Справа № 496/6148/24
Провадження № 2/496/1409/25
17 червня 2025 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Пендюри Л.О.
за участю секретаря Дягилева В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка завдана в результаті дорожньо-транспортної пригоди,
Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Вронський С.В., звернулась до суду через підсистему «Електронний суд» із позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачки завдану матеріальну шкоду у розмірі 421734 грн 46 к., моральну шкоду у розмірі 150000 грн та судові витрати.
Позивачка є власником автомобілю NISSAN, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . В результаті ДТП позивачці завдана матеріальна шкода у вигляді пошкодження транспортного засобу. Відповідно до висновку судового експерта від 24 травня 2024 року № 101-24, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля NISSAN ROGUE, д/н НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яке відбулася 28.04.2024 року склала 301006 грн 62 к., а вартість відновлюваного ремонту автомобіля складає 563344 грн 46 к. Частина майнової шкоди завданої в наслідок ДТП була задоволена за рахунок страхової компанії МТСБУ у розмірі 160000 грн.
З урахуванням часткового відшкодування збитків страховою компанією, залишок реальних збитків складає 403344 грн 46 к.
Позивачка та її представник до судового засідання не з`явилися, але в матеріалах справи наявна заява позивачки про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Відповідачі до судового засідання не з`явилися, хоча повідомлялись про день слухання справи належним чином, відзив на позов не подали, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 28.05.2024 року у справі № 496/3423/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та його піддано адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 к. (а.с. 13). Вказана постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили 07.06.2024 року. (а.с.41)
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тобто, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.
З матеріалів справи вбачається, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль Nissan Rogue, д/н НОМЕР_2 , що належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 (а.с. 42)
Відповідно до висновку експерта № 101-24 транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу Nissan Rouge реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого в наслідок ДТП, яке відбулося 28.04.2024 року, становить 563344 грн 46 к. (а.с. 43-65)
Позивачка зазначає, що страховою компанією компенсовано матеріальні збитки в межах страхового ліміту у розмірі 160000 грн.
Відповідно до частини першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Як зазначено в пункті 155 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 (провадження 14-95цс20) принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на викладене суд вважає, що оскільки страхова компанія виплатила позивачці, як потерпілій особі, страхове відшкодування, сума якого недостатня для відшкодування шкоди, тому позивачка має право на відшкодування понесених збитків з відповідача, як винної у дорожньо-транспортній пригоді особи.
Судом встановлено, що матеріальні збитки особисто винуватцем ДТП, а саме ОСОБА_2 у справі, відшкодовані позивачці не були.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18) вказано, що «зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою».
У частині четвертій статті 1187 ЦК України передбачено, що якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Аналізуючи частину четверту статті 1187 ЦК України можна стверджувати, що вона застосовується за умови заволодіння транспортним засобом внаслідок протиправних дій іншої особи (осіб), тобто поза волею його власника (володільця). При цьому передання власником транспортного засобу з порушенням публічних норм (зокрема, особі, яка не має права керування транспортним засобом) не є його неправомірним заволодінням, з огляду на наявність волі власника.
Тому посилання позивачки на обставини незаконної передачі ОСОБА_3 належного їй автомобіля ОСОБА_2 , який не має права керування транспортними засобами, не свідчить про те, що вона має відповідати за шкоду, завдану ОСОБА_2 .
Фактична передача власником транспортного засобу іншій особі навіть із порушенням публічно-правових норм, зокрема, особі, яка не має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, тим не менше породжує правомірне володіння, з огляду на наявність волі власника транспортного засобу. У такому випадку має місце неправомірна експлуатація особою транспортного засобу, що не є тотожним неправомірному володінню особою транспортним засобом.
Доводи наведені в позовній заяві про те, що в момент ДТП автомобіль не вибував з володіння ОСОБА_3 , суд відхиляє, оскільки встановлені обставини свідчать, що володільцем джерела підвищеної небезпеки в момент завдання шкоди був ОСОБА_2 .
Таким чином з ОСОБА_2 на користь позивачки підлягають стягненню матеріальні збитки у розмірі 421734 грн 46 к.
Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п.п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( надалі Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з наданої квитанції про сплату №3588-5783-4383-8389 від 19.09.2024 року (а.с. 7), позивачка за подання даного позову до суду, сплатила судовий збір в розмірі 7245 грн 34 к., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 5978 грн 10 к. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 471734 грн 46 к. х 7245 грн 34 к./571734 грн 46 к.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».
Керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 82, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка завдана в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Повний текст рішення складено 17 червня 2025 року.
Суддя Л.О. Пендюра