Дата документу 22.07.2025 Справа № 2-1186/2010
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 2-1186/2010 Головуючий у І інстанції: Нікітенко Н.П.
Провадження № 22-ц/807/44/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Коваленка Романа Анатолійовича на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ «ОТП Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 18 серпня 2008 року між позивачем і відповідачем ОСОБА_2 укладений кредитний договір № ML-202/078/2008 про надання кредиту в сумі 40000 доларів США зі сплатою 5,49 % річних за весь строк фактичного користування кредитом, строком погашення до 18 серпня 2023 року.

Кредитний договір складений і підписаний обома сторонами відповідним чином.

18 серпня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № PML-202/078/2008.

18 серпня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № SP-202/078/2008, який є забезпеченням виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед банком по кредитному договору.

Упродовж дії кредитного договору відповідачем систематично порушувались умови Кредитного договору щодо погашення коштів за фактичне використання кредиту. У добровільному порядку заборгованість, що залишилася, відповідачем не погашена.

Станом на 18 листопада 2009 року загальна заборгованість за невиконання зобов`язань за кредитним договором № ML-202/078/2008 від 18 серпня 2008 року складає 370936,65 гривень, що складається з: заборгованості за кредитом в сумі - 39111,08 доларів США; заборгованості за відсотками 4947,93 доларів США; пені 18676,20 гривень.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2010 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» 370936,65 грн та держмито у розмірі 1700 грн та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду в частині стягнення заборгованості з поручителя, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Коваленка Р.А. подалаапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2010 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором солідарно та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. Також просить вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Коваленка Р.А. зазначає, що не мала жодних відносин з ПАТ «ОТП Банк» до 2021 року, а також взагалі не знайома з відповідачем ОСОБА_2 , не була та не могла бути його поручителем. У АТ «ОТП Банк» єдиний раз брала кредит у 2021 році, який згодом погасила в повному обсязі.

Крім того, скаржниця зазначала, що з 2002 року зареєстрована у м. Кривому Розі, а в м. Запоріжжі ніколи не мешкала.

Згідно з відповіддю банку на адвокатський запит представника скаржниці, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перед АТ «ОТП Банк» заборгованості не має.

Однак у постановах державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 38168379 та про повернення виконавчого документа стягувачу зазначено, що боржником у виконавчому листі № 2-1186/2010, що виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя, боржником є саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса якої: АДРЕСА_1 .

На думку скаржниці, неподання стороною позивача на виконання ухвал суду належних доказів на підтвердження його позовних вимог є підставою для висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки ОСОБА_1 оскаржує заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2010 року в частині стягнення з неї заборгованості як з поручителя, вказане рішення в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 апеляційний суд не переглядає.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15 липня 2024 року направлено копії матеріалів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Коваленка Романа Анатолійовича на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - для вирішення процесуального питання про відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2024 року відмовлено у відновленні втраченого судового провадження за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з недостатністю зібраних матеріалів для точного відновлення судового провадження.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 листопада 2024 року, зокрема, зобов`язано ПАТ «ОТП Банк» надати до апеляційного суду всі наявні у нього документи, подані під час розгляду в суді першої інстанції справи № 2-1186/2010: позовну заяву з додатками та інші документи, які стосуються ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо укладення: кредитного договору №ML-202/078/2008 від 18.08.2008; договору іпотеки №PML-202/078/2008 від 18.08.2008; договору поруки №SP-202/078/2008 від 18.08.2008 в термін до 09 грудня 2024 року; зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надати до апеляційного суду всі наявні у них документи, подані під час розгляду в суді першої інстанції справи № 2-1186/2010 в термін до 09 грудня 2024 року.

10 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» надійшла заява АТ «ОТП Банк» з повідомленням про неможливість виконання вимог ухвали апеляційного суду від 05 листопада 2024 року, у зв`язку з тим, що 26 листопада 2010 року всі права вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , зокрема, за кредитним договором №ML-202/078/2008 від 18 серпня 2008 року та договором іпотеки №PML-202/078/2008 від 18 серпня 2008 року, відступлені ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за Договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 26 листопада 2010 року, Договору про відступлення права вимоги від 26 листопада 2010 року, посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 9200 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., тому всі права та обов`язки, документи та матеріали справ були передані ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 грудня 2024 року витребувано від ТОВ «ОТП Факторинг Україна»: - матеріали позовної заяви з додатками, поданої у справі № 2-1186/2010 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; - копію кредитного договору № ML-202/078/2008 від 18 серпня 2008 року; - копію договору іпотеки № PML-202/078/2008 від 18 серпня 2008 року; - копію договору поруки № SP-202/078/2008 від 18 серпня 2008 року.

18 грудня 2024 року та 27 грудня 2024 року до апеляційного суду надійшла заява від голови Комісії з реорганізації ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Коршун А.В. про неможливість виконання ухвали суду у зв`язку з тим, що право грошової вимоги до ОСОБА_2 в розмірі заборгованості за Кредитним договором № ML-202/078/2008 від 18 серпня 2008 року, а також матеріали кредитної справи передано новому кредитору відповідно до Договору Факторингу віл 29 січня 2024 року, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс».

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 лютого 2025 року витребувано від ТОВ «Діджи Фінанс» такі документи: копію позовної заяви з додатками, поданої у справі № 2-1186/2010, до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; копію кредитного договору № ML-202/078/2008 від 18 серпня 2008 року; копію договору іпотеки № PML-202/078/2008 від 18 серпня 2008 року; копію договору поруки № SP-202/078/2008 від 18 серпня 2008 року.

Копію зазначеної ухвали направлено на електронну пошту товариства, а також засобами поштового зв`язку 06 лютого 2025 року та 25 квітня 2025 року.

15 лютого 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» отримало копію зазначеної ухвали, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні поштового відправлення (а.с. 181).

Оскільки витребувані документи до суду не надійшли, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 травня 2025 року від ТОВ «Діджи Фінанс» повторно витребувано вищезазначені документи в строк до 06 червня 2025 року. Роз`яснено товариству, що відповідно до ч. 1 ст. 148 ЦПК України за невиконання ухвали з відповідальної особи може бути стягнуто штраф в дохід державного бюджету в сумі від 0,3 до 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

23 травня 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» отримало копію зазначеної ухвали, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні поштового відправлення.

У зв`язку з тим, що станом на 17 червня 2025 року витребувані документи, що необхідні для з`ясування всіх обставин справи та повного дослідження доказів до апеляційного суду не надходили, ухвали суду від 04 лютого 2025 року, від 06 травня 2025 року не виконані, про причини невиконання суд не повідомлений,

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 червня 2025 року зобов`язано ТОВ «Діджи Фінанс» надати матеріали позовної заяви з додатками, поданої у справі № 2-1186/2010 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; копію кредитного договору № ML-202/078/2008 від 18 серпня 2008 року; копію договору іпотеки № PML-202/078/2008 від 18 серпня 2008 року; копію договору поруки № SP-202/078/2008 від 18 серпня 2008 року.

Застосовано до ТОВ «Діджи Фінанс» заходи процесуального примусу шляхом стягнення штрафу.

Стягнуто з ТОВ «Діджи Фінанс» в дохід Державного бюджету України штраф у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3028 гривень.

Копію зазначеної ухвали суду товариство отримало 29 червня 2025 року.

Однак, станом на 22 липня 2025 року запитані документи до апеляційного суду так і не надійшли.

Так, 22 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання представника ТОВ «Діджи Фінанс» - адвоката Міньковської А.В., сформоване в системі 21 липня 2025 року, з квитанцією про сплату штрафу в розмірі 3028 грн. Зокрема, заявник повідомляє суд, що товариство не отримало від попереднього кредитора документів, які вимагає надати суд, та просить встановити додатковий строк на подання відповідних документів до 01.09.2025.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Коваленко Р.А. наполягав на задоволенні апеляційної скарги. Скасуванні рішення в оскаржуваній частині та відмові в задоволені позову в частині відносно ОСОБА_1 .

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 241-243). Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явилися.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2010 рокув оскаржуваній частині не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

П. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 03 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року по справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Так, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Коваленка Р.А. в апеляційній скарзі зазначила, що неналежне її повідомлення про розгляд справи в суді першої інстанції унеможливило реалізацію нею наданих процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження належного повідомлення відповідача судом першої інстанції справи про дату та час призначення судового засідання, що є обов`язковою підставою для скасування зазначеного рішення.

При цьому апеляційний суд враховує, що ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2024 року відмовлено у відновленні втраченого судового провадження за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з недостатністю зібраних матеріалів для точного відновлення судового провадження, позивач жодних доказів на виконання численних ухвал суду про витребування доказів не направив.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини другої статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституція України як закон прямої дії має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп; абзац сьомий пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Перегляд судових рішень гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Відповідно до статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Кожен має право при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, пред`явленого йому, або при визначенні його права та обов`язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Забезпечення права на справедливий суд відіграє особливу роль у демократичному суспільстві, є його базовою цінністю, яка має вирішальне значення у безперешкодній реалізації основоположних прав і свобод людини і громадянина та дотриманні принципу верховенства права загалом. Водночас однією з важливих гарантій цього права є можливість оскарження судових рішень в апеляційному порядку.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до статей 3, 8, 9, 21 і 55 Конституції України право на судовий захист і доступ до правосуддя відноситься до невідчужуваних прав і свобод людини й одночасно виступає гарантією захисту всіх інших прав і свобод, що визнаються та гарантуються згідно із загальноприйнятими принципами і нормами міжнародного права.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції відповідає принципу інстанційності судової системи та забезпечує виконання головного завдання «арреllatio» дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є наданням новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

За вимогами частин першої, другої, четвертої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (стаття 203 ЦК України).

