_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/289/25
УХВАЛА

19.08.2025 Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

за участю секретаря - Коростій М.В.,

розглянувши у судовому засіданні заяву представника третьої особи ОСОБА_1 - адвоката Ростомова Гранта Артуровича про забезпечення позову, подану по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Одеської міської ради, ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_1 , про визнання незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію та визнання недійсним договору дарування та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Одеської міської ради про визнання незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію та визнання недійсним договору дарування,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Одеської міської ради, ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_1 , про визнання незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію та визнання недійсним договору дарування та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Одеської міської ради про визнання незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію та визнання недійсним договору дарування.

Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 - адвокат Ростомов Г.А. надав до суду заяву про забезпечення позову в якій просить накласти арешт на об`єкти нерухомого майна, а саме: - житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 277,7 кв.м.; - земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0378, кадастровий номер: :33:001:0001.

При цьому представник третьої особи посилається на те, що позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 , вважає, що ОСОБА_3 в порушення чинного законодавства переведено багатоквартирний будинок у приватний та, як наслідок, незаконно приватизовано земельну ділянку, яку оформлено ним без погодження із сусідами, зокрема, із ОСОБА_2 , а, згодом, відчужено оформлений з порушенням Закону будинок з земельною ділянкою. Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_3 , вважає, що відповідачем ОСОБА_3 , до відчуження будинку та земельної ділянки здійснено переведення жилих квартир у приватний будинок із порушенням Закону з метою оспорювання цілісності її квартири шляхом створення документів, які передбачають наявність даху його приватного будинку на території тераси ОСОБА_1 та привласнення земельної ділянки на прибудинковій території. Як вбачається з матеріалів справи, спір у даній справі триває між фактичними сусідами. Станом на сьогодні, ОСОБА_3 подаровано своїй дружині ОСОБА_4 ніби приватний будинок з земельною ділянкою, але цей приватний будинок на момент переведення двох належних ОСОБА_3 квартир у приватний будинок був триповерховим та мав на даху належним чином зареєстровану за сусідами терасу. Земельна ділянка була приватизована на підставі такого переведення квартир ОСОБА_3 у приватний будинок. Провадження у даній справі було відкрито 25 січня 2024 р., а 24 червня 2024 р. відповідач ОСОБА_3 подарував будинок та земельну ділянку своїй дружині ОСОБА_4 , шляхом укладення договору дарування земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0378, кадастровий номер: :33:001:0001 та житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 277, 7 кв. м., житловою площею 92,8 кв. м.. Про даний факт відповідач суд не сповістив. Представник третьої особи зазначив, що у даному судовому провадженні вирішується питання законності державної реєстрації на приватний будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 277,7 кв. м. та, як наслідок на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0378, кадастровий номер: :33:001:0001, отже, забезпечення позову шляхом арешту на вказані об`єкти буде співмірним із предметом спору заходом. Відповідачі заперечують проти задоволення позовних вимог, вважають себе законними власниками частини квартир ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .. Не вжиття заходів забезпечення позову вже призвело до відчуження оспорюваних реєстрацій, отже, очевидно, що може бути ускладнено не тільки виконання рішення суду, а й сам судовий процес, який потребуватиме постійних редагувань позову, що призведе як до ускладнення процесу для позивачів та суду, так і до його затягування, а тому вони звертаються до суду з даною заявою.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

З урахуванням вказаного вище роз`яснення Пленуму Верховного суду України, суд вважає, що накладення арешту на нерухоме майно, не зашкодить істотним чином правам та охоронюваним законом інтересам відповідачів.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

При таких обставинах, суд вважає вимоги представника третьої особи про вжиття заходів забезпечення позову співмірними із заявленими позовними вимогами, а тому приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст.149-153, 157 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника третьої особи ОСОБА_1 - адвоката Ростомова Гранта Артуровича про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 277, 7 кв. м., до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Накласти арешт на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0378, кадастровий номер: :33:001:0001, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Копію ухвали направити до Управління державної реєстрації юридичного департаменту ОМР та сторонам для відома та виконання.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Огренич І. В.