ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2634/25 Справа № 214/3446/23 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 214/3446/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2024 року, яке ухвалено суддею Ткаченком А. В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 листопада 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В травні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим сторонами було підписано заяву № б/н від 15 березня 2006 року. Відповідач ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання заяви, що підтверджується його підписом у анкеті-заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Позивач умови договору виконав, надавши кредит відповідачу. Відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого, станом на 20 лютого 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 62 224,89 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 49 377,90 грн, заборгованість за простроченими відсотками 12 846,99 грн.

Враховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 20 лютого 2023 року у розмірі 62 224,89 грн та судові витрати.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 березня 2006 року, що виникла станом на 20 лютого 2023 року, у сумі 8 387 грн 49 коп, яка є заборгованістю за кредитом. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 361 грн 78 коп. В задоволенні іншої частини вимог позивача відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та неповне дослідження обставин справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що списання коштів з рахунку відповідача відбулися внаслідок втрати останнім мобільного телефону, тобто вказані дії сталися з вини самого відповідача. Апелянт наголошує на тому, що відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електроним платіжним засобом користувача несе банк.

Також зазначає, що 12 січня 2021 року відповідач підписав інформацію про умови кредитування (процентна ставка 42 %), отже процентна ставка була погоджена між сторонами.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25 березня 2006 року, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 47 копія заяви).

12 січня 2021 року відповідач ОСОБА_1 підписав інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту (а.єс. 48-49).

Указану інформацію відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля, про що зазначено в полі підпис клієнта із позначкою дати та часу. Використання ОТР пароля в якості простого електронного підпису погоджено з відповідачем у анкеті-опитувальнику, яка підписана відповідачем власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13 грудня 2019 року № 151.

Згідно наданого до суду стороною позивача розрахунку, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за укладеним договором, відповідач ОСОБА_1 , станом на 20 лютого 2023 року, має заборгованість у сумі 62 224,89 грн (а.с.5-44 розрахунок, виписка), з яких: 49 377,90 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 12 846,99 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до довідки СВ Відділення поліції № 2 Криворізького районного управління поліції ГУ НП в Дніропетровській області, в СВ Відділення поліції № 2 Криворізького районного управління поліції ГУ НП в Дніропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування за № 0000090 від 01 квітня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. В ході досудового розслідування допитаний потерпілий ОСОБА_1 повідомив, що 24 грудня 2021 року близько 21-30 години в районі 95-го кварталу його пограбували, викравши його банківські картки, а саме банку «ПриватБанк» НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 , а також його смартфон, в якому була сім-картка НОМЕР_4 . Наступного дня, а саме 25 грудня 2021 року, ОСОБА_1 пішов до відділення «ПриватБанку», розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, пр.Південний, для перевірки стану свого рахунку та відновлення вкрадених карток. Звернувшись до працівника банку, ОСОБА_1 повідомлено про зняття грошових коштів в сумі близько 41 000 грн. Замовивши виписку по власному рахунку ОСОБА_1 виявив, що з кредитної картки/рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти в загальній сумі 40 990,41 грн були переведені на інші його картки «ПриватБанку», а також частково зняті з банкомату, розташованого по АДРЕСА_1 , частково поповнено рахунок мобільного телефону з номером НОМЕР_5 . З інших карток ОСОБА_1 грошові кошти також були частково зняті з банкоматів, розташованих за адресами: АДРЕСА_2 , а також поповнено рахунок мобільного телефону з номером НОМЕР_5 , частково кошти переведені на інші невідомі йому рахунки. Загальна сума знятих з рахунку «ПриватБанк» грошей становила 40 990,41 грн. Станом на дату надання відповіді, у матеріалах даного кримінального провадження мається інформація щодо причетності до вчинення даного злочину встановлених слідством громадян, на що вказують встановлені у кримінальному провадженні дані, а саме згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 13 травня 2021 року, долучена до матеріалів кримінального провадження, міститься інформація про здійснену 25 грудня 2020 року банківську операцію по переведенню грошових коштів з рахунку потерпілого ОСОБА_1 на рахунок мобільного НОМЕР_5 , який користується причетна до злочину особа, яку впізнавав на фото потерпілий як особу, яка разом з іншим невідомим йому чоловіком пограбувала його при зазначених ним обставинах. Окрім цього, СВ ВП № 2 КРУП ГУ НП в Дніпропетровській області було внесено відомості до ЄРДР за № 0000510 від 08 вересня 2021 року стосовно факту викрадення грошових коштів з рахунку АТ КБ «ПриватБанку» на ім`я ОСОБА_1 . Станом на теперішній час жодній особі підозру не повідомлено, проводяться сліді (розшукові) дії, встановлюються обставини кримінального правопорушення.

