Справа № 148/1199/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Семенової М.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення половини доходу отриманого відповідачем від заняття підприємницькою діяльністю за період 4-го кварталу 2024 року, за участі: представника позивача адвоката Зубара В.В., представника відповідача Заєць Б.В., відповідача - ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , про стягнення половини доходу отриманого відповідачем від заняття підприємницькою діяльністю за період 4-го кварталу 2024 року.

До початку розгляду справи по суті, позивачка подала до суду заяву про залишення позову без розгляду та про повернення судового збору.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, хоча повідомлялась належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини не явки суду не повідомила.

Представник адвокат Зубар В.В. у судовому засіданні підтримав подану позивачкою заяву щодо залишення позову без розгляду та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача адвокат Заєць Б.В. у судовому засіданні не заперечили щодо залишення позову без розгляду, разом з тим, просили стягнути з позивачки понесені витрати на правову допомогу, а саме за підготовку та подачу відзиву у сумі 10000 грн.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Таким чином, беручи до уваги, що розгляд справи по суті не розпочато, заява позивачки про залишення позову без розгляду не суперечить вимогам закону і не порушує права і законні інтереси сторін, суд вважає за необхідне заяву задовольнити, позовну заяву залишити без розгляду.

Щодо заявленої вимоги про повернення судового збору, суд прийшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено вичерпний перелік підстав для повернення судового збору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», на яку посилається позивачка у клопотанні, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення ОСОБА_1 судового збору в розмірі 7329,72 грн, сплаченого нею при зверненні до суду.

Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 в справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.01.2021 в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 в справі №317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/ 16-ц.

Згідно матеріалів наданих відповідачем та його представником, відповідач в підтвердження витрат на правничу допомогу надав: детальний опис робіт, виконаних адвокат по справі, договір про надання правничої допомоги від 26.03.2025, квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 13.08.2025 на загальну суму 10 000 грн.

Надаючи оцінку наданим доказам суд зважає, що в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, що на даному етапі розгляду справи обсяг наданих доказів є невеликим, тому суд вважає за необхідне стягнути з позивачки на користь відповідача 3 000 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з позивачки на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати - витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7 Закону України "Про судовий збір", ст. 133, 247, п. 5 ч.1 ст. 257, 260, 353 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Заяву - задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення половини доходу отриманого відповідачем від заняття підприємницькою діяльністю за період 4-го кварталу 2024 року - залишити без розгляду.

Зобов`язати Головне управління Державної Казначейської служби України у Вінницькій області, , повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована, за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , (реквізити IBAN № НОМЕР_2 у AT КБ «Приватбанк», МФО 305299) сплачений судовий збір у розмірі 7329,72 грн. (сім тисяч триста двадцять дев`ять гривень сімдесят дві копійки), згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 20.05.2025, банк платника AT КБ «Приватбанк» (отримувач: ГУК Він.обл./м.Тульчин/22030101; р/р отримувача: UA0002810;код отримувача: 37979858; Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована, за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн (три тисячі гривень).

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: