КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/6875/25
Провадження № 2-о/552/240/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.08.2025 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

присяжних Момот А.О.. Стегній О.Я.

секретаря судового засідання Безугла А.Г.

прокурора Магда Р.О.

за участю лікаря психіатра ОСОБА_1 , особа відносно якого розглядається справа ОСОБА_2 , адвоката Шайхаєвої О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в залі суду цивільну справу за заявою лікаря-психіатра відділення № 4 Комунального підприємства «Полтавський обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» Майборода Ірини Володимирівни про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

Лікар-психіатр відділення № 4 Комунального підприємства «Полтавський обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» Майборода І.В. звернулася до суду з заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 до закладу для надання психіатричної допомоги посилаючись на те, що за направленням лікаря- психіатра КНП «Машівська лікарня» госпіталізований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з діагнозом «Шизофренія, параноїдна форма, стан загострення». Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 16.08.2025 року встановлений діагноз «Шизофренія, параноїдна форма, галюцінаторно- параноїдний синдром, епізодичний тип перебігу, стан загострення з епізодами психомоторного збудження та агресивною поведінкою», а тому його необхідно примусово госпіталізувати до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги.

Судове засідання проведене у режимі відеоконференції.

У судовому засіданні заявник заяву щодо примусової госпіталізації підтримала та пояснила, що ОСОБА_2 потребує примусового лікування в умовах стаціонару. Просила заяву задовольнити.

ОСОБА_2 суду пояснив, що не бажає проходження лікування, проживає сам, ніяких ліків не приймає.

Адвокат Шайхаєва О.М. вважає, що проведення лікування є доцільним.

Прокурор заяву про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу підтримав, вважає її такою, що підлягає задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення заявника, ОСОБА_2 та його представника, думку прокурора, дослідивши та оцінивши докази по справі, дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Нормою ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоров`я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово- психіатричної експертизи посмертно.

У судовому засіданні встановлено, що 15 серпня 2025 року об 14 год. 20 хв. за направленням лікаря-психіатра, ОСОБА_2 госпіталізований з діагнозом «Шизофренія, параноїдна форма, стан загострення».

З наданих до суду документів убачається, що психічні розлади виявлені батьком під час проживання в Білорусії, коли став некерованим, агресивним, постійно алкоголізувався. Вперше лікувався в даному закладі з 11.09.2015 по 03.11.2015 р. Як відомо проявляв агресію останні 10-11 років, вів неадекватні розмови. З приводу загострення психічного захворювання лікувався стаціонарно в даному закладі. Остання виписка в 2021 році. На той час причиною до госпіталізації слугувало погіршення в стані у вигляді безпричинної агресії до матері, до рідних, з`явилися "голоси", був агресивний до брата, перестав себе обслуговувати, не приймав призначене лікування. Оглянутий психіатром та направлений на стаціонарне лікування в КП "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги ПОР". Пролікувавшись стан покращився , виписаний, проте чи приймав підтримуюче лікування невідомо, в поле зору психіатрів не потрапляв.

Після смерті матері стан різко погіршився, перестав повністю за собою доглядати, не виконував елементарні гігієнічні міроприємства, став сам до себе розмовляти, періодично пив настоянку Глоду. У зв`язку з неможливістю за собою доглядати оформлювався до психоневрологічного будинку-інтернату. Протягом останнього часу стан раптово погіршився, став вкрай агресивним по відношенню до оточуючих, особливо до брата, постійно погрожував йому розправою, говорив ,що « відріже голову, задавить», начебто намагався душити брата( брат є особою з інвалідністю), бігав по селу з сокирою, погрожував оточуючим, розпалював багаття в хаті, на будь-які перемовини не погоджується, в будинку повний безлад, за собою не слідкує, вкрай агресивний, імпульсивний.

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 3 групи, безтерміново.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 16.01.2025 року визнаний недієздатним.

Згідно ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Тобто, відповідно до даної норми Закону, примусова госпіталізація можлива за певних умов, а саме: особа страждає на психічний розлад, а також якщо вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в закладі з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з часу госпіталізації з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження такої госпіталізації.

Підпунктом «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікованої Верховною Радою України прийняттям Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законного затримання психічно хворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг відповідно до процедури, встановленої законом.

Так, прикладом реалізації права на свободу та особисту недоторканність в контексті положень підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року.

У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічно хворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 є особою, яка страждає на тяжкий психічний розлад.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального підприємства «Полтавський обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» від 16 серпня 2025 року зважаючи на наявність тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він чинить реальні дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих (агресія до рідних та оточуючих, психомоторне збудження, маячні ідеї відношення, галюцинаторна симптоматика) , категоричну відмову від лікування, яке можливо тільки в стаціонарних умовах, відстність критичних здібностей, недіїздатність пацієнта та згода представнкиа органу опіки та піклування, комісія лікарів психіатрів прийшла до висновку про доцільність госпіталізації ОСОБА_2 до психіатричного стаціонару в примусовому порядку.

ОСОБА_2 встановлено діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, галюцінаторно- параноїдний синдром, епізодичний тип перебігу, стан загострення з епізодами психомоторного збудження та агресивною поведінкою».

В даному випадку суд дійшов до висновку про достовірність тієї обставини, що особа страждає на тяжкий психічний розлад, що підтверджується висновком комісії лікарів- психіатрів КП «Полтавський обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» від 16 серпня 2025 року .

Психічний розлад ОСОБА_2 є такого виду та ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні, оскільки без лікування в стаціонарних умовах є ризик того, що ОСОБА_2 може вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 263-265, 342,430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву лікаря-психіатра відділення № 4 Комунального підприємства «Полтавський обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» Майборода Ірини Володимирівни про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 - задовольнити.

Госпіталізувати в примусовому порядку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до закладу для надання психіатричної допомоги.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: Комунальне підприємство «Полтавський обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» (місце знаходження: м. Полтава вул. Медична, 1, ідентифікаційний код в ).

ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Головуючий Ж.В. Кузіна

Присяжні А.О.Момот

О.Я.Стегній