Справа № 750/9791/25
Провадження № 2-з/750/22/25
У Х В А Л А

01 серпня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді секретарСупруна О.П., Щибря Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

17.07.2025 АТ КБ «ПриватБанк» за допомогою системи «Електронний суд» звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідачів, у якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 30.07.2013, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований у реєстрі № 685, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гезою І.А.; визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 15.10.2019, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований у реєстрі № 1520, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Бєгаєвою Г.М.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 1920637 від 30.07.2013 15:51:28 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 за ОСОБА_2 , прийняте приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гезою І.А.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 33677882 від 15.10.2019 17:30:55 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 за ОСОБА_3 , прийняте приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Бєгаєвою Г.М.

Того ж дня автоматизованою системою документообігу суду справу було розподілено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруну О.П.

Ухвалою судді від 18.07.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 24.07.2025 відкрито провадження в справі.

Разом з позовною заявою АТ КБ «ПриватБанк» подано заяву, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам, державним реєстраторам, реєстраційним службам, нотаріусам, а також будь-яким іншим суб`єктам, які наділені владними повноваженнями щодо здійснення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, відчужувати у будь-якій спосіб та розпоряджатися нерухомим майном, у тому числі, але не виключно, шляхом продажу, дарування, міни, звернення стягнення, внесення до статутного капіталу юридичних осіб, шляхом передачі у спільну власність та вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування, зареєстрований у реєстрі № 1520, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Бєгаєвою Г.М. Заява вмотивована тим, що існує наявність очевидної небезпеки щодо відчуження спірного нерухомого майна іншим особам та заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною другою статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (частина друга статті 150 ЦПК України).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2016 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як убачається зі змісту позовної заяви, АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 04.06.2007 уклали кредитний договір № CNGLAK00420479, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 20 401,00 доларів США на купівлю автомобіля терміном до 04.06.2014.

Відповідачка належним чином зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконала.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2012 у справі № 2/0417/3770/2012 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04.06.2027 № CNGLAK00420479 у розмірі 253 841,42 грн звернено стягнення на предмет застави, автомобіль Хюндай Соната, д.р.н. НОМЕР_1 , а також солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та АТ КБ «Акцент-банк» на користь АТ КБ «ПриватБанк» кошти в розмірі 10 000,00 грн.

Крім того, рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 02.07.2015 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04.06.2027 № CNGLAK00420479 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором у розмірі 17 638,16 доларів США. Також, рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 18.12.2015 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04.06.2027 № CNGLAK00420479 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» пеню в розмірі 250 000,00 грн.

05.08.2013 предмет застави було реалізовано, а кошти в розмірі 96 000,01 грн або 12 010,51 доларів США направлено на погашення кредитної заборгованості.

При цьому, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2012 у справі № 2/0417/3770/2012 установлено, що на момент звернення з позовом до суду ОСОБА_1 мала заборгованість у розмірі 31 769,89 доларів США.

Таким чином, коштів від реалізації предмету застави було недостатньо для погашення боргу по кредитному договору.

На даний момент залишаються не виконаними рішення по справі № 750/2511/25-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 17 638,16 доларів США та 250 000,00 грн, а також рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2012 у справі № 2/0417/3770/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 10 000,00 грн.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав про об`єкт речових прав, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування.

16.05.2025 приватним виконавцем Веремій І.М. було сформовано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності та нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 427186735.

Із довідки № 427186735 убачається, що 30.07.2013 ОСОБА_2 набув право власності на квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного із ОСОБА_1 .

15.10.2019 ОСОБА_2 подарував квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 .

Верховний Суд у постанові від 11.12.2023 у справі №904/1934/23 констатував наступне:

«У 2020 році Велика палата ВС окремо звернула увагу судів на необхідність враховувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (п.35 постанови від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

З урахуванням наведеного можна дійти висновку, що процедура застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти відповідача є доволі складною в аспекті доведення. Саме тому позиція, викладена у свіжому рішенні ВС, може стати гарантією ефективного судового розгляду за умови належної перевірки добросовісності дій позивача.

Так, у справі № 904/1934/23 Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які зберігаються на його рахунках, так і відчужити майно, яке перебуває у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

За таких обставин, у разі звернення з позовом про стягнення коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач. Зокрема, і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності».

Наведені в заяві доводи та матеріали позовної заяви дають підстави для висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до негативних наслідків для позивача, адже існує реальна загроза того, що до моменту ухвалення судом рішення в справі відбудеться розпорядження майном, яке є предметом спору.

При цьому, суд не знаходить передбачених положеннями статті 154 ЦПК України правових підстав для зустрічного забезпечення.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 149 - 153, 157, 258-261, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Заборонити відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01).

Копії ухвали направити заявникові до відома та Деснянському відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення, що не зупиняє її виконання.

Суддя