Провадження № 22-ц/811/1175/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Підлужного В.І.;

адвоката Кінаша Д.В.

представника відповідачки Сороки Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Клименка Тараса Васильовича, представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути зі згаданої відповідачки на користь позивача заборгованість за Договором № 485309-КС-002 про надання кредиту від 14 лютого 2024 року (в подальшому «Кредитний договір») у розмірі 259 353 грн 96 коп., яка складається з: 69 021 грн 38 коп. суми прострочених платежів по тілу кредиту, 185 704 грн 58 коп. суми прострочених платежів по процентах, 4 628 грн суми прострочених платежів за комісією, а також 3 112 грн 25 коп. судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 14 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 шляхом обміну електронними повідомленнями було укладено Кредитний договір, який було підписано згаданими сторонами у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

ТзОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало шляхом перерахування на банківську картку ОСОБА_1 75 000 грн. кредитних коштів.

Відповідачка взяті на себе зобов`язання виконувала з істотним порушенням умов Кредитного договору, що спричинило виникнення заборгованості, яка станом на 14 вересня 2024 року становить 259 353 грн 96 коп. і складається з 69 021 грн 38 коп. суми прострочених платежів по тілу кредиту, 185 704 грн 58 коп. суми прострочених платежів по процентах та 4 628 грн суми прострочених платежів за комісією.

Оскаржуваним рішенням вищезгаданий позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за Договором № 485309-КС-002 про надання кредиту від 14 лютого 2024 року в сумі 226 873 грн 41 коп., що складається з 58 898 грн 95 коп. суми прострочених платежів по тілу кредиту, 163 346 грн 46 коп. суми прострочених платежів по процентах, 4 628 грн суми прострочених платежів за комісією, а також 3 112 грн 25 коп. сплаченого судового збору.

Задоволено заяву представника відповідача адвоката Кінаша Дмитра Вадимовича про розстрочення виконання рішення суду.

Розстрочено виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2025 року по справі № 466/10326/24 на 12 місяців пропорційними частинами та затверджено наступний графік його виконання:

- до 27 березня 2025 року 19165 грн 47 коп.

- до 27 квітня 2025 року 19165 грн 47 коп.

- до 27 травня 2025 року 19165 грн 47 коп.

- до 27 червня 2025 року 19165 грн 47 коп.

- до 27 липня 2025 року 19165 грн 47 коп.

- до 27 серпня 2025 року 19165 грн 47 коп.

- до 27 вересня 2025 року 19165 грн 47 коп.

- до 27 жовтня 2025 року 19165 грн 47 коп.

- до 27 листопада 2025 року 19165 грн 47 коп.

- до 27 грудня 2025 року 19165 грн 47 коп.

- до 27 січня 2026 року 19165 грн 47 коп.

- до 27 лютого 2026 року 19165 грн 49 коп. (а.с. 62-65).

Вищезгадане рішення оскаржив представник позивача.

Апелянт просить оскаржуване рішення частково скасувати, а саме: в частині відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 32 480 гривень 55 коп., - та ухвалити в цій частині нове рішення, згідно з яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача згадані 32 480 гривень 55 копійок заборгованості за Кредитним договором, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та на порушенням норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що розмір денної процентної ставки, передбачений Кредитним договором та Додатковою угодою, не перевищує 1 %, виходячи з того, що обрахування базувалось на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, які визначені в договорі, а тому вважає, що позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 185 704 грн. 58 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також стверджує,що встановлений графік погашення заборгованості відповідачкою не виконувався, внаслідок чого починаючи з восьмого дня прострочення першого платежу почалось нарахування процентів за Стандартною ставкою - 2,0 % в день, а саме - з 14.02.2024 року по 31.07.2024 року включно і після 31.07.2024 року такі не нараховувались, а відтак вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості по Кредитному договору повністю відповідає умовам цього договору та вимогам законодавства (а.с. 69-82).

29.04.2025 року представник відповідачки подав до суду Відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (а.с. 106-112).

Апелянт (позивач), будучи своєчасно належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 118-123), явку свого представника в судове засідання не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив.

Позовна заява містить клопотання про здійснення розгляду справи без повідомлення сторін та без участі представника позивача.

За наведених вище обставин в їх сукупності колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності представника апелянта (позивача).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника відповідачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками (а, відтак, доказуванню не підлягає) те, що 14 лютого 2024 року між сторонами даного спору (ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 ) було укладено Кредитний договір, в результаті чого позивачем на кредитну картку відповідачки було перераховано 75 000 грн. кредитних коштів.

Заперечуючи висновки суду про лише часткове задоволення позовних вимог, позивач у доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідач і суд неправильно трактували умови Кредитного договору і Правил щодо моменту початку погашення тіла кредиту.

Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, у разі сумнівів слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)».

Крім того, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача (частина восьма статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Позивач (апелянт) визнає, що у п. 3.2.3 Договору про надання кредиту № 485309-КС-002 сторони даного договору погодили, що перший платіж з погашення тіла кредиту в розмірі 408 грн 20 коп. з`являється в третьому платежі і такий необхідно було сплатити 27 березня 2024 року. Відтак, зарахування позивачем платежу 27 лютого 2024 року у якості оплати 862 грн 60 коп. тіла кредиту є таким, що не відповідає умовам договору, що і було враховано судом першої інстанції.

Позивач визнає, що сума 12 076 грн 40 коп. була зарахована на проценти, які були нараховані станом на 27 лютого 2024 року, а саме 12 076 грн 40 грн., «частина комісія у розмірі 3 311,00 грн, а залишок було зараховано на тіло кредиту 862, 60 грн., аналогічно було розподілено другий платіж».

В той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості, перший платіж 27 лютого 2024 року у сумі 16 250 був зарахований в оплату 862 грн 60 коп. тіла кредиту, 12 076 грн 40 коп. відсотків та 3 311 грн комісії.

При цьому, згідно графіку платежів, передбаченого п. 3 Договору, перший платіж по кредиту повинен був бути зарахований в оплату 12 939 грн процентів за користування кредитом та 3 311 грн комісії.

Тобто, такий платіж не міг бути зарахований в оплату тіла кредиту, в зарахування такого в оплату процентів мало бути в сумі 12 939 грн, а не 12 076 грн 40 коп.

А стосовно другого платежу, то розміру цього платежу було недостатньо для виконання відповідачем зобов`язання за договором, оскільки такий платіж становив 16 101 грн 05 коп., а не 16 250 грн., однак позивач жодних пояснень з приводу цієї невідповідності не наводить.

За наведеної обставини суд прийшов до вірного висновку про те, що до застосування підлягає п. 5.7 Правил надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - Правила), які по суті є частиною Кредитного договору згідно п. 2.1 такого.

Так, згідно п. 5.7 Правил у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором про надання кредиту у повному обсязі, ця сума погашає вимоги Кредитодавця у такій черговості:

1) у першу чергу - прострочена сума Кредиту та прострочені проценти за користування Кредитом;

2) у другу чергу - сума Кредиту та проценти за користування Кредитом;

3) у третю чергу - неустойка (штраф) та інші платежі відповідно до Договору про надання кредиту.

Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, другу оплату (07 березня 2024 року), з огляду на її недостатність для виконання зобов`язання за Договором, позивач повинен був відповідно до п. 5.7 Правил зарахувати в рахунок погашення суми кредиту в розмірі 16 101 грн 05 коп., оскільки прострочених процентів за користування кредитом нараховано не було.

Всупереч наведеному, позивач безпідставно нарахував другий платіж у якості оплати 5 116 грн 02 коп. тіла кредиту, 7 674 грн 03 коп. відсотків та 3 311 грн комісії.

Наведене вище стало причиною нарахування відсотків за користування кредитом у завищеному розмірі, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у стягненні таких.

Розмір відсотків за користування споживчим кредитом не може перевищувати встановленого законодавством максимального розміру.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Згідно з п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:

- протягом перших 120 днів - 2,5 %; (з 24 грудня 2023 року до 22 квітня 2024 року включно),

- протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23 квітня 2024 року включно до 20 серпня 2024 року включно),

- з 21 серпня 2024 року включно та надалі 1 %.

Згідно п. 1-2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка - це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/ або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Тобто, фактично, денна процентна ставка визначає витрати позичальника за кожен день користування кредитом.

Такі витрати мають відсотковий вираз і розраховуються відносно тіла кредиту (розміру виданого кредиту) і розраховуються за кожен день.

Аналогічно, як і проценти за користування кредитом, які так само мають відсотковий вираз, розраховуються відносно тіла позики та можуть бути нараховані за кожен день, місяць або рік.

У поняття «денна процентна ставка» законодавець вклав лише спосіб її обчислення, а не її правову природу, яка полягає в тому, що під нею слід розуміти саме розмір процентів, які нараховуються в день.

При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» або будь-яких інший нормативно-правовий акт, як і укладений між сторонами Кредитний договір і Правила, взагалі не містять поняття «процентна ставка в день».

Таким чином, вочевидь, що денною процентною ставкою є та ставка процентів, яка нараховується щодня на тіло кредиту і підлягає сплаті позичальником на користь кредитодавця, а відтак таке поняття тотожне поняттю «процентної ставки в день».

Позивач наводить розрахунок денної процентної ставки по формулі:

120 000/75 000,00) / 169 днів * 100 % = 0,95 %,

а відтак стверджує, що розмір денної процентної ставки становить 0,95 %.

У вказаному розрахунку позивач визначає, що загальні витрати позичальника за кредитом становлять 120 000 грн.

Водночас, якщо брати до уваги доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості, то загальні витрати за кредитом становлять 216 705 грн 01 коп. і складаються з 205 455 грн 01 коп. відсотків та 11 250 грн комісії.

За наведених обставин, дійсна денна процентна ставка становить 1,71 %, оскільки:

(216 705,01 / 75000) / 169 * 100 % = 1,71 %,

що не відповідає 0,95 %, які зазначені у Кредитному договорі.

В той же час, з 23 квітня 2024 року така процентна ставка мала бути обмеженою до 1,50 % і мала зберігатися до закінчення строку кредитування 31 липня 2024 року включно.

А відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними і, таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» з врахуванням пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень вказаного нормативно-правового акту щодо встановлення обмеження денної процентної ставки.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2025 року 3 028 грн. 00 коп.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідачки 259 353 грн. 96 коп. заборгованості за Кредитним договором.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 259 353 грн. 96 коп., що станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн. 00 коп. х 250 = 757 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 259 353 грн. 96 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 27 лютого 2025 року- без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 13 серпня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.