П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року м. Київ

Справа № 752/7830/23

Провадження № 22-ц/824/9183/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: заявник ОСОБА_1

стягувач ТОВ «Управляюча компанія «Венеція»

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва, постановлену складі судді Машкевич К.В. 18 лютого 2025 року, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з заявою, в якій просить визнати виконавчий лист, виданий Голосіївським районним судом м. Києва 08 листопада 2024 року стягувачу - ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» в цивільній справі № 752/7830/23 таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, просить стягнути з ТОВ «Венеція» безпідставно отримані кошти в сумі 450, 77 грн. за вказаним виконавчим листом.

Заяву обґрунтовує тим, що рішенням Голосівського районного суду м. Києва від 19 липня 2023 року задоволено позов ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» до нього про стягнення заборгованості в загальній сумі 15 457, 11 грн. та 2 684, 00 грн. судового збору.

Вказане рішення ним було оскаржене, однак постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року залишене без змін.

Після отримання постанови суду, 11 березня 2024 року, тобто задовго до видачі позивачу виконавчого листа, ним воно було виконано добровільно, сплачено на поточний рахунок товариства суму заборгованості та відшкодовано сплачений ним при зверненні до суду судовий збір.

Призначення платежу в платіжних документах, вказане ним, виключає будь-яке подвійне трактування та свідчить саме про виконання рішення суду та відшкодування судового збору з зазначенням реквізитів рішення суду, номера справи та дати його ухвалення.

26 листопада 2024 року він звернувся до приватного виконавця Хоменка В.В. з заявою про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з добровільним виконанням, однак останнім було в цьому відмовлено.

28 листопада 2024 року, тобто через два місяці після отримання інформації про добровільне виконання ним рішення суду, приватним виконавцем були виставлені платіжні доручення та списані грошові кошти в АТ «УніверсалБанк» з дитячих карток його малолітніх дітей, а саме 370, 77 гр. з картки старшої доньки, та 80,00 гр. молодшої.

Виходячи з цього, просить задовольнити заяву та стягнути понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно отриманих коштів.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження № 7664362 було завершено на підставі п. 1 ч. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», є закінчення виконавчого провадження. Тобто, пунктом 5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено добровільне виконання рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, як самостійну підставу для закінчення виконавчого провадження.

У зв`язку з цим у разі, якщо виконавчий лист вже пред`явлено до виконання, необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає.

Виконавче провадження в цьому випадку буде закінчене на зазначеній підставі.

Відмовляючи в задоволенні заяви про стягнення безпідставно отриманих коштів, суд першої інстанції виходив з того, що списання з заявника коштів в межах виконавчого провадження на 370, 77 грн. та 80, 00 грн., які заявник просить стягнути із стягувача, та підтверджується копіями наданих заявником квитанцій АТ «УніверсалБанк» від 28 листопада 2024 року.

За вказаними квитанціями одержувачем коштів зазначено приватного виконавця Хоменка В.В.

В той же час, інформація про перерахування вказаних коштів стягувачу - ТОВ «Венеція» в матеріалах справи відсутня і таких доказів суду учасниками справи не надано.

Суд враховує, що для вирішення питання про стягнення вказаних коштів та підстав для цього, а також з кого вони мають бути стягнуті та в якому порядку, має бути встановлено особу, яка безпідставно їх отримала чи утримує.

Однією з таких підстав є ст. 1212 ЦК України.

Однак, зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту.

В даному випадку таким способом захисту може застосовуватися ч.4 ст.432 ЦПК України.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвали нове судове рішення про задоволення заяви.

Зазначає, що між тим, предметом оскарження за поданою заявою не є рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця, пов`язані зі здійсненням виконавчого провадження. Заявником ставиться питання виключно про визнання виконавчого документу, таким, що не підлягає виконанню на тій підставі, що виконавчий документ було видано майже через півроку після повного і добровільного виконання рішення суду.

Зазначені правовідносини цілком і повністю врегульовані приписами ч.2 статті 432 ЦПК України, згідно «Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин».

Але, суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку, що якщо виконавчий лист вже пред`явлено до виконання, то необхідності звертатися до суду із заявою про визнання його таким, що не підлягає виконанню, взагалі немає.

