Провадження № 2/643/785/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» до ОСОБА_1

про стягнення 15 526, 07 грн.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (далі позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 15 526, 07 грн., з яких 4 978, 43 грн. заборгованість за основним боргом, 7 755, 54 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 656, 69 грн. 3% річних, 2 135, 41 грн. інфляційні втрати. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 200, 00 грн., та витрати на направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 05.01.2018 між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» була укладена Угода № С-504-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, на підставі якої Банк надав відповідачу кредитні кошти. 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» було укладено договір факторингу № 16/11-23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» права грошової вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до відповідача за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № С-504-0 від 05.01.2018. У подальшому, ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», відповідно до договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023, у тому числі до відповідача за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № С-504-0 від 05.01.2018. Банк належним чином виконав свої зобов`язання відкривши поточний рахунок у валюті гривня та надавши Клієнту можливість користуватись кредитними коштами в сумі 5 000, 00 грн. в межах кредитного ліміту, визначеного Угодою. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № С-504-0 від 05.01.2018, у зв`язку з чим позивач вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою від 09.10.2024 Московський районний суд м. Харкова прийняв позов до розгляду та відкрив провадження у справі № 643/11519/24, вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначив на 30.10.2024 року.

30.10.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що:

- позивачем не підтверджено факт виконання кредитором ПАТ «Ідея Банк» умов договору споживчого кредиту, а саме не підтверджено факт надання грошових коштів позичальнику;

- позивачем не підтверджено факт невиконання умов кредитного договору позичальником;

- позивачем не наданий детальний розрахунок заборгованості, з якого було б зрозуміло яким чином формувалися суми грошових коштів, які просить стягнути позивач;

- у матеріалах справи відсутній оригінал кредитного договору, укладеного між ПАТ «Ідея Банк», як первісний кредитор, та відповідачем та графіку погашення кредитних грошових коштів.

30.10.2024 року судове засідання відкладено на 05.12.2024 року для надання позивачу часу для подання відповіді на відзив.

06.11.2024 року представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якого вказує на те, що надана позивачем виписка є належним та допустимим доказом на підтвердження існування суми заборгованості відповідача перед ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» є обґрунтованою та підтвердженою. Щодо надання оригіналу угоди до матеріалів справи представник позивача зазначає, що Угода від 05.01.2018 була підписана особисто відповідачем у паперовому вигляді. У п. 12 Угоди вказано: «Оригінал договору отримав у день його укладення», тобто відповідач обізнаний зі змістом угоди, а тому заперечення відповідача стосовно відсутності у матеріалах справи будь-який кредитний договір, укладений між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем є безпідставними. Таким чином відповідач був обізнаний із змістом договору, який ним підписувався, був обізнаний з всіма істотними умовами договору, розміром відсотків, строку дії договору, що підтверджується наявністю у матеріалах справи копії Угоди.

05.12.2025 року відповідачем подано клопотання про витребування доказів, які додані позивачем до позову, в порядку ст. 95 ЦПК України, а саме оригінал угоди № С-504-0 від 05.01.2018 року. Разом з цим, відповідач зазначає, що наданий доказ вважає неналежним і піддає його сумніву, оскільки він є нерозбірливим, та з його змісту неможливо встановити істотні умови угоди, укладеної між «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , на яку посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог.

Ухвалою від 05.12.2024 року Московський районний суд м. Харкова відклав розгляд справи на 20.01.2025 року, в порядку ст. 95 ЦПК України витребував від Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» оригінал угоди № С-504-0 від 05.01.2018 року.

10.01.2025 року на адресу суду надійшли витребувані документи.

15.01.2025 року представником позивача подано клопотання, відповідно до змісту якого просить суд розгляд справи проводити без участі представника позивача.

20.01.2025 року розгляд справи відкладено на 28.02.2025 року у зв`язку з неявкою учасників справи.

28.02.2025 року судове засідання відкладено на 28.03.2025 року за клопотанням представника відповідача.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 4273-IX від 26.02.2025 змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова.

19.03.2025 року відповідачем подано заяву про долучення до матеріалів справи копію посвідчення учасника бойових дій.

28.03.2025 року розгляд справи відкладено на 13.05.2025 року у зв`язку з перебуванням судді Новіченко Н.В. у відрядженні.

13.05.2025 року розгляд справи відкладено на 23.06.2025 року у зв`язку з неявкою учасників справи.

23.06.2025 року розгляд справи відкладено на 28.07.2025 року у зв`язку з перебуванням судді Новіченко Н.В. у нарадчій кімнаті.

У судовому засіданні 28.07.2025 року представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з урахуванням викладеної у відзиві позиції, зазначив що не може ані підтвердити, ані спростувати факт підписання відповідачем кредитного договору та додатків до нього.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 28.07.2025 року після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 05.08.2025 року.

У судовому засіданні 05.08.2025 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.01.2018 відповідач дав згоду ПАТ «Ідея Банк» про повідомлення його будь-яким чином та в будь-якій формі, включаючи, але не обмежуючись, шляхом надсилання листів та інших повідомлень (письмових та електронних) на адресу його проживання поштою, кур`єром, нарочно, на його e-mail, на номер його мобільного телефону, тощо, з інформацією про банківські продукти і послуги Банку та пропозиціями скористатися будь-якими банківськими продуктами і послугами Банку. Крім цього, відповідач надав згоду на передачу інформації третій стороні (колекторській фірмі), яка буде виступати від імені Банку, з метою перевірки всієї інформації поданої ним Банку з метою отримання кредиту, в порядку визначеному Законодавством України, а також партнерами Банку та іншим Банкам, з метою сприяння відповідачу у видачі кредиту через договірні програми партнеру Банку. Дана письмова згода видана на невизначений строк, призначена для систематичного використання та є дійсною необмежений період часу.

05.01.2018 між ПАТ «Ідея Банк» (далі - Банк) та відповідачем (далі - Клієнт) укладено Угоду № С-504-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (далі - Угода). Дана угода була підписана відповідачем власноручно .

Відповідно до п. 2 Угоди Банк відкриває Клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу та випускає Клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard.

Згідно з п. 3 Угоди Банк надає Клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000, 00 грн. (п. 3.1 Угоди); ліміт кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладання угоди, становить 5 000, 00 грн. (п. 3.2 Угоди); процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48.00 % річних (п. 3.3 Угоди).

Згідно з п. 3.4 Угоди розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється тарифами Банку. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за кредитною лінією за попередній розрахунковий період до останнього операційного дня платіжного періоду, який починається з дня наступного за останнім днем попереднього розрахункового періоду і закінчується на 30 день з моменту закінчення попереднього розрахункового періоду.

Пунктом 5.9 Угоди передбачено, що Клієнт, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу Банку зобов`язаний оплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 5.11 Угоди реальна річна процентна ставка складає 76,70 %. Загальна вартість кредитної лінії складає 474, 70 грн. за кожні 1 000, 00 грн. використаної кредитної лінії. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення Клієнтом грошових зобов`язань за Угодою, за дії процентної ставки, вказаної у п. 3.3 Угоди та за умови використання коштів з кредитної лінії з використанням кредитної картки на розрахунки за товари/послуги.

Заявою № С-504-0 від 05.01.2018 про акцепт публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку встановлено, що відповідач виявив бажання акцептувати публічну оферту ПАТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналогу власноручного підпису та відтиску печатки банку від 20 жовтня 2014 року, яка розміщена на сайті Банку.

У паспорті споживчого кредиту, інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, акціонерним товариством «Ідея Банк» вказано: - інформацію та контактні дані кредитодавця; - основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; - інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; - порядок повернення кредиту.

Банк виконав свої зобов`язання перед Клієнтом за угодою та ДКБО у повному обсязі, відкривши поточний рахунок у валюті гривня та надавши Клієнту можливість користуватися кредитними коштами в сумі 5 000, 00 грн. в межах кредитного ліміту, а Клієнт в свою чергу здійснював користування грошовими коштами кредитного ліміту, що підтверджується випискою з його рахунку за період з 10.04.2018 по 16.11.2023.

16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» (далі - Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (далі - Фактор) був укладений договір факторингу № 16/11-23 (далі - Договір).

Відповідно до п. 2.1. Договору Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі Боржників (Додаток №2), що підписується Сторонами в день укладання цього Договору та в Реєстрі Боржників в електронному вигляді (Додаток №1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді (Додаток №3) Клієнтом Фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього Договору.

Умовами п. 4.1 Договору передбачено, що Фактор зобов`язується сплатити Клієнту суму фінансування у розмірі 2 795 777, 00 грн. шляхом перерахування 100 % вказаної суми на рахунки Клієнта протягом 3 робочих днів після отримання реєстру боржників в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку та підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді друкованого реєстру боржників, Договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно».

Відповідно до Витягу з друкованого реєстру боржників № 1 від 16.11.2023, на виконання умов Договору факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ», під номером 462 зазначено: боржник ОСОБА_1 , первинний договір № С-504-0 від 05.01.2018, заборгованість 12 733, 97 грн., з яких 4 978, 43 грн. заборгованість за основним боргом, 7 755, 54 грн. заборгованість за відсотками.

ТОВ «ФК «СОНАТІ» сплатило АТ «Ідея Банк» за відступлення права вимоги за Договором факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023 в сумі 2 795 777, 00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 608 від 17.11.2023.

Таким чином Фактор набув право вимоги до Боржників за Первинними договорами, серед яких і право вимоги до відповідача за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № С-504-0 від 05.01.2018.

29.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (далі - Клієнт) уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (далі - Фактор) договір факторингу № 29/12-23 (далі - Договір).

Згідно з п. 2.1. Договору Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.

Умовами п. 2.2 Договору передбачено, що Права вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі 201 460 702, 30 грн., що складає розмір заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені у друкованому реєстрі боржників (Додаток № 2), що підписується сторонами в день укладення цього договору, та в реєстрі боржників в електронному вигляді (Додаток № 1), що надсилається разом з актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток № 3) Клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку в день укладення цього договору. Друкований реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору.

Товариство на підтвердження виконання умов укладеного договору факторингу надало платіжні інструкції № 13 від 29.12.2023, № 1 від 28.02.2024, № 3 від 29.02.2024, № 4 від 29.02.2024 та № 5 від 29.02.2024.

Відповідно до Витягу з друкованого реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 29/12-23 ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» отримало право вимоги до боржника ОСОБА_1 , первинний договір № С-504-0 від 05.01.2018, заборгованість 12 733, 97 грн., з яких 4 978, 43 грн. заборгованість за основним боргом, 7 755, 54 грн. заборгованість за відсотками.

Таким чином, відповідно до умов Договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023 ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості Боржників за Первинними Договорами, зокрема і щодо відповідача.

Згідно довідки-розрахунку, виданої АТ «Ідея Банк», заборгованість відповідача за кредитним договором № С-504-0 від 05.01.2018, станом на 16.11.2023 складає 12 733, 97 грн., з яких 4 978, 43 грн. заборгованість за основним боргом, 7 755, 54 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частина 2 ст. 1056-1 ЦК визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК унормовано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Частиною 1 ст. 509 ЦК передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Стаття 610 ЦК передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Факт підписання Угоди № С-504-0 від 05.01.2018, заяви № С-504-0 про акцепт публічної оферти ПАТ «Ідея Банк», згоди фізичної особи суб`єкта кредитної історії, тарифів на видачу та обслуговування кредитних карток та паспорту споживчого кредиту відповідач в ході судового розгляду не спростував, з клопотаннями про призначення судової почеркознавчої експертизи до суду не звертався.

Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по картковому рахунку, яка додана позивачем до позову.

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 645/59/16-ц, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 57 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, що затверджений Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75 (далі Положення) інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Пунктом 60 Положення визначено, що клієнтські рахунки та рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Банк забезпечує ведення синтетичного обліку за допомогою рахунків II, III, IV порядків Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року за № 89 (зі змінами). Детальна інформація про кожного контрагента та кожну операцію фіксується на рівні аналітичного обліку на аналітичних рахунках. Аналітичні рахунки повинні містити обов`язкові параметри, визначені нормативно-правовими актами Національного банку України. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожними відповідним рахункам синтетичного обліку.

Згідно з п. 61 Положення форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер клієнтського рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) сума вхідного залишку за рахунком; 7) код ID НБУ банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку (п. 62 Положення).

Таким чином, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Отже, саме виписка по рахунку є належним доказом підтвердження видачі кредиту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Таким чином позивачем доведено факт надання кредитних коштів, та користування ними відповідачем .

З огляду на викладене, а також враховуючи, що сума заборгованості відповідача за основним боргом у розмірі 4 978, 43 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 7 755, 54 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача вищенаведеної суми грошових коштів.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки за кредитним договором, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Посилання відповідача у відзиві щодо не підтвердження позивачем надання кредитних коштів та невиконання відповідачем умов кредитного договору спростовується наданою Банком випискою по рахунку боржника, яка є первинним документом та підтверджує здійснені по банківському рахунку операції.

Доводи відповідача щодо не надання представником позивача детального розрахунку заборгованості суд вважає безпідставними та до уваги не приймає, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачем наданий розрахунок боргу станом на 16.11.2023, однак відповідач наданий позивачем розрахунок не спростував, контррозрахунку не подав.