За вимогами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником за останні три роки, які передували зверненню позивача з відповідним позовом до суду.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 червня 2024 року в справі № 522/179/16 (провадження № 14-17цс22) виснувала, що в наведених нормах права чітко визначена акцесорність поруки та її додатковий характер, який проявляється у неможливості існування поруки окремо від основного зобов`язання. Вимоги до поручителя можуть бути пред`явлені лише у випадку чинності основного зобов`язання та (якщо в договорі не передбачено інше) лише в тому обсязі, що й до основного боржника.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У заочному рішенні від 14 квітня 2010 року зазначено таке: «судом встановлено, що 18 серпня 2008 року між позивачем і відповідачем ОСОБА_2 укладений кредитний договір № ML-202/078/2008 про надання кредиту в сумі 40000 доларів США зі сплатою 5,49 % річних за весь строк фактичного користування кредитом, строком погашення до 18 серпня 2023 року. Кредитний договір складений і підписаний обома сторонами відповідним чином (а.с.10).

18 серпня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № SP-202/078/2008 який є забезпеченням виконання зобовязань ОСОБА_2 перед банком по кредитному договору.(а.с. 11)

Впродовж дії кредитного договору відповідачем систематично порушувались умови Кредитного договору щодо погашення коштів за фактичне використання кредиту. У добровільному порядку заборгованість, що залишилася, відповідачем не погашена.

Як вбачається з розрахунку заборгованості до кредитного договору, станом на 18.11.2009 року загальна заборгованість за невиконання зобов`язань по кредитному договору № ML-202/078/2008 від 18.08.2008 року становить 370936 гривен 65 копійок, що складається з: заборгованості за кредитом в сумі - 39111,08 доларів США; заборгованості по відсотках 4947,93 доларів США; пені 18676,20 гривен. (а.с. 12).

Заборгованість у сумі 370936 гривен 65 коп. відповідачами не погашена дотепер, тому підлягає стягненню в повному обсязі.»

Однак, оскаржуване судове рішення не містить жодного аналізу укладених договорів чи їх умов окремих умов. Мотивувальна частина рішення не містить правого обґрунтування солідарного стягнення заборгованості

У зв`язку зі знищенням матеріалів справи, недостатністю зібраних матеріалів для точного відновлення судового провадження в суді першої інстанції, відсутністю документів на численні ухвали про їх витребування апеляційним судом, а також відсутністю підтвердження належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи в суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку про можливість вирішення апеляційної скарги на підставі матеріалів, наданих скаржницею, до суду першої інстанції під час подання заяви про перегляд заочного рішення.

Так, апеляційний суд встановив та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08 лютого 2002 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Також до матеріалів цивільної справи № 2-1186/2010 долучено постанову Інгулецького ВДВС м. Кривого Рогу про відкриття виконавчого провадження ВП № 38168379 від 27.05.2013 та постанову Інгулецького ВДВС м. Кривого Рогу про повернення виконавчого документа стягувану у ВП № 38168379 від 29.09.2016, з яких вбачається, що згідно з виконавчим листом № 2-1186/2010, що виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя боржником є саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса якої АДРЕСА_1 .

Крім того, до матеріалів справи долучено копію адвокатського запиту щодо наявності боргових зобов`язань у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса якої АДРЕСА_1 перед АТ «ОТП БАНК» та копію відповіді АТ «ОТП БАНК» на адвокатський запит про відсутність заборгованості у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перед АТ «ОТП БАНК».

Неподання стороною позивача на виконання численних ухвал суду жодних доказів на підтвердження позовних вимог є підставою для висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже зазначені позивачем обставини не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відсутність правового обґрунтування в оскаржуваному рішенні задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 позбавляє апеляційний суд можливості перевірити правильність висновків суду.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність

або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 в особі представника адвоката Коваленка Р.А. довела відсутність у неї жодних зобов`язань перед АТ «ОТП Банк», тому відсутні підстави для стягнення з неї грошових коштів за договором поруки № SP-202/078/2008, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Коваленка Р.А. слід задовольнити, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2010 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 370936,65 грн з ОСОБА_1 скасувати, та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки новою постановою, колегія суддів задовольняє вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_1 має право на відшкодування їй судового збору в розмірі 3155,60 грн (за подання апеляційної скарги 2550 грн, а також за подання заяви про перегляд заочного рішення 605,60 грн), які слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Коваленка Романа Анатолійовича задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2010 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 370936,65 грн з ОСОБА_1 скасувати. Ухвалити в цій частині нову постанову, якою:

«У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.»

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 3155 (три тисячі сто п`ятдесят п`ять) гривень 60 копійок.

В іншій частині заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2010 року не оскаржувалось та в апеляційному порядку не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 01 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: