Справа № 443/1446/23 Головуючий у 1 інстанції: Павлів А.І.
Провадження № 22-ц/811/846/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

позивачки ОСОБА_1

і її представника адвоката Гивеля В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , на ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 25 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи: Жидачівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львова, орган опіки та піклування Ходорівської міської ради, про встановлення факту батьківства, визнання факту спільного проживання однією сім`єю, визнання автомобіля спільним майном, визнання права власності на 1/2 частину автомобіля та визнання за малолітньою ОСОБА_5 права власності на майно в порядку спадкування.

21 грудня 2023 року позивачка ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції клопотання про призначення судово-медичної молекулярногенетичної експертизи (том 1, а.с. 174-175).

30 січня 2024 року ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області у проведенні експертизи позивачці було відмовлено (том 1 а.с. 212-215).

19 лютого 2024 року ОСОБА_1 подала до суду ще одне клопотання про призначення експертизи (дослідження) на ДНК-тест для встановлення спорідненості (том 1, а.с. 223).

05 березня 2024 року ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області (залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року) клопотання позивачки про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи ДНК-тесту на спорідненість було задоволено і проведення такої було доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (том 1, а.с. 248-252; том 2, а.с. 81-86).

04 жовтня 2024 року матеріали справи повернулися до суду - з повідомленням судового експерта про неможливість проведення зазначеної судової експертизи (том 2, а.с. 137-141).

19.02.2025 року представником позивачки було подано до суду Клопотання про повторне призначення експертизи молекулярно-генетичної експертизи ДНК-тесту на спорідненість (том 2 а.с. 186-188).

25 лютого 2025 року ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області клопотання представник позивача про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи ДНК-тесту на спорідненість задоволено.

Призначено судову молекулярно-генетичну експертизу ДНК-тест на спорідненість, на вирішення якої поставлено питання:

1.Чи є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 (батьки ОСОБА_6 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 ) спорідненими (кревними родичами) відносно дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ?

Проведення експертизи доручено експертам ТзОВ «Мама Папа» (місцезнаходження юридичної особи: 01033, місто Київ, вулиця Тарасівська, будинок 2/21).

Надано дозвіл судовому експерту ТОВ «Мама Папа» на повне або часткове знищення об`єктів молекулярно-генетичної експертизи.

Зобов`язано сторін з`явитися, а позивачу ОСОБА_1 забезпечити явку малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на визначені експертом дату, час та місце з метою відібрання зразків для проведення експертизи.

Оплату за проведення експертизи покладено на позивачку ОСОБА_1 .

Попереджено експерта про кримінальну відповідальність згідно із статтями 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (том 2, а.с. 204-207).

Дану ухвалу оскаржив адвокат Левченко В.В. представник відповідача ОСОБА_3 .

Апелянт просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження її розгляду до Жидачівського районного суду Львівської області, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції «істотно порушив ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», а саме доручив проведення експертизи неналежній експертній установі».

Зазначає, що позивачка ні у своєму позові, ні під час судових засідань не повідомляла суд першої інстанції про неможливість подання нею будь-якого висновку експертів та про вчинення останнім будь-яких дій, спрямованих та отримання відповідного висновку, а тому вважає, що нею не було дотримано положень процесуального закону щодо порядку та строків подання доказів, не обґрунтовано неможливість їх подання, не надано жодного доказу на підтвердження вчинення будь-яких дій для отримання висновку експерта та поважності причин його не подання.

Вважає, що ОСОБА_1 не навела в своєму клопотанні підстав та аргументів пропуску нею строків на подання клопотання про призначення судово молекулярно-генетичної експертизи - ДНК-тест на спорідненість, яке по факту повинно було вирішено на стадії підготовчого провадження.

Вважає, що «судом першої інстанції було безпідставно зупинено розгляд справи на стадії розгляду справи по суті спору» (том 2, а.с. 221 230).

17 травня 2025 року представник позивачки подав Відзив на апеляційну скаргу у якому зазначив, що «Жидачівський районний суд при розгляді даної справи, намагається повно та всебічно дослідити обставини справи, які дадуть суду в майбутньому ухвали законне, справедливе та обґрунтоване рішення тим більше, якщо предмет спору стосується, зокрема, прав малолітньої дитини, з інтересів якої суд повинен виходити у першу чергу». Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін (том 3, а.с. 9-10).

Адвокат Левченко В.В., представник відповідача ОСОБА_3 (і автор апеляційної скарги), 10.08.2025 року надіслав на адресу Львівського апеляційного суду Клопотання про відкладення розгляду справи, покликаючись при цьому на «погане самопочуття представника та його запис до лікаря».

Розглянувши вищезгадане Клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього клопотання, з огляну на наступне.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1), досліджуючи при цьому докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2), а частиною 2 статті 372 цього Кодексу встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається зі змісту доводів апеляційних скарг, в ході апеляційного розгляду справи підлягає дослідженню та з`ясуванню питання законності (чи незаконності) призначення по справі молекулярно-генетичної експертизи. Тобто, з`ясуванню підлягають процесуальні питання, які регламентовані ЦПК України, і не потребують особистих пояснень учасників справи чи їхніх представників, оскільки повинні обґрунтовуватися письмовими доказами, які на час апеляційного розгляду вже мали б бути наявними у матеріалах справи.

Як стверджується матеріалами справи, така перебуває в провадженні суду з серпня 2023 року, тобто 2 (два) роки або 24 місяці, і у сторони відповідачів було більш, ніж достатньо часу для наведення суду наявних у них доводів проти призначення молекулярно-генетичної експертизи, поставлених на її вирішення питань чи експертної установи, якій доручено проведення такої експертизи.

В той же час, з метою забезпечення доступу до правосуддя передбачено участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку, про що добре відомо представнику відповідача ОСОБА_3 , який 04.07.2025 року і подав до Львівського апеляційного суду заяву про участь у судовому засіданні 11.08.2025 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, однак 10.08.2025 року фактично відмовився від такої участі, подавши клопотання про відкладення розгляду справи.

Позивачка та її представник в судовому засіданні категорично заперечили можливість відкладення апеляційного розгляду справи, вважаючи заявлене позивачкою клопотання зловживанням процесуальними правами з ціллю штучного затягування розгляду справи.

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта та його представника на підставі наявних у справі даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони позивачки та її представника, перевіривши матеріали справи, а також законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються (зокрема) висновками експертів (стаття 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89);

- суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (частина 1 статті 103);.

- при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263);

- порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина 2 статті 376).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема зі змісту позовних вимог, основною позовною вимогою є позовна вимога про встановлення факту батьківства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (сина відповідачів), який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Бахмут Донецької області в ході російсько-української війни, відносно доньки позивачки, малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а інші позовні вимоги є похідними і задоволення таких залежить від вищезгаданої основної позовної вимоги (частина 1 статті 188 ЦПК України).

У абзаці 2 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» міститься роз`яснення про те, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 676/1200/20 висловив висновок про те, що для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (справа «Калачова проти Російської Федерації» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення у процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України.

За вищенаведених обставин в їх сукупності відмова судом першої інстанції у задоволенні клопотання сторони позивачки про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи з метою встановлення факту батьківства вже загиблого ОСОБА_6 відносно малолітньої доньки позивачки, встановлення якого (згаданого факту) є основною позовною вимогою, може слугувати підставою для трактування цієї відмови, як передчасного вирішення судом цієї основної позовної вимоги (а, відтак, і всіх позовних вимог в їх сукупності) шляхом відмови позивачці у забезпеченні її основного доказу, яким вона обґрунтовує всі свої позовні вимоги, що може бути правовою підставою для подання цією стороною спору аналогічного клопотання вже до суду апеляційної інстанції.

А відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для відмови у задоволенні клопотання про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи, а тому доводи апеляційної скарги не можуть прийматися до уваги, оскільки (як вже зазначалося) у відповідності до частини 2 статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права могло б бути підставою для скасування або зміни судового рішення лише у випадку, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, однак за наведених обставин задоволення клопотання та призначення експертизи аж ніяк не можна визнати неправильним вирішенням цього клопотання зі сторони позивачки.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом оскаржувану ухвалу постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування цієї ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 25 лютого 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 20 серпня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.