ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6043/25 Справа № 202/2039/24 Головуючий у першій інстанції: Бєльченко Л. А. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська у складі судді Бєльченко Л.А. від 24 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 14.04.2021 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було постановлено ухвалу по справі №333/3020/20, котрою було закрито провадження у справі позовом АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Підставою для прийняття цієї ухвали стало здійснення перерахунку заборгованості останнього і та обставина, що в період з 29.06.2017 року по 30.06.2020 року ОСОБА_1 був військовослужбовцем і на нього поширювалась дія ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до цієї норми Закону, військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. За таких умов, йому не повинні були нараховуватися відсотки за користування кредитом. Дана обставина виключає задоволення позовних вимог в частині стягнення з нього заборгованості за відсотками. Крім того, ОСОБА_1 було погашено перед АТ «Акцент-Банк» борг у розмірі 12500,00 грн. У вказаній вище ухвалі Комунарським районним судом м. Запоріжжя було вирішено питання щодо судових витрат. Так, судовий збір, сплачений, відповідно до квитанції №879690333 від 21.05.2020 року, було компенсовано АТ «Акцент-Банк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких умов, питання щодо заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Акцент-Банк» було вирішено. Інших кредитів, банківських карток та заборгованості позивач перед відповідачем не має. Вказана ухвала не оскаржувалася сторонами та набрала законної сили. Починаючи з 24.02.2024 року позивач знаходиться у лавах Збройних Сил України на посаді старшого солдата та обліковується за військовою частиною НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . Між тим, з початку 2022 року та на даний час на номер мобільного телефону ОСОБА_1 постійно, з невеликою періодичністю, надходять SMS-повідомлення та телефонні дзвінки з колл-центру АТ «Акцент-Банк» з вимогою погасити заборгованість перед банком, котра випливає із суми раніше сплаченого останнім судового збору по справі №333/3020/20, що оформлена як кредит. Дана обставина є переслідуванням позивача без правових підстав. Вона систематично протягом тривалого часу спричиняє позивачеві сильне душевне хвилювання, приниження гідності та відчуття несправедливості, оскільки борг перед відповідачем є давно погашеним в повному обсязі. Небажання спеціалістів відповідача чути його доводи та розібратися у ситуації, що склалася; доволі частий тяжкий емоційний фон, який він вимушений переживати, знаходячись в лавах армії, яка активно веде бойові дії по захисту України, спричиняють йому моральну шкоду, що полягає у систематичному приниженні його гідності та душевних стражданнях. Враховуючи ту обставину, що дохід позивача за 2022-2023 роки сумарно складає 2453023,79 грн, а його тероризування постійно та систематично протягом всього того періоду, на думку представника позивача, розумним та справедливим способом відновлення прав є компенсація моральної шкоди у розмірі 2453023,79 грн. Тому позивач просив зобов`язати Акціонерне товариство «Акцент-банк» вибачитися перед ОСОБА_1 за приниження його гідності та заподіяні душевні страждання, які були заподіяні внаслідок вимагання від нього сплати неіснуючого боргу, що були здійснені через телефонні дзвінки та SMS-повідомлення, шляхом відповідної публікації на веб-сайті https://a-bank.com.ua/; стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-банк» на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 2453023,79 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 30.03.2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» був укладено кредитний договір шляхом підписання позивачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с. 52).

Відповідно до п. 2.1.1.8.6. витягу з Умов та правил надання банківських послуг, АТ «Акцент-Банк» банк інформує клієнта про заборгованість за кредитними договорами (у тому числі про заборгованість за кредитними картками), розмір поточних платежів, активацію продуктів і послуг Банку, а також інші правила користування платіжною карткою та умови кредитного договору, включаючи внесені в них зміни шляхом використання функції SMS-повідомлень.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, АТ «Акцент-Банк» звернулось до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (справа №333/3020/20).

За результатом розгляду вказаної вище справи ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2021 року закрито провадження у справі за позовом АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі пункту 4 частини 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з вирішенням спору мирним шляхом та відмовою позивача від позову. Постановлено також судовий збір, сплачений, відповідно до квитанції №879690333 від 21.05.2020 року в розмірі 2102,00 грн. компенсувати Публічному акціонерному товариству «Акцент-Банк»за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (а.с. 36-37).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстр судових рішень, вказана вище ухвала не оскаржувалась та набрала законної сили 30.04.2021.

Відповідно до довідки АТ «Акцент-Банк» від 08.03.2024, клієнт ОСОБА_1 станом на 08.03.2024 не має заборгованості перед АТ «А-Банк» за кредитними договорами, як фізична особа (а.с. 51).

Представником відповідача у відзиві зазначено, зокрема, що ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2021 року АТ «Акцент-Банком» не отримало. Не заперечує, що на мобільний номер ОСОБА_1 представниками банку здійснювалися телефонні дзвінки і направлялися СМС-повідомлення щодо заборгованості зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн, що також підтверджується листом ПрАТ «ВФ Україна» від 16.07.2024 (а.с. 75, 77).

Згідно аудіозапису телефонної розмови співробітника АТ «Акцент-Банк» і ОСОБА_1 , долученого позивачем до позовної заяви, о представник банку нагадує позивачеві про необхідність сплати судового збору; образи або погрози з боку представника АТ «Акцент-Банк» на адресу ОСОБА_1 не висловлювались; представник банку спокійно та ввічливо розмовляє з позивачем.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №761/26293/16-ц (провадження №14-64цс19) відзначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611 ЦК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я продукцією у випадках, передбачених законом».

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не доведено протиправність дій АТ «Акцент-Банк», які виразились у інформуванні позивача, шляхом надсилання смс-повідомлень, здійснення дзвінків, щодо погашення боргу, у зв`язку з укладенням вказаного вище кредитного договору.

Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази спричинення моральної шкоди позивачу.

Підстави для висновку про наявність ознак вчинення відповідачем втручання у приватне життя позивача судом не встановлені.

Крім того, щодо доводів позивача про застосування до нього АТ «Акцент-Банк» саме переслідування шляхом надсилання смс-повідомлень про незаконне вимагання боргу, то суд в межах цивільного судочинства не встановлює фактів протиправності діянь, які відносяться до кримінальних правопорушень.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова