Справа № 155/863/25 Головуючий у 1 інстанції: Санакоєв Д. Т.
Провадження № 22-ц/802/803/25 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Факторингова Компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: Державний реєстратор Володимир-Волинської міської ради Диньковський Максим Михайлович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогоза Олександр Петрович, про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою від його імені представником ОСОБА_2 на ухвалу Горохівського районного суду Волинської області від 29 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 29 травня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Українська Факторингова Компанія», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи: Державний реєстратор Володимир-Волинської міської ради Диньковський М. М., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогоза О. П., про визнання договору недійсним, передано за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені позивача ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати цю ухвалу.

Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а ухвалу суду скасувати з таких підстав.

Статями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; у випадках, встановлених законом, звертатися до суду в інтересах інших осіб. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 звернувся 27.05.2025 через систему «Електронний суд» до Горохівського районного суду Волинської області із позовом до ТОВ «Українська Факторингова Компанія», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи: Державний реєстратор Володимир-Волинської міської ради Диньковський М. М., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогоза О. П., у якому просить:

- визнати недійсним укладений та нотаріально посвідчений 12.06.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогозою О. П. договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки № РМ-SME А00/044/2008 від 25.04.2008, предметом якого є нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення державного реєстратора Володимир-Волинської міської ради Диньковського М. М. про державну реєстрацію нерухомого майна: головного корпусу, трансформаторної підстанції, миєчно-антикорозійного пункту, прохідної, допоміжного корпусу, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно: головний корпус, трансформаторну підстанцію, миєчно-антикорозійний пункт, прохідну, допоміжний корпус, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 1-4).

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 29.05.2025 цю цивільну справу передано на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва (а. с. 63-64)..

Передаючи справу на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва, суд першої інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах між позивачем і відповідачами застосовується загальна територіальна підсудність, оскільки відступлення права вимоги за кредитним договором є лише підставою заміни кредитора (іпотекодержателя) у зобов`язанні внаслідок передання прав кредитора іншій особі за правочином, стороною якого позивач не являється, а сторонами оспорюваного договору є відповідачі, місцезнаходженням яких являється місто Київ. У зв`язку із чим застосуванню підлягає ч. 2 ст. 27 ЦПК України.

Також у цій справі не застосовується Закон України «Про захист прав споживачів», у зв`язку із чим відсутні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 28 ЦПК України та матеріали справи не містять відомостей про можливість застосування судом положень ч. ч. 7 і 8 ст. 28 ЦПК України.

Проте до таких висновків суд першої інстанції дійшов частково з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У постановах Верховного Суду від 25.02.2018 справа № 201/12876/17, від 11.07.2019 справа № 462/7217/18 (предмет спору в цій справі стосувався, зокрема, договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором), Касаційний цивільний суд дійшов висновків про розгляд відповідних справ за правилами виключної підсудності судом за місцезнаходженням майна. В іншій постанові від 27 березня 2019 року у справі № 646/8916/17 (спір про визнання недійсним договору дарування квартири) цей суд зазначив про те, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, це позови, пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому всі позови у спорах, які є наслідком правовідносин, пов`язаних з обігом нерухомого майна, повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

У постанові від 09.09.2020 справа № 910/6644/18 Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду виснував, що нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

У постанові від 16.02.2021 справа № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Отже, позови що виникають з приводу нерухомого майна це позови, пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому усі позови у спорах, які є наслідком правовідносин, пов`язаних з обігом нерухомого майна, повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Колегія суддів доходить висновку, що у цій справі має бути застосовано виключну підсудність (ч. 1 ст. 30 ЦПК України).

Разом із тим, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо неможливості застосування положень ч. 5 ст. 28 ЦПК України, оскільки позов не стосується захисту права позивача ОСОБА_1 як споживача.

Статтею 175 ЦПК України визначено форму і зміст позовної заяви.

Відповідно до вимог ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Таким чином, законодавець визначив, що предметом спору є не на власний розсуд зазначена назва позовної заяви, а зазначені у прохальній частині позовні вимоги (одна чи більше), які позивач просить суд вирішити шляхом ухвалення судового рішення.

У поданій позовній заяві відсутнє будь-яке обґрунтування, яке б давало право суду застосовувати положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що положення цього Закону не підлягають до застосування.

Разом із тим, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції наводив мотивацію, вважаючи, що ОСОБА_1 звернувся лише з однією позовною вимогою, хоча фактично позовна заява містить у собі три окремі позовні вимоги, дві з яких немайнового характеру і одна майнового характеру.

Оскільки при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції зазначені обставини враховані не були, то відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України ухвалу суду необхідно скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду (вирішення питання про відкриття провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4. 5, 367, 369, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану від його імені представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Горохівського районного суду Волинської області від 29 травня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду (вирішення питання про відкриття провадження у справі).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя

Судді