ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4191/25 Справа № 208/8179/24 Суддя у 1-й інстанції - Гречана В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Позика на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року у складі судді Гречаної В.Г.у цивільній справі №208/8179/24за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Позика до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлика Віктора Вікторовича, треті особи ОСОБА_1 , Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та встановлення права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2024 року ТОВ «ФК Позика» звернулось через суд із позовною заявою, пред`явленою до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлика В.В., визначивши третіми особами ОСОБА_1 , Заводський відділ ДВС у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на предмет визнання незаконною та скасування постанови нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлика В.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 травня 2024 року та встановлення права власності на нерухоме майно, а саме: магазин загальною площею 245,0 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «ФК Позика».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на протиправність відмови відповідача у видачі Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), якщо вони не відбулися, на арештоване в рамках ВП № 51595713 нерухоме майно, у зв`язку з тим, що арештоване майно не було реалізоване на електронному аукціоні (торгах) по причині відсутності учасників торгів. Зазначив, що підставою для такої відмови нотаріусом визначено неможливість встановлення належності майна на праві власності ОСОБА_1 .. Водночас, позивач вказує, що право власності на нерухоме майно а саме: магазин загальною площею 245,0 кв. м за адресою АДРЕСА_1 , набуто ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кир`як А.С. від 01 лютого 2008 року за реєстровим № 385. Оскільки ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набрав чинності лише 01 січня 2013 року та не зобов`язував власників нерухомого майна, право власності на яке було зареєстровано у встановлений на той час законодавством спосіб, здійснювати повторну реєстрацію права власності у електронному реєстрі, таке право ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно є дійсним. Відповідно, на думку позивача, у відповідача відсутні підстави для відмови у видачі йому Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), якщо вони не відбулися (а.с. 1- 5).

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «ФК Позика» до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлика В.В., треті особи ОСОБА_1 , Заводський ВДВС у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та встановити право власності на нерухоме майно - відмовлено (а.с.68-71).

Рішення суду мотивовано недоведеністю позивачем права власності ОСОБА_1 на спірне майно, та неможливістю проведення нотаріальної дії щодо нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, в період воєнного стану за вимогами аб. 1 п.5-2 розділу VІ «Прикінцеві положення» ЗУ «Про іпотеку», що за нормами ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» не дає підстав нотаріусу видати відповідне свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) позивачеві.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «ФК Позика» у лютому 2025 року звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, вирішити питання розподілу судових витрат як за подання позву, так і за подання апеляційної скарги, враховуючи розподіл витрат на правову допомогу скаржника у розмірі 20 000 грн (а.с.78-84), обґрунтовуючи це тим, що судом першої інстанції не враховано встановлені фактичні обставини у рішенні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 жовтня 2009 року, яке набрало законної сили, де звернуто стягнення на майно ОСОБА_1 , що знаходиться в іпотеці та належить їй на праві власності. Також суд першої інстанції не взяв до уваги відомості, зазначені в ухвалі Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11 червня 2019 року, де державному виконавцю відмовлено у зверненні стягнення на майно боржника, яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, однак, наголошено, що відсутність інформації в електронному реєстрі права власності боржника на нерухоме майно не свідчить про те, що право власності не зареєстровано боржником в установленому законом порядку. Скаржник наголошує, що оскільки право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_1 до 01 січня 2013 року, та відповідно до п.1 ч.3 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визнається дійсним. Разом з цим зазначив, що суд першої інстанції помилково застосував положення ЗУ «Про іпотеку», зокрема п.5-2 розділу VІ «Прикінцеві положення», адже ця норма стосується нерухомого майна, як житла, а в даному випадку іпотечним майном є магазин, що не належить до цієї категоріях нерухомого майна. Також зазначена норма не виключена із Закону, а спеціальним Законом лише зупинено дію цих правил на період воєнного стану. Вважає, що надав приватному нотаріусу усі належні документи для реєстрації свого права власності на спірне майно після торгів, які не відбулись, а у нотаріуса не було жодних підстав для відмови у видачі відповідного свідоцтва про право власності позивача на спірне майно.

Відповідач приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик В.А. своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу, не подавав, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтвреджено, що згідно рішення Заводського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 23 жовтня 2009 року у справі № 2-963/09 у справі за позовом АКІБ «УкрСиббанк» в особі Дніпровського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлене майно, що належить фізичній особі позовні вимоги задоволено, звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: магазин загальною площею 245,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , та є власністю фізичної особи ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кир`як А.С. від 01 лютого 2008 року за реєстровим № 385. Предмет іпотеки складається з: магазину літ. А-1 (цегла, загальна площа 222,4 кв.м), склад Б-1 (шлакобетон загальна площа 22,6 кв.м), вбиральня В-1 (дощаті), огорожа 1,2, загальна площа предмета іпотеки складає 245,0 кв. м, для задоволення вимог АКІБ «УкрСиббанк» у розмірі 835704,75 грн, в тому числі 747500,00 грн заборгованість за кредитом; 78390,21 грн заборгованість за процентами; 9814,54 грн пеня (а.с. 8-9).

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Лижником В.О. від 04 липня 2016 року відкрито виконавче провадження № 51595713 з виконання виконавчого листа № 2-963-2009, виданого 20 січня 2010 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с. 10).

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року у справі № 208/1284/17, з урахуванням ухвали суду від 02 березня 2018 року у цій справі, задоволено заяву позивача ТОВ «Фінансова компанія «Позика» про виправлення описки в ухвалі суду від 14 березня 2017 року Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року у справі № 208/1284/17 про заміну стягувача та вирішено замінити стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Позика» у цивільній справі № 2-963-2009 (а.с. 11-12).

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року у справі № 2-963/09 відмовлено у задоволенні подання Головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Петрова О.В. про звернення стягнення на майно боржника, яке не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Вказана ухвала суду мотивована, зокрема, тим, що Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набрав чинності лише 01 січня 2013 року та не зобов`язував власників нерухомого майна, право власності на яке було зареєстровано у встановлений на той час законодавством спосіб, здійснювати повторну реєстрацію права власності у електронному реєстрі. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речового права на нерухоме майно, право власності на яке виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таке нерухоме майно на підставі заяви про державну реєстрацію прав. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відсутність інформації в електронному реєстрі права власності боржника на нерухоме майно не свідчить про те, що право власності не зареєстровано боржником в установленому законом порядку. Отже, достеменних доказів з приводу того, що зазначене нерухоме майно не було належним чином зареєстровано у встановленому законом порядку, до суду не надано (а.с. 13-15).

Згідно постанови старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського райо ну Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Литвин-Олійник А.О. від 30 травня 2023 року у виконавчому провадженні № 51595713 та акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 30 травня 2023 року у виконавчому провадженні № 51595713, стягувачу ТОВ «Фінансова компанія «Позика» передано нерухоме майно, а саме: магазин загальною площею 245,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-963-2009 від 20 січня 2010 року, що видав Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Зі змісту акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 30 травня 2023 року у виконавчому провадженні № 51595713 вбачається, що правовстановлюючими документами є: протокол проведення протокол проведення електронного аукціону (торгів) № 587296 від 03 травня 2023 року, реєстраційний номер лота 526125, було уцінено Державним підприємством «СЕТАМ» у сумі 695173,50 грн (а.с. 19-21).

Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно Є.В.Сітало від 05 жовтня 2023 року № 69611364 відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Позика» від 29 вересня 2023 року, реєстраційний номер 57294040 з підстав відсутності у поданих документах змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (а.с. 22).

Вказане рішення державного реєстратора було оскаржено ТОВ «Фінансова компанія «Позика» до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), скарга від 19 жовтня 2023 року за вих. № .

У скарзі ТОВ «ФК «Позика», зокрема, просило провести службову перевірку стосовно державного реєстратора Сітало Є.В. щодо відповідності ухваленого рішення вимогам законодавства та зобов`язати державного реєстратора Сітало Є.В. провести реєстраційні дії шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності ТОВ «ФК «Позика» на наступне майно:магазин загальною площею 245,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі постанови старшого державного виконавця від 30 травня 2023 року про передачу майна стягувачу, акту старшого державного виконавця від 30 травня 2023 року про передачу майна стягувачу, протоколу №587296 проведення електронного аукціону (торгів) від 03 травня 2023 (а.с. 23-27).

Враховуючи Висновок Колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23 листопада 2023 року, наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 2084/13.1-03 від 29 листопада 2023 року скаргу ТОВ «ФК «Позика» задоволено частково, тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Сітало Є.В. строком на два тижні, в задоволенні решти вимог скаржника відмовлено (а.с. 30-35).

15 травня 2024 року представником ТОВ «ФК «Позика» Безуглою В.М. приватному нотаріусу Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлику В.В. надані документи для видачі Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), якщо вони не відбулися, на арештоване в рамках виконавчого провадження (ВП № 51595713) нерухоме майно, а саме: магазин загальною площею 245,0 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 15547014, що належав боржнику ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , в рахунок погашення боргу в розмірі 695173,50 грн, у зв`язку з тим, що арештоване майно не було реалізоване на електронному аукціоні (торгах) по причині відсутності учасників торгів.

За результатами розгляду вказаних документів приватним нотаріусом районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношликом В.В. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, про що видано постанову від 15 травня 2024 року (а.с. 36).

Нотаріусом зазначено, що на підставі наданих документів, а саме: Акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, виданого старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Литвин-Олійник А.О. 30 травня 2023 року, та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої нотаріусом в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до нього, що забезпечується за допомогою програмних засобів його ведення шляхом здійснення пошуку відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, завантаження та перегляду в електронній формі для їх подальшого використання, відповідно до п. 7 Порядку доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, немає можливості встановити належність майна на праві власності ОСОБА_1 , а саме: магазину, загальною площею 245,0 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20-21).

З`ясовуючи характер спірних правовідносин та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Позика», суд першої інстанції визначив предметом спору цієї справи правомірність винесення приватним нотаріусом районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношликом В.В. зазначеної постанови.

Суд першої інстанції встановив, що підставою для винесення спірної постанови відповідачем є відсутність документів, що підтверджують реєстрацію у встановленому законодавством України порядку права власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно, які також не було надано і до суду позивачем. Натомість, судом першої інстанції встановлено та підтверджено Висновком Колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23 листопада 2023 року, що наявна суперечність між актуальними відомостями про зареєстроване право власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частини Реєстру на нерухоме майно та поданими Постановою про передачу майна та Актом про передачу майна (у цьому випадку мова йде про документи ВП № 51595713). Державним реєстратором з отриманої інформації з Державного реєстру прав було встановлено наявність зареєстрованого 01 вересня 2006 року права власності № 15547014 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на спірний будинок за ОСОБА_2 . Зареєстровані права власності в Державному реєстрі прав та Реєстрі прав власності на нерухоме майно на спірний будинок за ОСОБА_1 відсутні (а.с. 31-35).

Натомість, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, сформованої 09 листопада 2023 року за № 353674151, розділ «Відомості про об`єкт нерухомого майна», нерухоме майно, а саме: магазин, загальною площею 245,0 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу ВЕА № 590330, реєстр № 2819, 28 липня 2006 року, зареєстрованого нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кир`як С.А. (а.с. 28-29).

Колегія суддів повністю погоджується як зі встановленими фактичними обставинами справи, так і з такими висновками суду першої інстанції.

Спірні правовідносини врегульовано, зокрема, Законом України «Про нотаріат», Законом України «Про іпотеку» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок).

Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Документи, оформлені державними і приватними нотаріусами, мають однакову юридичну силу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 72 Закону України «Про нотаріат», придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціонів) оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням такого майна шляхом видачі набувачу відповідного свідоцтва на підставі документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження». Придбання нерухомого майна, що було предметом застави (іпотеки), оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням такого нерухомого майна шляхом видачі набувачу відповідного свідоцтва на підставі документів, визначених Законом України «Про іпотеку».

Нормами пункту 1 глави 13 розділу ІІ Порядку передбачено, якщо прилюдні торги (аукціон) оголошено такими, що не відбулися, нотаріус видає відповідне свідоцтво про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися.

Згідно пункту 2 вказаної норми, в акті про те, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися, має бути зазначено:

-ким, коли і де проводилися прилюдні торги (аукціон);

-коротка характеристика майна;

-прізвище, ім`я, по батькові (найменування юридичної особи), місце проживання/місцезнаходження кожного покупця;

-дані про документи, що посвідчували право власності боржника на майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку: назва документа, ким виданий, посвідчений (для нотаріусів зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, нотаріальний округ), дата видачі, посвідчення, номер за реєстром, орган реєстрації, дата та номер реєстрації;

-підстави, з яких прилюдні торги (аукціон) не відбулися.

Нормами п. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» визначено підстави для відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, це не подання відомостей (інформації) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Також, згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України.

Відповідно до абз. 1 п. 5-2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку», у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не можуть бути взяті до уваги, оскільки не спростовують правомірних висновків суду щодо відсутності у поданих позивачем нотаріусу документах зареєстрованого на моменту вчинення нотаріусом нотаріальних дій 15 травня 2024 року права власності ОСОБА_1 на спірне іпотечне майно.

Посилання на судові рішення, як на преюдицію, з приводу встановленого факту права власності ОСОБА_1 на спірне майно колегія суддів не приймає, адже предметом спору у наведених скаржиком судових рішеннях таке право ОСОБА_1 не було.

Разом з цим слід наголосити, що за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 09 листопада 2023 року, ОСОБА_1 є іпотекодавцем за іпотечним договором від 01 лютого 2008 року об`єкту нерухомого майна: магазину за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.28 зворот).

За відомостями про право власності на цей об`єкт нерухомого майна, зазначеного у тій же довідці-інформації, власником цього нерухомого майна зазначений ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 2006 року. У розділі «Відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» містяться записи про арешт одного і того самого майна, що є предметом цього позову, де у 2010 році власниками спірного майна зазначені як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 (а.с.28,29).

Колегія суддів відзначає, що скаржником не надавалось підтвердження зареєстрованого права власності ОСОБА_1 на спірне майно як суду першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги, з чого належить дійти висновку про недоведеність скаржником його вимог.

Крім цього, доводи скаржника про те, що абз. 1 п. 5-2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» стосується лише нерухомого майна, як житла, не відповідають дійсності, оскільки у зазначеній нормі лише про житло не йдеться та ця норма розповсюджується на все майно, що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За наведених вище обставин, колегія суддів доходить висновку, що доводи скаржника не містять істотних та необхідних для спростування висновків суду першої інстанції доказів та інших обставин, які б не були досліджені судом першої інстанції, з якими повністю погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, N 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судам необхідно досліджувати кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не повинна бути поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін як на одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими доказами, тоді як скаржником такі докази не спростовані.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Позика залишити без задоволення.

Рішення Заводськогорайонного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 січня 2025року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 30 липня 2025 року.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна