Справа № 162/32/25 Головуючий у 1 інстанції: Цибень О. В.
Провадження № 22-ц/802/745/25 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Матвійчук Л. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 19 лютого 2025 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») у січні 2025 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 04 травня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір № 04.05.2024-100002723, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 16 000 грн, строком на 98 днів, зі сплатою процентів, комісії та неустойки. ТОВ «Споживчий центр» виконало свою частину умов кредитного договору у повному обсязі, перерахувавши кошти на рахунок ОСОБА_1 . Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього станом на 29 серпня 2024 року виникла перед позивачем заборгованість в загальному розмірі 47 520 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 16 000 грн, по процентах 23520 грн, неустойки 8000 грн. Просив стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 04.05.2024-100002723 від 04 травня 2024 року в розмірі 47 520 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Заочним рішенням Любешівського міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2025 року у цій справі позов задоволено. Стягнуто ОСОБА_1 в користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 04.05.2024-100002723 від 04 травня 2024 року в розмірі 47 520 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою від 03 квітня 2025 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду. Вважає, що відповідач не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом за ставкою, більшою ніж 1%, оскільки такі обмеження на час укладення договору діяли на підставі частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» та частини другої розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Зазначає, що розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, що підлягає стягненню в користь позивача становить 15 680 грн. Не підлягає стягненню неустойка, нарахована у порядку, встановленому статтею 625 ЦК України, оскільки у період дії воєнного стану у разі прострочення позичальником грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позикодавець звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ. Просив скасувати заочне рішення в цій справі, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 04.05.2024-100002723 від 04 травня 2024 року в розмірі 31 680 грн, з яких 16 000 грн основна сума боргу, 15 680 грн борг за нарахованими відсотками за користування кредитом; вирішити питання розподілу судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «Споживчий центр» в частині заперечення доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 зазначив, що проценти за користування кредитом нараховувались відповідно до умов договору впродовж строку кредитування. Процентна ставка 1,5% в день підлягає застосуванню і є законною. Жодних нарахувань у порядку, встановленому статтею 625 ЦК України позивачем не здійснювалися, а позовні вимоги - не заявлялися. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно з пропозицією (офертою), яку ТОВ «Споживчий центр» розмістив на вебсайті https://sgroshi/com.ua/ua/, позивач пропонує укласти електронний кредитний договір у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Електронний кредитний договір, крім цієї пропозиції, складається: із заявки, сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту), сформованої на сайті кредитодавця та підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду). За цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Сума кредиту, строк, на який він видається, проценти встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною оферти.

Відповідач ОСОБА_1 04 травня 2024 року сформував та за допомогою одноразового цифрового ідентифікатора підписав заявку на отримання кредиту у ТОВ «Споживчий центр». Відповідно до умов кредитного договору № 04.05.2024-100002723 позичальнику надано кредит на наступних умовах. Сума кредиту 16000 грн. Строк, на який надається кредит, 98 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 09 серпня 2024 року. Процентна ставка 1,5 % за один день користування кредитом. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 10% від суми кредиту та дорівнює 1600 грн. Неустойка становить 160 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Розмір процентів відповідно до статті 625 ЦК становить 365 % річних. Заповнюючи заявку, ОСОБА_1 вказав номер банківської платіжної картки для перерахування коштів з початковими та кінцевими цифрами 5375-41ХХ-ХХХХ-1020.

Згідно з банківським переказом ID: ТОВ «Споживчий центр» 04 травня 2024 року здійснило банківський переказ на 16000 грн за договором № 04.05.2024-100002723 на картку з початковими та кінцевими цифрами у номері 537541*20.

Додатковою угодою від 23 травня 2024 року сторони погодили, що проценти та комісія, нараховані за користування кредитом станом на момент укладення даного додаткового договору, сплачуються позичальником в дату укладення додаткового договору не пізніше 23 год 59 хв дати укладення даного додаткового договору. Такий додатковий договір припиняється та втрачає чинність з дати, наступної за датою невиконання позичальником свого обов`язку, встановленого пунктом 2 даного договору. За пунктом 1 додаткового договору, строк, на який надається кредит становить 118 днів з дати його надання, дата повернення кредиту 29 серпня 2024 року.

Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 04.05.2024-100002723 від 05 квітня 2024 року, заборгованість ОСОБА_1 складає 47 520 грн, з яких: 16 000 грн заборгованість по тілу кредиту, 23 520 грн проценти, 8000 грн неустойка. Проценти по кредиту нараховані за період з 05 квітня 2024 року по 29 серпня 2024 року.

Договір та додаткова угода укладені з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Колегія суддів погоджується з твердженням позивача про те, що договір (та додатковий договір) між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Відповідач через особистий кабінет подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, підтвердив умови отримання позики. Позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді коду, який використано для підтвердження підписання договору. Без здійснення вказаних дій відповідачем договір позики не був би укладений сторонами, тому такий правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Відповідач був вільним в укладенні зазначеного договору та був обізнаним з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим погодився, підписавши електронним підписом (одноразовим ідентифікатором) відповідні документи.

Одночасно із цим, позивач на підставі пункту 5 Договору у період користування кредитом нараховував відповідачу проценти за ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості, приєднаним до позовної заяви. Проте, умова пункту 5 Договору в частині нарахування процентів за такою ставкою за кожен день користування кредитом не може бути застосована оскільки є нікчемними.

Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Натомість відповідачу, всупереч вищенаведених норм права, нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1,00% в день (1,5%). Процентна ставка позивачем не змінювалася відповідно до змін у Законі і нарахування здійснювалося всупереч законодавству.

Враховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» було передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 04 травня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Також колегія суддів враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Кредитний договір укладено 04 травня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,5% є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Доводи апеляційної скарги позивача в цій частині є правильними та підлягають врахуванню. Суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, що підлягали застосуванню, внаслідок чого помилково стягнув заборгованість відповідача з процентами за користування кредитом у більшому розмірі ніж він підлягав стягненню.

Відповідач ОСОБА_1 не виконав умову пункту 2 додаткового договору щодо необхідності оплати процентів нарахованих за користування кредитом станом на момент укладення додаткового договору, це призвело до втрати чинності самого додаткового договору.

Зважаючи на те, що додатковий договір втратив чинність, строк кредитування за кредитним договором становить 98 днів, дата повернення (виплати) кредиту 09 серпня 2024 року.

Оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування, тому нарахування відсотків після 09 серпня 2024 року (дати визначеної у кредитному договору, як дата повернення (виплати) кредиту) є безпідставним.

Відтак, розмір відсотків за користування кредитом у межах строку дії договору (з 05 травня 2024 року по 09 серпня 2024 року включно) з урахуванням встановленої частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» процентної ставки складає 15 680 грн.

За статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За пунктом 13 кредитного договору, неустойка -160 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

У позовній позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 8000 грн неустойки за період з 04 травня 2024 року по 29 серпня 2024 року.

Одночасно із цим, право на нарахування санкцій у порядку, встановленому частиною другою статті 625 ЦК України, виникло у позивача з 10 серпня 2024 року (дня, наступного за останнім днем строку кредитування).

Враховуючи заявлений позивачем строк розрахунку заборгованості та умови кредитного договору, загальний розмір неустойки, що може бути нарахований позивачем на прострочену відповідачем заборгованість за цим кредитом, становить 3200 грн (20 днів (з 10 серпня 2024 року по 29 серпня 2024 року включно) х 160 грн).

Однак, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Воєнний стан в Україні запроваджено Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 № 2102-ІХ, з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Дія режиму воєнного стану продовжується у до 07 серпня 2025 року на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 4356-ІХ від 16 квітня 2025 року.

Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, а позивачем нарахована неустойка за невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором в цей період, підстави для стягнення з відповідача неустойки відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що з відповідача в користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № 04.05.2024-100002723 від 05 квітня 2024 року в розмірі 31 680 грн, яка складається з 16 000 грн заборгованості за основною сумою боргу та 15 680 грн заборгованості за нарахованими процентами.

У зв`язку зі скасуванням рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої заборгованості за кредитом, суд апеляційної інстанції на підставі підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України здійснює новий розподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції та розподіл витрат, понесених сторонами в суді апеляційної інстанції.

Згідно із статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи повне задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову, розмір сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги (2906,88 грн), з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 645,62 грн (1614,77 - 969,15 (2906,88 х 33,34%).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 19 лютого 2025 року в цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 04.05.2024-100002723 від 04 травня 2024 року в розмірі 31 680 (тридцять одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 645 (шістсот сорок п`ять) гривень 62 к. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді