Справа № 491/564/25
УХВАЛА

15 серпня 2025 року м. Ананьїв

Суддя Ананьївського районного суду Одеської області Надєр Л.М., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Маковецького Олександра Миколайовича про скасування судового наказу Ананьївського районного суду Одеської області від 14 липня 2025 року у справі №491/564/25, виданого за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ,

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2025 року до Ананьївського районного суду Одеської області надійшла заява представника заявника ОСОБА_1 адвоката Маковецького Олександра Миколайовича про скасування судового наказу Ананьївського районного суду Одеської області від 14 липня 2025 року у справі №491/564/25, виданого за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 55490 гривень 71 копійка, та судового збору в розмірі 302 гривні 80 копійок.

В обґрунтування заяви представник заявника зазначив, що відповідно до договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , від 23 жовтня 2010 року ОСОБА_1 як дарувальник, обдарував ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вище вказаною квартирою. Таким чином ОСОБА_1 з 23 жовтня 2010 року не є власником і не є користувачем послуг у вказаній квартирі, а тому заборгованість за спожитий газ за період з 01 липня 2022 року по 31 травня 2025 року не могла утворитись у ОСОБА_1 , оскільки відповідно до договору №3202 від 27 червня 2025 року на технічне обслуговування побутового споживача ОСОБА_2 є замовником споживання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того відповідно до квитанції №315 від 27 червня 2025 року ОСОБА_2 сплачено 1179 гривень 68 копійок за переоформлення особового рахунку. У зв`язку з наведеним на скасуванні судового наказу наполягає у зв`язку з тим, що у заявника відсутня заборгованість перед ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»» за природний газ. Також в своїй заяві представник заявника просить стягнути з ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»» на користь заявника сплачений заявником судовий забір за подання вказаної заяви до суду в розмірі 151 гривні 40 копійок.

В підтвердження обставин, зазначених у заяві, до заяви додано: копію договору дарування квартири серії ВРВ №107201 від 23 жовтня 2010 року, копію витягу з Державного реєстру правочинів №9156848 від 23 жовтня 2010 року, копію договору про технічне обслуговування внутрішніх газових мереж та газового обладнання побутового споживача, копію акту обстеження системи газопостачання об`єкту, копію переліку послуг (робіт) з технічного обслуговування внутрішніх газових мереж та газового обладнання побутового споживача, копію карточки абонента, копію квитанції щодо сплати за послуги згідно акта виконаних робіт, копію квитанції від 05 червня 2025 року про сплату за спожитий природний газ, акт звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу.

Дослідивши матеріали заяви суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Встановлено, що 14 липня 2025 року Ананьївським районним судом Одеської області видано судовий наказ, яким було стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»» заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 55490 гривень 71 копійки, та судовий збір в розмірі 302 гривні 80 коп.

Відповідно до ч.3 ст.171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом не встановлено підстав для повернення заяви про скасування судового наказу.

Встановлено, що ОСОБА_1 заперечує проти існування у нього заборгованості за спожитий природний газ. Ця обставина свідчить про те, що між ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»» та ОСОБА_1 існує спір щодо отримання вказаних комунальних послуг.

З огляду на викладене суд вважає, що судовий наказ Ананьївського районного суду Одеської області від 14 липня 2025 року у справі №491/564/25, виданий за заявою ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ, належить скасувати.

Що стосується вимоги представника ОСОБА_1 щодо стягнення з ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»» на користь ОСОБА_1 сплаченого останнім судового збору за подання заяви про скасування судового наказу в розмірі 151 гривні 40 копійок, суд зазначає наступне.

В підтвердження сплати ОСОБА_1 судового збору за подання заяви про скасування судового наказу до заяви додано квитанцію №9966-4372-2500-2713 від 08 серпня 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 151 гривні 40 копійок за подачу вказаної вище заяви.

ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»» звернулося до суду в порядку наказного провадження, в якому передбачено спрощене судове провадження.

Заява про скасування судового наказу також подана у порядку наказного провадження.

Відповідно до ч.2 ст.42 ЦПК України при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України «Наказне провадження». Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

Із зазначених норм матеріального права та процесуальних норм встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч.3, 8 ст.141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами ч.1, 2 ст.141 ЦПК України.

Водночас, ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. Отже, судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Отже саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у стягненні судового збору, сплаченого при подачі заяви про скасування судового наказу, слід відмовити з огляду на те, що відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника шляхом зарахування такого до судового збору, сплаченого у разі пред`явлення ним позову до боржника.

При цьому, з огляду на приписи ч.2 ст.164 ЦПК України, можна дійти висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

Крім того, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат в наказному провадженні суд виходить з того, що відповідно до положень ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч.2 ст.160 ЦПК України передбачено право особи звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу, якщо вона вважає, що їй належить право вимоги.

Отже боржник не позбавлений права стягнути відповідні витрати з стягувача (заявника) в порядку позовного провадження.

При цьому, суд наголошує, що ч.2 ст.164 ЦПК України визначає, що в разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170, 171 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Маковецького Олександра Миколайовича про скасування судового наказу задовольнити частково.

Скасувати судовий наказ Ананьївського районного суду Одеської області від 14 липня 2025 року у справі №491/564/25, виданого за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 55490 гривень 71 копійка, та судового збору в розмірі 302 гривні 80 копійок.

Роз`яснити, що вимоги, заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»», можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

В іншій частині заяву залишити без задоволення.

Копію цієї ухвали вручити/надіслати боржнику та стягувачу в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Ухвала суду згідно ч.2 ст.261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: Надєр Л.М.

Ухвала набула законної сили «___» ________________ 20___ року.