Поновлення, на думку суду першої інстанції, прав Заявника, через винесення приватним виконавцем Хоменко В.В. постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», замість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню згідно ч. 2 статті 432 ЦПК України, не відновлює порушеного права Заявника, зокрема, щодо безпідставно повторно стягнутих грошових коштів за судовим рішенням, такий захист не є повним, оскільки, не унеможливлює повторне пред`явлення Стягувачем оспорюваного виконавчого листа до виконання і обумовлює необхідність звернення заявника до суду для вжиття додаткових засобів захисту, щодо повторно стягнутих коштів за судовим рішенням.

У відзиві на апеляцій скаргу представник ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» посилаючись на законність та обґрунтованість постановленої ухвали просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року, без змін.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Про день та час розгляду справи учасники справи повідомлялися належним чином, що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувана на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01 липня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» у зв`язку з відсутністю чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 19 липня 2023 року задоволено позов ТОВ «Венеція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з заявника на користь товариства 15 457,11 грн. заборгованості за утримання підземної автостоянки та 2 684, 00 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року рішення суду залишено без змін.

18 листопада 2024 року позивачем отриманий виконавчий лист та пред`явлений до виконання. (т. 1, а.с.131)

25 листопада 2024 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В було відкрито виконавче провадження № 76643672 (т. 1, а.с.151).

25 листопада 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Хоменком В.В було винесено постанову про арешт коштів боржника (т. 1, а.с.151).

26 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця з заявою про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з добровільним виконанням рішення суду, про що були надані відповідні платіжні доручення.

05 грудня 2024 року постановою приватного виконавця виконавче провадження № 76643672 було закінчене.

Із вказаної постанови вбачається, що виконавче провадження закінчено у зв`язку зі сплатою боргу безпосередньо стягувачу до відкриття виконавчого провадження.

Так, з пунктів 5, 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частинами другою, третьою вказано статті Закону визначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, або у зв`язку із визнанням судом, серед іншого, виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

З наведеного вбачається, що визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, і фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, є самостійними підставами для закінчення виконавчого провадження і їх одночасне застосування є неможливим.

У зв`язку з цим, закінчення виконавчого провадження з підстави фактичного виконання рішення згідно з виконавчим документом унеможливлює закінчення виконавчого провадження з підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавче провадження не може бути розпочате знову.

Відповідно до частини четвертої статті 432 ЦПК України про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулось повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його корить безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, питання про повернення коштів, стягнутих за виконавчим листом не ставиться, а тому підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Посилання заявника на те, що невизнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню може призвести до подвійного стягнення грошових коштів, не можуть бути прийняті судом, оскільки положеннями статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 755/15479/14 (провадження № 61-1592св17) викладено схожий висновок у подібних правовідносинах.

Що стосується вимог заявника про стягнення безпідставно отриманих коштів в межах виконавчого провадження в роз 370, 77 грн. та 80, 00 грн., які заявник просить стягнути із стягувача, та підтверджується копіями наданих заявником квитанцій АТ «УніверсалБанк» від 28 листопада 2024 року.

За вказаними квитанціями одержувачем коштів зазначено приватного виконавця Хоменка В.В. (т.1, а.с. 154,155)

В той же час, інформація про перерахування вказаних коштів стягувачу - ТОВ «Венеція» в матеріалах справи відсутня.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, аби повернути коштів має бути встановлено особу, яка безпідставно їх отримала чи утримує, зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Відповідно до ч. 4 ст. 432 ЦПК України, про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Положення ст. ст. 1212-1215 ЦК України про повернення безпідставно набутого майна є нормою матеріального права, а відтак не може бути застосована у випадку розгляду заяви в порядку ст.432 ЦПК України. (позиції Верховного Суду, викладеної в постановах Великої Палати від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 та від 04 вересня 2019 року у справі № 569/15646/16 у схожих правовідносинах)

З урахуванням наведеного, суд у складі колегії суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, такий висновок ґрунтується на вимогах закону, оскільки відсутні обставини, які б свідчили про порушення прав боржника при видачі виконавчого листа чи під час його виконання.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

.Керуючись ст.ст.259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна