1Справа № 335/8286/25 2-з/335/38/2025
УХВАЛА
про забезпечення позову
22 серпня 2025 року Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя в складі головуючого судді Соболєвої І. П., розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) учасників справи заяву Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя в особі заступник керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Редьки Миколи Валерійовича в інтересах Держави в особі Запорізької міської ради про забезпечення позову до ОСОБА_1 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна,
21.08.2025 в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС судом отримано позовну заяву Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя в особі заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Редьки Миколи Валерійовича в інтересах в інтересах Держави в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, за період з 09.11.2020 по 29.05.2025 розміром 167 019,53 грн.
Ухвалою судді від 21.08.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, розпочате підготовче провадження та призначено підготовче засідання на 06.10.2025.
Заява мотивована тим, що за результатами опрацювання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 09.11.2020 на підставі договору-купівлі продажу за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Вищенаведені обставини свідчать, що ОСОБА_1 безпідставно використовує вищевказану земельну ділянку, не сплачуючи при цьому обов`язкових платежів у встановленому законом розмірі.
Відповідно до інформації Головного управління ДПС у Запорізькій області від 29.05.2025 № 5305/5/08-01-04-01-05 нарахування земельного податку або орендної плати за вказану земельну ділянку ОСОБА_1 не проводились, сплата відсутня.
Згідно з вказаними розрахунками загальний розмір недоотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування), за вказаний вище період становить:
- за 2020 рік з 09.11.2020 по 31.12.2020 5 550,11 грн;
- за 2021 рік з 01.01.2021 по 31.12.2021 38 423,45 грн;
- за 2022 рік не нараховується та не сплачується плата за землю (відповідно до Закону України від 11.04.2023 № 3050-ІХ);
- за 2023 рік з 01.01.2023 по 31.12.2023 48 605,67 грн;
- за 2024 рік з 01.01.2024 по 31.12.2024 51 084,55 грн;
- за 2025 рік з 01.01.2025 по 29.05.2025 23 355,75 грн.
Враховуючи, що ОСОБА_1 користувалася вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, відповідно до положень статей 12121214 Цивільного кодексу України повинна відшкодувати Запорізькій міській раді доходи, які вона одержала у вигляді несплаченої орендної плати за період з 09.11.2020 по 29.05.2025 у розмірі 167 019,53 грн.
Предметом спору є стягнення до місцевого бюджету більше ніж 163 тис. грн, від сплати яких відповідач упродовж тривалого часу безпідставно ухиляється.
Ураховуючи вказане, Запорізька міська рада позбавлена можливості використати фактично належні їй грошові кошти на користь мешканців міста, тим більш в умовах воєнного стану.
Таким чином, у даному випадку позовні вимоги спрямовані, перш за все, на задоволення потреб територіальної громади міста Запоріжжя.
У даній позовній заяві необхідно застосувати захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу та знаходиться у нього, без обмеження/позбавлення права користування ним.
Невжиття вказаних заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті й набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити в разі задоволення позовних вимог поновлення порушених прав або інтересів, за захистом яких прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Запорізької міської ради та вплинути на виконання цього рішення.
Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.11.2020 № 490/6312/19 та від 21.12.2020 № 487/5726/19.
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 не є фізичною особою підприємцем, тому встановити фінансовий стан ОСОБА_1 з відкритих джерел інформації неможливо.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за Відповідачем зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані у АДРЕСА_1 , належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2020 № 1452.
Пунктом 3 зазначеного договору передбачено, що сторони здійснюють продаж за 205 000 грн
Таким чином, загальна вартість вищенаведених об`єктів нерухомості, які належать відповідачу, загалом відповідає розміру позовних вимог.
Не накладення арешту на нерухоме майно відповідача може призвести до передачі його в іпотеку пов`язаним юридичним особам, або взагалі його відчуження, що у подальшому унеможливить виконання судового рішення, і у свою чергу, призведе до порушення принципу обов`язковості судових рішень, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод та пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України.
Таким чином, накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно є співмірним заходом забезпечення позову про стягнення з нього коштів у розмірі 167 тис. грн.
Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості.
Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.
При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді та в разі задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду. Навпаки, невжиття зазначеного заходу забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення позовних вимог прокурора, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Вивчивши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали, надані на її обґрунтування, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
З поданих матеріалів справи випливає, що прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах Держави в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, за період з 09.11.2020 по 29.05.2025 розміром 167 019,53 грн.
09.11.2020 на підставі договору-купівлі продажу за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Як випливає з інформації Головного управління ДПС у Запорізькій області від 29.05.2025 № 5305/5/08-01-04-01-05 нарахування земельного податку або орендної плати за вказану земельну ділянку ОСОБА_1 не проводились, сплата відсутня.
У постановах від 11.12.2023 у справах № 922/3528/23 та № 904/1934/23, Верховний Суд зробив навів такі висновки.
У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Аналогічна за змістом правова позиція також викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та постанові Верховного Суду від 09.06.2023 у справі № 37з-23.
У разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи не співмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить в суду позивач, зокрема і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову утворять перешкоди його господарській діяльності. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22.
Крім цього, Верховний Суд у п.п. 41, 42 постанови від 11.12.2023 у справі № 922/3528/23 зазначає таке:
«п. 41. Верховний Суд у постанові від 26.07.2022 у справі № 918/812/21 (на яку посилається скаржник) відхилив посилання скаржника на те, що арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору та вказав, що можливість накладення арешту на майно у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог; у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.
п. 42. Верховний Суд у складі суддів обєднано палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 не погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що накладення арешту на майно має стосуватися саме майна, яке належить до предмета спору та вказав, що Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 управі № 908/2382/21 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, ст. 137 ГПК про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду.
п. 43. У випадку подання позову про стягнення грошових коштів, можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.
п. 44. У разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач (постанови Верховного Суду від 09.06.2023 у справі № 37з-23, від 06.10.2022 у справі № 905/446/22, на які посилається скаржник)».
У постанові Верховного Суду у складі суддів обєднано палати Касаційного господарського суду від 17.06.2022 по справі № 908/2382/21, у якій суд дійшов висновку що можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.
Зокрема у вказаній постанові (справа за аналогічним позовом органів прокуратури Запорізької області) зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Таким чином, у даному випадку невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, що просить прокурор, дійсно може унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Заявлений прокурором вид заходу забезпечення позову у вигляді арешту на нерухоме майно, передбачений нормами чинного законодавства, а саме п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, та є співмірним із позовними вимогами.
Також, даний захід забезпечення позову носить тимчасовий характер та діє до набрання рішенням суду законної сили, а тому не призведе до порушення прав та законних інтересів учасників справи.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про можливість забезпечення позову шляхом накладання арешту на зазначене майно, у зв`язку з чим заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.
Поряд із цим, судом не встановлено обставин, що можуть свідчити про спричинення забезпеченням позову збитків відповідачу, а також обставин, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, за наявності яких обов`язком суду є застосування зустрічного забезпечення, у зв`язку з чим, суд не знайшов підстав для застосування зустрічного забезпечення.
Проте, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу його право, у відповідності до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, звернутися до суду з відповідним клопотанням про застосування зустрічного забезпечення.
Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 154, 260, 261, 247, 353 ЦПК України, суд
Заяву Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя в особі заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Редьки Миколи Валерійовича в інтересах в інтересах Держави в особі Запорізької міської ради про забезпечення позову задовольнити.
Копію ухвали направити учасникам справи для відома, та до ЛІВОБЕРЕЖНОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ ЗАПОРІЖЖІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. ОДЕСА) для виконання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя в 15-денний строк з дня її постановлення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвалу складено в повному обсязі та видано 22.08.2025.

Строк пред`явлення ухвали до виконання до 23.08.2028.

Інформація відповідно до статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»:

Стягувач Вознесенівська окружна прокуратура міста Запоріжжя, код ЄДРПОУ/Умовний код , в особі заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Редьки Миколи Валерійовича, 69005, м. Запоріжжя, вул. Я. Новицького, б. 5;

Боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , УНЗР 441, адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя І. П. Соболєва