Що стосується доводів відповідача про відсутність оригіналу кредитного договору, суд зазначає, що на виконання ухвали суду від 05.12.2024 року позивачем було надано оригінал Угоди № С-504-0 від 05.01.2018.

Відтак, вказані доводи відповідача суд вважає безпідставними та не приймає до уваги.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період, починаючи з наступного дня із дати закінчення строку дії кредитного договору 06.06.2020 по 23.02.2022 включно, суд зазначає наступне.

За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи з положень статті 625 ЦК, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом з цим суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 ЦК, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

З матеріалів справи убачається, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем.

З огляду на те, що відповідач не виконав своє зобов`язання, тобто порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Крім того, на підставі п. 5.9 Угоди та приписів п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України поточний кредитор має право правомірно нарахувати і вимагати сплати індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми за період починаючи з наступного дня з дати закінчення строку дії кредитного договору 06.06.2020 до 23.02.2022 включно.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат в сумі 2 135, 41 грн., нарахованих на суму бору 12 733, 97 грн. за період, починаючи з наступного дня із дати закінчення строку дії кредитного договору 06.06.2020 по 23.02.2022 включно, 3% річних в сумі 218, 15 грн., нарахованих на суму боргу 12 733, 97 грн. за період з 06.06.2020 по 31.12.2020, 3% річних в сумі 438, 54 грн., нарахованих на суму боргу 12 733, 97 грн. за період з 01.01.2021 по 23.02.2022 року, суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства.

Враховуючи, що відповідач прострочив узгоджені строки платежів за Угодою № С-504-0 від 05.01.2018, порушив зобов`язання і тому має сплатити на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, що в загальному розмірі становить 2 792, 10 грн.

Відповідач наданий позивачем розрахунок не спростував, контррозрахунку не подав.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Положеннями частин 1 та 3 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України).

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки за Угодою № С-504-0 від 05.01.2018, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 200, 00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл удових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 200, 00 грн. позивачем надано:

-Договір № 1/04 про надання правової допомоги від 01.04.2024, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС», відповідно до умов якого Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати йому на довгостроковій основі, відповідно до умов даного Договору, правничу допомогу, у відповідності до завдання Клієнта, а Клієнт зі свого боку зобов`язується прийняти зазначені послуги і сплатити Винагороду. Згідно з п. 3.2 Договору сума гонорару за надання послуг (виконання дій та заходів, визначених в п. 1.2 цього Договору) по стягненню заборгованості з боржників, визначається виходячи із фактичного обсягу наданих послуг та вартості послуг (прейскурант) зазначеного в додатку № 2 до цього договору, та зазначається об`єднанням в акті приймання-передачі наданих послуг.Пунктом 3.4.3. Договору передбачено, що підписані сторонами Акти приймання передачі наданих послуг є підставою для проведення розрахунків за надану правничу допомогу;

-Акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 4 від 12.08.2024, відповідно до якого сторони підтвердили, що Об`єднання надало Клієнту наступні послуги: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника вартістю 1 200, 00 грн., складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з боржника вартістю 4 000, 00 грн. Загальна сума 5 200, 00 грн.;

-Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я ОСОБА_2 , Серія ДП № 3332, видане Радою адвокатів Дніпропетровської області 28.04.2017;

-Ордер на надання правничої допомоги ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» адвокатом Маслюженком М.П., Серія АЕ № 1310920 від 19.08.2024 року.

Як зазначалось судом вище, в силу приписів частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини 5 статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

З огляду на вищевикладене, враховуючи ціну позову, складність справи, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, який об`єктивно підтверджується матеріалами справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення їх розміру та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500, 00 грн.

Разом з цим, судові витрати позивача в сумі 45, 00 грн., пов`язані з направленням відповідачу копії позовної заяви з додатками (фіскальний чек поштової служби «Укрпошта» від 24.09.2024 по сплаті поштового відправлення відповідачу на суму 45, 00 грн.) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 76, 81, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» заборгованість за основним боргом у розмірі 4 978 (чотири тисячі дев`ятсот сімдесят вісім) грн. 43 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 7 755 (сім тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 54 коп., 3% річних у розмірі 656 (шістсот п`ятдесят шість) грн. 69 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 135 (дві тисячі сто тридцять п`ять) грн. 41 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., витрати на відправлення відповідачу копії позовної заяви з додатками у розмірі 45 (сорок п`ять) грн. 00 коп., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

3. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, 5-й поверх, приміщення 68, 69; ).

5. Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

Повне рішення складено та підписано 11.08.2025 року.

Суддя Н.В. Новіченко