Згідно наданого стороною позивача висновку службової перевірки, складеного 16 вересня 2024 року, спірні операції по картковому рахунку клієнта ОСОБА_1 , які відбулись 25 грудня 2020 року, сталися внаслідок втрати клієнтом мобільного телефону з фінансовим номером та його карток, чим скористалися зловмисники та після розблокування пристрою ними було відновлено доступ до аканту в Приват24 і отримана повна інформації по його картковим рахункам, що дало змогу провести зняття коштів з рахунків клієнта. Вказані дії сталися з вини самого клієнта внаслідок порушення ОСОБА_1 . Умов та Правил надання банківських послуг (без зазначення яких саме пунктів). При цьому у висновку зазначено щодо проведення 25 грудня 2020 року в період часу з 00:28 години по 03:10 години видаткових операцій по кредитному рахунку клієнта, наявність кримінального провадження за ч. 2 ст. 186 КК України, відсутність матеріалів фіксації при знятті спірних коштів, які за давністю не збереглися.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції вважав встановленою та доведеністю наявність заборгованості у відповідача в сумі 8 387,49 грн (49 377,90 грн (сума боргу, заявлена позивачем) - 40 990,41 грн). Стосовно розрахунку відсотків, то виходячи із суми боргу, часткового внесення відповідачем коштів в рахунок погашення боргу, погодження відсоткової ставки між сторонами з наданням підтверджуючих даних відбулось лише 12 січня 2021 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно зі частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як убачається із матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № б/н від 25 березня 2006 року, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 47 копія заяви).

12 січня 2021 року відповідач ОСОБА_1 підписав інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту (а.єс. 48-49).

Указану інформацію відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля, про що зазначено в полі підпис клієнта із позначкою дати та часу. Використання ОТР пароля в якості простого електронного підпису погоджено з відповідачем у анкеті-опитувальнику, яка підписана відповідачем власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13 грудня 2019 року № 151.

Згідно наданого до суду стороною позивача розрахунку, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за укладеним договором, відповідач ОСОБА_1 , станом на 20 лютого 2023 року, має заборгованість у сумі 62 224,89 грн (а.с.5-44 розрахунок, виписка), з яких: 49 377,90 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 12 846,99 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Разом з тим, заперечуючи проти задоволення позовних вимог позивача відповідач посилався на те, що спірна сума коштів була знята з його карткок в результаті шахрайських дій третіх осіб, про що він повідомив працівників банку та правоохоронні органи.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (тут і далі в редакції Положення на час виникнення спірних правовідносин)визначено, що емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення передбачено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення).

За приписами ст. ст. 1066, 1068 Цивільного кодексу України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Правова позиція щодо провини позивача/клієнта через його власну бездіяльність по захисту власних персональних даних та власного мобільного фінансового телефону, що дало змогу третім особам отримати вільний доступ до карток ПриватБанка в системі «Приват24» викладена в постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877св19).

Пунктом 14.12 ст. 14 Закону України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» зазначено, що користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2, 6 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» затвердженої Постановою Правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банка бо визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

За приписами пункту 14.16 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Як слідує з матеріалів справи, у СВ Відділення поліції № 2 Криворізького районного управління поліції ГУ НП в Дніропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування за № 0000090 від 01 квітня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. В ході досудового розслідування допитаний потерпілий ОСОБА_1 повідомив, що 24 грудня 2021 року близько 21-30 години в районі 95-го кварталу його пограбували, викравши його банківські картки, а саме банку «ПриватБанк» НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 , а також його смартфон, в якому була сім-картка НОМЕР_4 . Наступного дня, а саме 25 грудня 2021 року, ОСОБА_1 пішов до відділення «ПриватБанку», розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, пр.Південний, для перевірки стану свого рахунку та відновлення вкрадених карток. Звернувшись до працівника банку, ОСОБА_1 повідомлено про зняття грошових коштів в сумі близько 41 000 грн. Замовивши виписку по власному рахунку ОСОБА_1 виявив, що з кредитної картки/рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти в загальній сумі 40 990,41 грн були переведені на інші його картки «ПриватБанку», а також частково зняті з банкомату, розташованого по АДРЕСА_1 , частково поповнено рахунок мобільного телефону з номером НОМЕР_5 . З інших карток ОСОБА_1 грошові кошти також були частково зняті з банкоматів, розташованих за адресами: АДРЕСА_2 , а також поповнено рахунок мобільного телефону з номером НОМЕР_5 , частково кошти переведені на інші невідомі йому рахунки. Загальна сума знятих з рахунку «ПриватБанк» грошей становила 40 990,41 грн. Станом на дату надання відповіді, у матеріалах даного кримінального провадження мається інформація щодо причетності до вчинення даного злочину встановлених слідством громадян, на що вказують встановлені у кримінальному провадженні дані, а саме згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 13 травня 2021 року, долучена до матеріалів кримінального провадження, міститься інформація про здійснену 25 грудня 2020 року банківську операцію по переведенню грошових коштів з рахунку потерпілого ОСОБА_1 на рахунок мобільного НОМЕР_5 , який користується причетна до злочину особа, яку впізнавав на фото потерпілий як особу, яка разом з іншим невідомим йому чоловіком пограбувала його при зазначених ним обставинах. Окрім цього, СВ ВП № 2 КРУП ГУ НП в Дніпропетровській області було внесено відомості до ЄРДР за № 0000510 від 08 вересня 2021 року стосовно факту викрадення грошових коштів з рахунку АТ КБ «ПриватБанку» на ім`я ОСОБА_1 . Станом на теперішній час жодній особі підозру не повідомлено, проводяться сліді (розшукові) дії, встановлюються обставини кримінального правопорушення.

Згідно наданого стороною позивача висновку службової перевірки, складеного 16 вересня 2024 року, спірні операції по картковому рахунку клієнта ОСОБА_1 , які відбулись 25 грудня 2020 року, сталися внаслідок втрати клієнтом мобільного телефону з фінансовим номером та його карток, чим скористалися зловмисники та після розблокування пристрою ними було відновлено доступ до аканту в Приват24 і отримана повна інформації по його картковим рахункам, що дало змогу провести зняття коштів з рахунків клієнта. Вказані дії сталися з вини самого клієнта внаслідок порушення ОСОБА_1 . Умов та Правил надання банківських послуг (без зазначення яких саме пунктів). При цьому у висновку зазначено щодо проведення 25 грудня 2020 року в період часу з 00:28 години по 03:10 години видаткових операцій по кредитному рахунку клієнта, наявність кримінального провадження за ч. 2 ст. 186 КК України, відсутність матеріалів фіксації при знятті спірних коштів, які за давністю не збереглися.

На підставі наведеного вище суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що встановленою та доведеністю в даному випадку є наявність заборгованості у відповідача в сумі 8 387,49 грн (49 377,90 грн (сума боргу, заявлена позивачем) - 40 990,41 грн), а погодження відсоткової ставки між сторонами з наданням підтверджуючих даних відбулось лише 12 січня 2021 року, тобто після зняття третіми особами шахрайким шляхом суми 40 990,41 грн.

Відповідач ОСОБА_1 виконав свої обов`язки перед банком, повідомив банк про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку, звернувся до правоохоронних органів з приводу заволодіння грошовими коштами з банківського рахунку.

Позивачем не доведено, що відповідач будь-якими своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як видача готівки, поповнення мобільного телефону, списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15, тлумачення наведених норм дозволяє зробити висновок, що підставою відповідальності особи-користувача платіжної картки за здійснення несанкціонованих платіжних операцій з її рахунку є її дії чи бездіяльність, що сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. В разі недоведеності таких обставин, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні спірних грошових коштів.

Таким чином, в разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Також слід зауважити, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, оскільки позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, в свою чергу відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, повідомив позивача про цей факт та правоохоронні органи, за результатом якого порушено кримінальне провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 04 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: