведений заочний розгляд справи, яка вирішується на підставі наявних у справі даних та доказів у відсутності відповідача.

Представник третьої особи просив розглянути справу з урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що 19 грудня 2014 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , був зареєстрований шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 1129. Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого 10 січня 2018 року Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є бабусею ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_9 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Вказане підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Згідно з інформацією дошкільного навчального закладу ясла-садок № 60 «Ягідка» комбінованого типу № 33 від 29 лютого 2024 року, ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, ОСОБА_3 приходить до закладу неохайна, брудна, іноді дитину приводять сторонні особи у нетверезому стані.

Відповідно до відповіді № 655/01-11 від 05.04.2024 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Кропивницького» Кропивницької міської ради» дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває під наглядом медичних працівників АЗПСМ № 10 КНП «ЦПМСД № 1 м. Кропивницького» КМР» з народження.

Декларація на медичне обслуговування дитини підписана 11.02.2019 року з лікарем-педіатром закладу Топчій Л.Д .

З 2020 року батьки дитини за медичною допомогою до лікаря-педіатра не зверталися та на профілактичні огляди і проведення щеплень дитину не приводили. На телефонні дзвінки лікаря-педіатра та медичної сестри батьки не відповідали.

27.03.2024 року до лікаря-педіатра з приводу оформлення опіки над дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася рідна бабуся дитини ОСОБА_1 .

Згідно листа № 1822/19 від 22.08.2024 року Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на обліку управління з питань захисту дітей як така, що перебуває у складних життєвих обставинах.

З батьком дитини працівниками Управління неодноразово проводились профілактичні бесіди під час яких роз`яснювались його батьківські права, обов`язки та відповідність передбачену за ухилення від їх виконання.

Під час перевірки умов проживання дитини складались відповідні акти.

Відповідно до висновку Виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 18 лютого 2025 року, орган опіки та піклування Кропивницької міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав суд виходить із того, що відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною 1статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 06 травня 2020 року по справі № 753/2025/19, зазначено, що «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України)».

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який допускається лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до частини 1статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини покладений базовий принцип забезпечення найкращих інтересів дитини (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року, «М.С. проти України» від 11.07.2017 року).

З практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, можливо виокремити такі складові елементи принципу «найкращі інтереси дитини»: між інтересами батьків і дітей має бути дотримано справедливої рівноваги, інтереси дітей за своєю важливістю переважають над інтересами батьків, в інтересах дитини є її розвиток у стійкому доброзичливому середовищі, у найкращих інтересах дитини є збереження її зв`язків із кровними батьками, втручання держави в сімейні стосунки повинно застосовуватися згідно із законом, мати легітимну мету, тобто захист інтересів дітей, і таке втручання повинно бути необхідним у демократичному суспільстві.

Вказані принципи мають враховуватися судами при вирішенні спорів, що стосуються прав та інтересів дитини, в тому числі спорів про позбавлення батьківських прав.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає доведеним факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, оскільки зібраними по справі письмовими доказами підтверджується, що відповідач залишив на виховання бабусі свою дочку. Відповідач не займається вихованням дитини, не утримував її, не піклувався про її фізичний і духовний розвиток, не проявляв батьківської турботи та уваги, не спілкувалася з нею в достатньому обсязі.

Суд також погоджується з висновком органу опіки та піклування про позбавлення відповідача батьківських прав.

Отже, на переконання суду, позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини якнайкраще відповідає інтересам останньої і є виправданим втручанням у сімейне життя та відповідає цілям, визначеним у статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідачем свідомо були обрані такі життєві умови, за яких його участь у вихованні дитини стала неможливою. Відповідач усвідомлював, що не зможе достатньою мірою піклуватися про фізичний і духовний розвиток доньки, навчання, підготовки до самостійного життя. Відповідач обрав для себе окреме проживання, він не обтяжений турботою про дитину, переклавши виконання всіх обов`язків на позивача. Відповідач самоусунувся і тривалий час не брав участі у вихованні дитини, не піклувався про неї, не забезпечував матеріально, не надавав необхідної підтримки як складової частини виховання, що підтверджується документами, складеними за місцем дошкільного закладу, тобто незаінтересованими сторонніми особами.

Наведені обставини свідчать про ухилення відповідача у розумінні статті 164 СК України від виконання свої батьківських обов`язків.

Отже, суд вважає, що позов є обґрунтованим та дійшов висновку, що встановлені обставини свідчать про наявність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Сукупність вищенаведених обставин є доказом того, що відповідач свідомо і навмисно нехтує своїми батьківськими обов`язками відносно малолітньої дитини, у зв`язку з чим суд вважає, що застосування до відповідача виключної міри у виді позбавлення батьківських прав відносно його дитини, відповідає найкращім інтересам самої дитини.

Частини 2, 3 ст.166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Стаття 179 СК України встановлює, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Зі змісту ст. 180, 181, 182, 183 СК України слідує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

При розподілі судових витрат суд виходить із положень статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 12,81, 141, 258-259,263-265, 281-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь тих осіб або установ, яким буде передана дитина, починаючи з 16 вересня 2024 року і до повноліття дитини ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, місцезнаходження: 25022, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, буд. 41, .

Повний текст судового рішення складено 12.08.2025 року.

Суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького Н. Ю. Іванова