К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року місто Київ

справа № 760/4674/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/12941/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у складі судді Пінкевич Н.С. від 13 травня 2025 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (далі - ПрАТ "СК "Уніка") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позов мотивовано тим, що 5 грудня 2019 року між ПрАТ "СК "Уніка" та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування № 001366/4057/0000090, предметом якого є страхування транспортного засобу Land Rover, державний номерний знак НОМЕР_1 .

8 лютого 2020 року по проспекту Генерала Ватутіна, 2-т, у м. Києві відбулася ДТП за участю застрахованого автомобіля Land Rover, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та транспортного засобу Skoda Fabia, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 червня 2020 року у справі № 755/3121/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля Land Rover, державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 241 973 грн 07 коп.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована в АТ "СГ "ТАС", яке виплатило на користь ПрАТ "СК "Уніка" страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності (за виключенням франшизи), а саме в сумі 127 500 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "СК "Уніка" різницю між фактичним розміром шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та сумою страхового відшкодування, виплаченою страховиком особи, винної в ДТП, а саме 108 334 грн 78 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 травня 2025 року позов ПрАТ "СК "Уніка" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "СК "Уніка" матеріальну шкоду в розмірі 108 334 грн 78 крп. та судові витрати в розмірі 2 684 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що на підставі статей 993, 1188, 1192, 1194 ЦК України з відповідача, як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що позивачем не надано належного доказу фактичної виплати страхового відшкодування, у зв`язку з чим суд першої інстанції помилково дійшов висновку про перехід до позивача права вимоги до особи, відповідальної за шкоду, після здійснення виплати за договором майнового страхування. На думку скаржника, спірний платіж не був фактично проведений банком, оскільки надане позивачем платіжне доручення № 139962 від 6 березня 2020 року не відповідає вимогам законодавства: воно не містить відбитка штампа банку, підпису уповноваженої посадової особи банку та має форму, що на момент зазначеної дати вже не використовувалася в платіжному обігу України.

Посилається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він заперечував щодо наявності належних доказів оплати його страховиком позивачу страхового відшкодування, тому висновок суду про відсутність таких заперечень не відповідає дійсності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ПрАТ "СК "Уніка" відзив на апеляційну скаргу не подало.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 5 грудня 2019 року між ОСОБА_2 та ПрАТ "СК "Уніка" укладено договір добровільного страхування № 001366/4057/0000090 (далі - договір, договір страхування), об`єктом страхування якого був транспортний засіб Land Rover, державний номерний знак НОМЕР_1 .

8 лютого 2020 року, близько 12 години 20 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Skoda Fabia, державний номерний знак НОМЕР_2 , по проспекту Ватутіна, 2-т (паркінг ТРЦ Скай Молл) у м. Києві, на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг, не надав перевагу у русі автомобілю Land Rover, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі та здійснив з ним зіткнення. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 червня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у АТ "СГ "ТАС" за договором № АО6717316 від 18 грудня 2019 року, за яким ліміт відповідальності становить 130 000 грн; франшиза - 2 500 грн.

Власник пошкодженого транспортного засобу Land Rover, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ "СК "Уніка" з повідомленням про настання події та виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № 00341487 від 5 березня 2020 року, розмір страхового відшкодування склав 235 834 грн 78 коп.

Згідно платіжного доручення № 139962 від 6 березня 2020 року, ПрАТ "СК "Уніка" сплатило ТОВ "Віннер ЛЦКА" 235 834 грн 78 коп. за відновлювальний ремонт транспортного засобу Land Rover, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно платіжного доручення № 10002 від 22 травня 2020 року, АТ "СГ "ТАС" сплатило на користь ПрАТ "СК "Уніка" регресний платіж в розмірі 127 500 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року в справі №147/66/17).

Суд першої інстанції, врахувавши встановлені обставини справи, застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та встановивши, що вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_2 унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує суму страхового відшкодування, виплаченого позивачем, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача, як з винної особи, на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди та виплаченою страховою сумою. У зв`язку з цим позов обґрунтовано задоволено в повному обсязі.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, щодо застосування аналогічних положень закону в подібних правовідносинах, яка неодноразово була висловлена в постановах Верховного Суду, та є сталою.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судом норм матеріального права, якими врегульовано дані спірні правовідносини, як і не містить доводів щодо неповного з'ясування обставин справи.

Як підставу для скасування рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 зазначає, що позивач нібито надав неналежний доказ сплати страхового відшкодування за договором страхування, оскільки платіжне доручення № 139962 від 6 березня 2020 року

не містить відбитка штампа банку, підпису відповідальної посадової особи та має невідповідну форму.

Однак ці доводи вже були предметом оцінки суду першої інстанції під час розгляду справи по суті, викладені у відзиві на позовну заяву, та обґрунтовано відхилені судом з наведенням відповідних мотивів у рішенні (а.с. 136). Суд першої інстанції, дослідивши надані докази, дійшов висновку про належність і допустимість платіжного доручення як доказу здійснення виплати. Жодних об`єктивних підстав сумніватися в достовірності зазначеного документа та факті перерахування страхового відшкодування на користь станції технічного обслуговування у суду не виникло.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про дійсність поданого платіжного документа та реальність здійснення відповідного платежу, а отже, і про наявність у позивача права зворотної вимоги (регресу) до винної особи.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду в справі № 524/3490/17-ц, викладений в постанові від 27 березня 2019 року: "Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх".

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд скаржника, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги

висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: