ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4937/25 Справа № 203/7906/24 Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.

за участю секретаря Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2024 року позивачка ОСОБА_1 ,звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтовування своїх вимог зазначає, що з 24 грудня 2023 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, від якого має спільну малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак спільне життя не склалось, з відповідачем вони не проживають разом, та з грудня 2024 року останній припинив приймати належну участь у вихованні та утриманні дитини, а позивач не може самотужки забезпечити доньці належний рівень утримання, необхідний для розвитку дитини відповідного віку, оскільки не працює у зв`язку з відпусткою по догляду за дитиною до трьох років, у зв`язку з чим просила суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на ім`я позивача на утримання малолітньої доньки аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с.1-2)/

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволенні.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі її законного представника ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30 грудня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми за один місяць, також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.39-41).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду змінити та стягувати з нього аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх доходів (заробітку) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття (а.с.43-47).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що сторони у шлюбі не перебувають, однак ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради вчинено 18 жовтня 2024 року актовий запис № 1713 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.5)

З листопада 2024 року сторони проживають окремо та дитина ОСОБА_3 зареєстрована та проживає з матір`ю ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , про що опосередковано свідчить і довідка про склад сім`ї № 9898 видана Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур 24 грудня 2024 року (а.с.3).

Відповідач є особою працездатного віку, працює в АТ «Сенс Банк» (тестувальником програмного забезпечення), має старшу доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якої рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2010 року з нього стягуються аліменти в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісяця з 18 серпня 2010 року до досягнення дитиною повноліття.

Домовленості (договору) щодо стабільної сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції враховував становище малолітньої дитини, яка потребує піклування, утримання, мешкає разом із матір`ю, перебуває на її утриманні, а також стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який інвалідності не має, працює в АТ «Сенс Банк», має на утриманні старшу доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, матеріальне становище позивача, яка наразі не має самостійного доходу, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, з листопада 2024 року отримує державну соціальну допомогу на дитину 860,00 грн. на місяць (а.с.4), а також розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку, що справедливим та співмірним буде визначити аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яка підлягає стягнення з відповідача на користь дитини ОСОБА_5 на ім`я її матері.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Із вказаним висновком суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Так, Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Враховуючи дану норму закону, встановивши, що дитина проживає разом з матір`ю (позивачем у справі), належить дійти висновку про присудження аліментів на утримання сина сторін у частці від доходу батька (відповідача у справі) дитини, у зв`язку з чим, доводи відповідача у відзиві на позов про визначення аліментів у твердій грошові сумі відхиляються.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.2 ст.3, ст.4, ст.5 Конвенції про права дитини 20.11.1989 року, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 зобов`язаний утримувати доньку, а тому з нього на користь позивачки підлягають стягненню аліменти.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про перебування на його утримання батьків похилого віку: батька ОСОБА_6 , 1954 року народження та матері ОСОБА_7 , 1954 року народження, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки жодних доказів на підтвердження стану здоров`я за яким вказані особи мають інвалідність відповідного ступеню, чи стану здоров`я, який потребує стороннього догляду, суду не надано, тоді як сам лише вік особи не свідчить про перебування її на утриманні. Так само не надано доказів відсутності у батьків відповідача самостійного доходу, натомість в судовому засіданні відповідач стверджував про отримання кожним з батьків трудової пенсії.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що з нього на утримання старшої доньки ОСОБА_4 , 2009 року народження, аліментів в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки судом 1 інстанції вже було зазначено, що відповідно до ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами, проте це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей і у таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків, а тому доводи відповідача про перевищення у разі стягнення на кожну дитину (старшу і молодшу) по частки усіх видів заробітку (доходу) законодавчо визначений розмір аліментів на двох дітей в 1/3 частку усіх видів заробітку (доходу), суд відхиляє.

Крім того, судом 1 інстанції відзначено, що усі діти є рівними у своїх правах, в тому числі на рівне забезпечення, тому кожна дитина має отримувати від батька однаковий розмір утримання, у зв`язку з чим справедливим буде стягнення на молодшу дитину також частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, що не виходить за межі допустимих відрахувань згідно ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідає вимогам ст. 183 СК України.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в оскарженій частині відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід в оскарженій частині залишити без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2025 року в оскарженій частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини проголошені 30 липня 2025 року.

Повний текст постанови складено 31 липня 2025 року.

Судді: