Справа № 301/1279/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" серпня 2025 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Чийпеш А.П., з участю представників сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася в Іршавський районний суд Закарпатської області з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони зареєстрували шлюб 30 липня 2016 року у виконкомі Лисичівської сільради Іршавського району Закарпатської області за актовим записом №5.

Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З кінця 2023 року між подружжям погіршились стосунки, у зв`язку з чим подальше підтримання шлюбних відносин неможливе. З січня 2024 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, спільного господарства вони не ведуть та не підтримують дружніх стосунків. Більше року сторони разом не проживають, позивачка з сином проживає окремо від відповідача. Їхня сім`я фактично розпалася, шлюб носить формальний характер, примирення між ними неможливе і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам.

ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо сина, фінансово не утримує і за останній рік не надавав фінансову допомогу на потреби дитини, тому дитина перебуває на утриманні позивачки. Відповідач не бере жодної участі у вихованні дитини. На даний час син з позивачкою проживає за кордоном.

Син відвідує дитячий садочок приватного типу, що потребує додаткових витрат, пов`язаних з оплатою відвідування та оплатою за харчування. Оскільки малолітній не досяг 3-річного віку, його не приймають до державного садочку.

Позивачка на фінансове забезпечення сина витрачає щомісячно 40000 грн., з яких: дитячий садочок 15500 грн., дитячий одяг - 6000 грн., продукти харчування - 5500 грн., дитячі розваги та предмети побуту - 5000 грн., засоби гігієни - 4000 грн., оплата щомісячних комунальних платежів 4000 грн. Це тільки мінімальний обсяг, який потрібен дитині, без урахування непередбачуваних та додаткових витрат, які пов`язані з вірусними захворюваннями дитини, закупкою медикаментів тощо. На утримання дитини потрібно не менше як 40000 грн. щомісячно, але і цих коштів не вистачає для забезпечення нормальної життєдіяльності дитини.

Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Але навіть прожитковий мінімум не може забезпечити дитині якісного життя, бо є неспівмірним витратам в наш час.

Належний рівень утримання сина позивачка одна не в змозі забезпечити, тому ОСОБА_4 , який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на утримання сина. Позивачці не відомо про наявність у відповідача стабільного чи нестабільного доходу, валюту такого доходу та його розмір.

ОСОБА_3 просила розірвати шлюб з ОСОБА_4 та зобов`язати ОСОБА_4 до сплати аліментів на її користь на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 15000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Іршавського районного суду від 20.05.2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

10 червня 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 подав відзив на позов, в якому зазначив таке.

Відповідач ОСОБА_4 не заперечує проти розірвання шлюбу та сплати аліментів на дитину, тобто визнає свій обов`язок, який визначений ст.180 СК України. І те, що відповідач допомагає позивачці, ще до заявленого позову стверджується його діями.

Твердження позивачки, які викладені в позовній заяві про те, що відповідач систематично ухиляється від утримання неповнолітнього сина нічим не підтверджено, так як відповідач неодноразово передавав дарунки дитині і постійно забезпечує матеріально як сина, так і дружину, а саме перераховує на рахунок ОСОБА_6 грошові кошти для сина і при необхідності завжди купляв все, що потребував син.

Також твердження позивачки про те, що відповідач ухиляється від своїх обов`язків щодо сина, не приймає жодної участі у його вихованні, розвитку та підтримці не відповідає дійсності, так як позивачка не дозволяє ні йому, ні його батькам бачитися та спілкуватися з дитиною.

На його спроби бачитися з сином позивачка взагалі не реагує і не хоче йти на жодні компроміси, навіть у її присутності не дає можливості приходити до сина, забороняє дитині навіть спілкуватися з відповідачем по телефону. Відповідач не має можливості бачити як росте його син та онук його батьків, які дуже страждають від того, що не мають можливості спілкуватися з дитиною.

Щодо дитячого садочка приватного типу, то є багато різних садочків, в тому числі і вдома в с. Лисичово, Хустського району, і віддавати дитину в такий дорогий садок немає сенсу, враховуючи, що і відповідач, і батьки позивачки проживають разом біля неї, то можуть залишатися з дитиною. Так як сину вже в серпні цього року буде 3 роки, відповідач не бачить потреби водити дитину в садок приватного типу, можна віддати його і в державний садок. Крім того, аліменти стягуються з відповідача з урахуванням прожиткового мінімуму України та відповідно до законодавчих актів України, а не інших європейських країн. Позивачка повинна об`єктивно оцінювати обставини і можливості відповідача, враховувати, що він працює як найманий працівник і немає постійного заробітку, тобто оплату отримує періодично.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Таким чином, позовна вимога про стягнення аліментів в сумі 15000 грн. на дитину є явно завищеною, оскільки з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563 грн. і згідно чинного законодавства розмір аліментів повинен бути не менше ніж 50% прожиткового мінімуму.

Також описані в позовній заяві обставини є необґрунтованими і недостовірними, оскільки відповідач не має постійного місця роботи, офіційно не працевлаштований, не завжди має роботу, дохід у нього нестабільний та мінливий. Вважав розмір аліментів необґрунтовано великим, таким, що не враховує реального матеріального положення відповідача та інші істотні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Крім того, у відповідача є батьки-пенсіонери: батько ОСОБА_7 , інвалід ІІІ групи та мати ОСОБА_8 , інвалід ІІ групи, які часто хворіють, отримують мінімальну пенсію і їм теж потрібна допомога, тобто постійні витрати на лікування.

Позивачка не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про матеріальне становище відповідача та його спроможність сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі.

Відповідач не відмовляється від утримання свого сина, однак, вважає достатнім для забезпечення потреб сина аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

16 червня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивачки ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив.

Посилається на те, що у відзиві на позов відповідач не спростував твердження та аргументи сторони позивача стосовно суті позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дитини.

Відповідач стверджує, що він неодноразово передавав дитині дарунки і постійно забезпечує матеріально сина і дружину, а саме: перераховує на рахунок кошти для сина і при необхідності купляв все, що потребував син.

Зазначене не відповідає дійсності, а саме: ОСОБА_4 отримав нарахування від Словацької Республіки та матеріальну допомогу для дитини у сумі 1245 євро, з яких переказав для дитини 960 євро, тобто суму 285 євро для потреб дитини залишив для своїх власних потреб.

Окрім того, твердження ОСОБА_4 , що позивачка не дозволяє йому бачитись з дитиною теж не відповідають дійсності. На даний час ОСОБА_3 проживає з сином в Чеській Республіці, а відповідач в Словацькій Республіці. 11 червня 2025 року ОСОБА_3 їздила з сином на огляд до Словацької Республіки, після огляду батько ОСОБА_4 зустрічався з сином, спілкувався з ним, а от бажання подарувати синові подарунки відповідач не виявив.

Крім того, ОСОБА_3 ніколи не перешкоджала, не забороняла спілкуватись батьку та його батькам з сином/онуком, навпаки, сприяла такому спілкуванню, неодноразово просила, щоб відповідач відвідував сина, просила, щоб він забирав сина ОСОБА_9 на декілька днів до себе, натомість відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не виявляє бажання бачитись з дитиною та дбати про сина.

Відповідач у відзиві зазначає, що має батьків-інвалідів, які є пенсіонерами, часто хворіють, отримують мінімальну пенсію і потребують матеріальної допомоги. Однак, відповідач не надав жодних доказів щодо утримання батьків чи інші підтвердження надання допомоги.

Зазначене спростовується тим, що мати відповідача ОСОБА_8 є ФОП, має свій бізнес в с. Лисичово, магазин роздрібної торгівлі будівельних матеріалів, працює в даному магазині та має постійний дохід. Окрім того, в довідках МСЕК не міститься відомостей про непрацездатність батьків та неможливість по стану здоров`я працювати. Як відомо позивачці, ще батьки іноді допомагають фінансово відповідачу.

Відповідачем не доведено, що він має інших осіб на утриманні, він працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він може сплачувати 15000 грн. на утримання дитини.

Позивачка змушена працювати, фінансово утримувати дитину та піклуватись про свого сина самостійно, при тому, що батько ухиляється від такого обов`язку. Позивачка ОСОБА_3 працює в Чеській Республіці та постійно там проживає з сином, вона не може проживати в с. Лисичово та відводити там сина до садочка, оскільки не має фінансової підтримки з боку відповідача, а тому практично змушена шукати роботу в іншій країні та отримувати дохід, за допомогою якого зможе матеріально забезпечувати себе та дитину.

Ухвалою Іршавського районного суду від 17.06.2025 року подружжю призначено строк для примирення терміном два місяці, а провадження по даній справі зупинено до закінчення строку для примирення.

Ухвалою Іршавського районного суду від 18.08.2025 року провадження у справі поновлено.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила, поважність неявки не підтвердила.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Вважала, що відповідач, який виїхав з України за кордон та фактично проживає у Словаччині, має можливість працювати, отримувати дохід та сплачувати на утримання єдиного сина аліменти у розмірі по 15000 грн., що не є завеликою сумою для утримання дитини за кордоном.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки до суду не повідомив, поважність неявки не підтвердив.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав у повному обсязі та просив такі задовольнити. Вимоги про стягнення аліментів визнав частково у розмірі по 3500 грн. щомісяця, посилаючись на те, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки, проживаючи на даний час у Словаччині, відповідач офіційно не працевлаштований, постійної роботи не має, тому його дохід є нерегулярним. Крім того, на утриманні відповідача перебувають його батьки, які є пенсіонерами та інвалідами, тому потребують фінансової допомоги.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги в частині розірвання шлюбу задовольнити, а в частині стягнення аліментів задовольнити частково, виходячи з таких підстав.

Сторони зареєстрували шлюб 30 липня 2016 року у виконкомі Лисичівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за актовим записом №5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 30.07.2016 року (а.с.13).

З позовної заяви та пояснень представників сторін вбачається, що з січня 2024 року подружжя припинило шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, миритися та поновлювати сімейні відносини не бажають.

Шлюб сторін носить формальний характер, подальше його збереження для сторін є неможливим.

Відповідач ОСОБА_4 відповідно до поданого відзиву на позов не заперечував проти розірвання шлюбу з ОСОБА_3 .

Наданий подружжю ухвалою Іршавського районного суду від 17.06.2025 року строк для примирення терміном два місяці позитивного результату не дав, оскільки сторони не примирилися.

Згідно із ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За таких обставин суд вважає шлюб між сторонами розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним iз способiв такого утримання дитини є сплата алiментiв тим з батьків, хто проживає окремо вiд дитини, на користь того з батькiв, хто проживає разом з дитиною.

Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 22.08.2022 року у Словацькій Республіці (а.с. 10-12).

Дитина проживає з позивачкою.

З позовної заяви вбачається, що відповідач не надає позивачці матеріальної допомоги на утримання дитини.

Згідно з ст. 180, 181 ч.3 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Позивачка відповідно до ч.1 ст.184 СК України просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд враховує, що дитина проживає з матір`ю, тому обов`язок по її утриманню лежить переважно на позивачці.

ОСОБА_3 посилається на те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі по 15000 грн. щомісяця, оскільки він є здоровим та працездатним.

При цьому, ОСОБА_3 не надала доказів, що підтверджують розмір доходів відповідача, його матеріальне становище та стан здоров`я.

ОСОБА_3 посилається на те, що син відвідує за кордоном, де вони проживають, дитячий садочок приватного типу, що потребує додаткових витрат, пов`язаних з оплатою відвідування та оплатою за харчування. Позивачка на фінансове забезпечення сина витрачає щомісячно 40000 грн., з яких: дитячий садочок 15500 грн., дитячий одяг - 6000 грн., продукти харчування - 5500 грн., дитячі розваги та предмети побуту - 5000 грн., засоби гігієни - 4000 грн., оплата щомісячних комунальних платежів 4000 грн. Це тільки мінімальний обсяг, який потрібен дитині, без урахування непередбачуваних та додаткових витрат, які пов`язані з вірусними захворюваннями дитини, закупкою медикаментів тощо.

На підтвердження зазначених доводів позивачки суду надано рахунок №2025-1 на оплату за навчання в сімейному центрі Пантофлічек в Празі, Чеській Республіці, за січень-березень 2025 року на суму 31500 чеських крон (10500 чеських крон за 1 місяць) (а.с. 14-15).

Представник відповідача ОСОБА_2 подав відзив на позов, в якому не заперечував проти стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 3500 грн., вважаючи, що дитині не обов`язково відвідувати платний дитячий садочок в Чехії, оскільки він може відвідувати садок і вдома в с. Лисичово, Хустського району.

Відповідач стверджував, що не має можливості сплачувати аліменти у розмірі по 15000 грн. щомісячно, оскільки не має у Словаччині постійного місця роботи, працює нестабільно і не завжди має роботу, дохід у нього є мінливий, нерегулярний.

Крім того, у відповідача є батьки-пенсіонери, а саме: батько ОСОБА_7 , який має третю групу інвалідності безстроково, підтвердженням чому є копія Довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААБ №459845, виданої за результатом проведеного огляду 09.09.2013 року (а.с.51), та мати ОСОБА_8 , яка має другу групу інвалідності безтерміново, підтвердженням чому є копія Довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААА №531575 (а.с.52) та копія пенсійного посвідчення ОСОБА_8 серії НОМЕР_2 від 21.05.2025 року (а.с.53).

ОСОБА_4 посилається на те, що його батьки часто хворіють, отримують мінімальну пенсію і їм теж потрібна матеріальна допомога.

Проте, відповідач не надав доказів, що батьки перебувають на його утриманні та потребують від нього матеріальної допомоги.

Судом також враховуються положення ст.141 та ч.2 ст.182 СК України стосовно рівності прав та обов`язків батьків, у тому числі, щодо утримання дитини, щодо мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ст.182 ч.2 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (для дітей віком до 6 років з 01.01.2025 року становить 2563 грн.) і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Враховуючи наведене, конкретні обставини справи, зокрема, що відповідач виїхав за кордон, в даний час проживає у Словацькій Республіці, де має хоч і нерегулярний, але дохід, який є вищим за доходи працюючих в Україні, докази, подані стороною на підтвердження своїх вимог, а також те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважає визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 8000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 19.05.2025 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачку звільнено від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, суд вважає відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України стягнути такий з відповідача ОСОБА_4 в сумі 1211,20 грн.

При зверненні до суду позивачкою понесено 1211,20 грн. судових витрат, що складаються з судового збору, сплаченого нею за позовну вимогу про розірвання шлюбу (а.с.1).

Враховуючи наведене, суд вважає відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки 1211,20 грн. судових витрат, що складаються з судового збору, сплаченого позивачкою при зверненні з даним позовом до суду за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

Керуючись ст. 24, 105 ч.3, 112, 180-182, 184, 191 СК України, ст. 13, 263-264, 279 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 30 липня 2016 року у виконкомі Лисичівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за актовим записом №5 - розірвати.

Зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , до сплати аліментів на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі по 8000 (вісім тисяч) грн. щомісячно, починаючи з 19 травня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог відмовити.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , судові витрати в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору, який підлягає сплаті за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 18 серпня 2025 року.

Головуюча: М. О. Пітерських