ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/322/25 Номер провадження 22-ц/814/2752/25Головуючий у 1-й інстанції Мирошникова О. Ш. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Карпушина Г.Л.; суддів Дряниці Ю.В., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Клименка Тараса Васильовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 березня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

23.01.2025 ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 67558,60 грн боргу за кредитним договором № 503140-КС-002 від 12.07.2024 та 2422,40 грн судового збору.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідач не виконала умови кредитного договору № 503140-КС-002 від 12.07.2024 кредитні кошти та відсотки за користування кредитом у встановлені договором строки повністю не повернув, в зв`язку з чим виникла зазначена заборгованість.

12.03.2025 представник позивача надав додаткові пояснення в яких пояснив, що вказаний кредитний договір між позивачем та відповідачем укладений в електронній формі у порядку передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач прийняла пропозицію укласти договір шляхом направлення позивачу через ІТС одноразового ідентифікатора UA-2305 електронного повідомлення смс-повідомлення. Факт перерахування відповідачу кредитних коштів у розмірі 19 тис грн підтверджується довідкою сформованою технологічним оператором платіжних послуг ТОВ «Платежі онлайн». Розрахунок заборгованості є належним, оскільки відповідач не надала свого розрахунку та доказів того, що заборгованість невірно нарахована. Тип процентної ставки визначається виключно кредитним договором. Згідно п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5% (з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно), протягом наступних 120 днів - 1,5% (з 23.04.2024 по 20.08.2024 включно), з 21.08.2024 включно та надалі - 1%. Оскільки кредитний договір укладено 12.07.2024, то і денна процентна ставка становить 1,5%. Нарахована позивачем комісія відноситься до загальних витрат за споживчим кредитом.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 березня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 503140-КС-002 від 12.07.2024, за період з 12.07.2024 по 27.12.2024 в розмірі 53027 грн (п`ятдесят три тисячі двадцять сім гривень 00 копійок), яка складається з: прострочених платежів по тілу кредиту 19000 гривень, прострочених платежів за процентами 32015 гривень, прострочених платежів за комісією 2012 гривень.

Відмовлено в частині позовних вимог про стягнення процентів в сумі 14531,60 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 1889,47 гривень (одна тисяча вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 47 копійок).

Не погодившись з рішенням суду, представник Клименко Тарас Васильович, який діє в інтересах ТзОВ «Бізнес позика» та подав апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 березня 2025 року по справі № 539/322/25 частково - в частині відмови в задоволенні позовних вимог ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 14 531,60 гривень та ухвалити в цій частині нове рішення, згідно з яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» грошову суму в розмірі 14 531,60 (чотирнадцять тисяч п`ятсот тридцять одна) гривня 60 копійок; в решті Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 березня 2025 року у справі № 539/322/25 - залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції із вказаного питання, зазначені в Рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того зазначає, відсотки по кредитному договору № 503140-КС-002 нараховані в період дії договору за кожен день користування кредитом на залишок по кредиту та відповідають нормам Цивільного кодексу України, умовам Договору про надання кредиту та Правилам.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12.07.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 503140-КС-002 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (а. с. 25-29). Відповідно до розділу 2 Договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 19 тис грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів.

Кредит надається строком на 24 тижні; стандартна процентна ставка за кредитом в день 1,5%, фіксована; комісія за надання кредиту - 2850 грн; термін дії Договору - 12.12.2024; орієнтована загальна вартість наданого кредиту - 56330,80 грн; загальні витрати за кредитом - 37330,80 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка 19698,93%; денна процентна ставка - 1,16%; дата видачі кредиту - 12.07.2024; дата повернення кредиту - 27.12.2024.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надав відповідачу 12.07.2024 гроші в сумі 19 тис грн, шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , що підтверджується інформаційною довідкою (а. с. 42-зворот).

Відповідач на виконання умов договору здійснила часткову оплату за договором № 503140-КС-002 від 12.07.2024, на загальну суму 1 тис грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 19 - 20).

Свої зобов`язання за договором відповідач повністю не виконала, гроші в повному обсязі не повернула, проценти за користування коштами та комісію не сплатила, в результаті чого утворилася заборгованість перед позивачем за період з 12.07.2024 по 16.01.2025 в розмірі 67558,60 грн, яка складається з: прострочених платежів по тілу кредиту - 19 тис грн, прострочених платежів по процентах - 46546,60 грн, прострочених платежів за комісією - 2012 грн, яку і просив стягнути позивач.

Задовольняючи позовні вимоги частково, районний суд виходив з того, що відповідач порушила умови договору в частині своєчасного повернення позивачу кредиту в строк 27.12.2024 та повної оплати комісії, які були погоджені ними в кредитному договору, оскільки відповідач не надала суду доказів повного погашення кредиту. Однак, суд не погоджується з розрахунком процентів за користування кредитом, який зробив позивач, оскільки це розрахунок не відповідає зазначеним положенням Закону України «Про споживче кредитування», оскільки пунктом 2.4 договору не відповідає частині п`ятій статті 8 та частині 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» в частині розміру денної процентної ставки, оскільки цей закон набрав чинності 24.12.2023, то в період з 23.04.2024 по 20.08.2024 включно максимальний розмір денної процентної ставки за споживчим кредитом не може перевищувати 1,5%, а з 21.08.2024 - не може перевищувати 1% відсотку, тобто в період з 12.07.2024 по 20.08.2024 заборгованість відповідача за процентами становить 7505 грн, а в період з 21.08.2024 по 27.12.2024 - 24510 грн.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним не в повному обсязі з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України в становлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

При цьому, в ч. 1ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність позивачем як факту укладання договору, так і отримання позичальником ОСОБА_1 грошових коштів на погоджених нею умовах фінансового кредиту шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та не виконання останньою свого обов`язку по своєчасному поверненню кредитних коштів.

Поряд з тим, колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції в частині процентів, які згідно з висновком суду не підлягають стягнення з відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що сума нарахованих відповідачу процентів становить 46546,60 грн.

Судом першої інстанції було стягнуто з відповідача на користь позивача проценти за користування кредитом в сумі 32015 грн (7505 + 24510). В решті процентів в сумі 14531,60 грн (46546,60 32015) суд відмовляє в стягненні.

Відповідно до матеріалів справи встановлено, що 12.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 503140-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2.7. Кредитного договору строк дії договору до 27.12.2024 р . Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору Стандартна процентна ставка в день становить 1,50000000, фіксована. Знижена процентна ставка в день становить 1,15159869, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку.

Погодивши таку фіксовану відсоткову ставку та умови її застосування, позичальник взяв на себе відповідні зобов`язання, звільнення від виконання яких не може бути виправданим помилковою оцінкою ним певних обставин чи норм права, за відсутності належного правового підґрунтя.

Крім того, поняття «денна процентна ставка» в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» не є тотожним поняттю «процентна ставка» передбаченого договором та мають різні розрахунки, які передбачають врахування різних умов кредитування. Зважаючи на викладене цифрове значення цих понять є різним.

Суд першої інстанції викладене залишив поза увагою та дійшов помилкового висновку щодо що розрахунок заборгованості виходячи з процентної ставки 1.5% не відповідає зазначеним положенням Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, в цій частині доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, оскільки законодавчо визначених підстав для зменшення погодженого сторонами зобов`язання розміру відсоткової ставки не передбачено чинним законодавством, тоді як заявлена до стягнення заборгованість за процентами підтверджена належними доказами та підлягає стягненню у розмірі 46546,60 грн.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити, збільшивши розмір заборгованості за нарахованими процентами із 32015 грн. до 46546,60 грн. та загального розміру стягнення із 53027 грн. до 67558,60 грн.

Рішення районного суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, апеляційним судом не переглядалось.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. За правилами частини першої наведеної норми судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню тому необхідно здійснити перерозподіл судових витрат. В суді першої інстанції позивачем сплачено судовий збір до місцевого суду у сумі 2422,40 грн., а в суді апеляційної інстанції сплачено 3633,60 грн. Враховуючи те, що позов задоволено необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 6056 грн.

Керуючись ст.ст.367, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 березня 2025 року - змінити, збільшивши розмір процентів, які підлягають стягненню із 32015 грн. до 46546,60 грн. та загальний розмір стягнення із 53027 грн. до 67558,60 грн., з мотивів наведених у мотивувальній частині даної постанови.

Змінити розподіл судових витрат, стягнувши із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 6056 грн.

В іншій частині рішення районного суду не оскаржувалося та судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28 липня 2025 року.

Головуючий суддя : _____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _____________________ Ю.В. Дряниця _____________________ О.І. Обідіна