С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
_________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/3628/25
В справі 760/3237/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

14 серпня 2025 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

представника Позивача - адвоката Тимошик І.О.

представника Відповідача - Федорчук Х.В.

представника Третьої особи - Савчук Н.А.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання членом сім`ї наймача, визнання наймачем квартири та зобов`язання укласти договір найму, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва».

ІІ. Описова частина

Позовна заява ОСОБА_1 надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва в лютому 2024 року.

Позивач, обгрунтовуючи підстави свого позову, посилався на обставини свого вселення та проживання в квартирі АДРЕСА_1 .

Зокрема, Позивач зазначив, що ордер на право зайняття житлової площі № 31106 від 11 грудня 1975 року був виданий на ім`я ОСОБА_2 , до складу сім`ї якої входили чоловік ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу між ОСОБА_6 28 січня 1982 року, підтвердженого свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 16 травня 1985 року, ОСОБА_2 виїхала з квартири і більше не поверталася, а ОСОБА_3 продовжив проживати в ній як фактичний наймач.

Позивач пояснив, що його мати, ОСОБА_7 , уклала шлюб з ОСОБА_3 4 листопада 1985 року, про що свідчить свідоцтво про одруження НОМЕР_2 , після чого мати була зареєстрована в квартирі 10 грудня 1985 року, а сам Позивач, будучи неповнолітнім сином матері, вселився до квартири як член сім`ї ОСОБА_3 і був зареєстрований там 24 листопада 1987 року, що підтверджується довідкою Житлово-експлуатаційного управління РПО «Поліграфкнига» № 122 від 23 березня 1987 року та довідкою Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» № 168 від 24 січня 2014 року.

Позивач вказує також, що згодом, 29 серпня 2006 року, в квартирі було зареєстровано місце проживання його сина ОСОБА_8 , і всі вони постійно проживали разом, вели спільне господарство, сплачували комунальні послуги, а ОСОБА_3 як голова сім`ї зарахував їх на квартирний облік рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів № 455 від 14 вересня 1987 року у складі трьох осіб: себе, дружини ОСОБА_9 та сина дружини ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , Позивач, як він вказує, звернувся до Третьої особи з заявою про зміну договору найму від 15 вересня 2023 року, але отримав відмову листом від 30 листопада 2023 року з посиланням на відсутність доказів родинних зв`язків з первинним наймачем ОСОБА_2 .

Натомість, на думку Позивача, фактичним наймачем квартири після залишення квартири ОСОБА_2 став ОСОБА_3 , і Позивач набув рівних прав як член його сім`ї.

Позивач просить визнати його членом сім`ї ОСОБА_3 , визнати наймачем квартири та зобов`язати відповідача укласти договір найму, посилаючись на статті 64, 65, 106 Житлового кодексу України.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 18 червня 2024 року витребувано інформацію від Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану щодо змін прізвища та смерті ОСОБА_2 , яка на виконання цієї ухвали була надана і долучена до матеріалів справи, підтверджуючи, що ОСОБА_2 уклала новий шлюб з ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 та померла в 2010 році під іншим прізвищем.

05 березня 2024 року до суду надійшов відзив Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації на позовну заяву, в якому Відповідач повністю заперечував проти задоволення вимог, мотивуючи це тим, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності, ордер видано виключно на ОСОБА_2 , і Позивач не надав жодних доказів родинних зв`язків з нею, спільного проживання чи ведення господарства саме з первинним наймачем, а не з ОСОБА_3 , якого Відповідач не вважає офіційним наймачем через відсутність формального рішення про зміну договору найму.

Відповідач посилається на статті 61, 64, 106 Житлового кодексу України, зазначаючи, що договір найму укладається в письмовій формі на підставі ордера, і зміна наймача можлива лише за згодою всіх сторін, а також на статті 76, 77, 81 ЦПК України щодо обов`язку доказування, стверджуючи, що Позивач не довів обставин, на які посилається, і докази, надані ним, такі як довідки про реєстрацію та квартирний облік, не є достатніми для визнання прав, оскільки особовий рахунок є лише внутрішнім документом бухгалтерського обліку, а не підтвердженням зміни договору найму.

До суду також надійшли пояснення третьої особи - Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», в яких Третя особа заперечує проти позовних вимог, підтверджуючи, що квартира перебуває у комунальній власності, ордер видано на ОСОБА_2 , і договір найму укладається в письмовій формі на підставі ордера відповідно до статті 61 Житлового кодексу України. Натомість, Позивач не надав доказів родинних зв`язків з ОСОБА_2 , спільного проживання чи ведення господарства. Також підкреслив, що хоча в довідці форми-3 від 24 січня 2014 року зазначено реєстрацію ОСОБА_3 в квартирі з 23 грудня 1975 року, але це не є документом про зміну договору найму, а особовий рахунок є лише внутрішнім документом обліку.

Третя особа посилається на статті 64, 106 Житлового кодексу України, зазначаючи, що право на визнання наймачем виникає лише для членів сім`ї первинного наймача, і станом на сьогодні наймачем залишається ОСОБА_2 , а докази Позивача недостатні відповідно до статей 12, 81, 263 ЦПК України, а тому просить відмовити в задоволенні позову.

18 березня 2024 року надійшла відповідь Позивача на відзив, в якій він спростовує заперечення Відповідача, стверджуючи, що його вселення в квартиру відбулося правомірно за згодою ОСОБА_3 відповідно до статті 65 Житлового кодексу України, без будь-яких заперечень чи доказів самоправного зайняття з боку Відповідача, а відсутність формального документа про зміну наймача з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 не позбавляє Позивача прав як члена сім`ї фактичного наймача.

30 липня 2025 року надійшли додаткові пояснення Позивача, в яких, посилаючись на витребувану інформацію від Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану, Позивач підтвердив, що ОСОБА_2 після розлучення 28 січня 1982 року уклала новий шлюб з ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 і померла в 2010 році, а ОСОБА_3 з 4 листопада 1985 року одружився з матір`ю Позивача, зареєструвавши її та Позивача в квартирі відповідно 10 грудня 1985 року та 24 листопада 1987 року, що вказує на правомірність вселення за статтею 65 Житлового кодексу України, без заперечень наймача.

Позивач також наголошував на суперечливості позиції Відповідача, який зняв його з квартирного обліку розпорядженням № 164 від 11 березня 2024 року та листом від 20 травня 2024 року як забезпеченого житлом у цій квартирі, але заперечує права в суді, і посилається на практику Верховного Суду та ЄСПЛ щодо захисту права на житло.

Представники сторін у судовому засіданні підтримали свої позиції викладені в заявах по суті справи.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Спір між сторонами стосується визнання прав на користування комунальною квартирою АДРЕСА_1 , де початковий ордер № 31106 від 11 грудня 1975 року видано на ім`я ОСОБА_2 , яка після розлучення з ОСОБА_3 28 січня 1982 року з квартири виїхала, уклала новий шлюб з ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 і померла в 2010 році, як підтверджено витребуваною інформацією від Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану.

Водночас, безспірно встановлено, що ОСОБА_3 продовжив проживати в квартирі, сплачувати комунальні послуги і керувати користуванням, ставши фактичним наймачем, що не суперечить судовій практиці, оскільки формальна відсутність документа про зміну не позбавляє прав, якщо є докази фактичного володіння.

Встановлено, що ОСОБА_3 уклав шлюб з матір`ю Позивача ОСОБА_7 04 листопада 1985 року, після чого мати була зареєстрована в квартирі 10 грудня 1985 року, а Позивач як неповнолітній син матері в квартирі був зареєстрований 24 листопада 1987 року, саме як член сім`ї ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою Житлово-експлуатаційного управління № 122 від 23 березня 1987 року, довідкою № 168 від 24 січня 2014 року, в якій ОСОБА_3 зазначений як зареєстрований з 23 грудня 1975 року, а Позивач і його мати - як члени сім`ї.

Крім того, рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів № 455 від 14 вересня 1987 року було зараховано ОСОБА_3 на квартирний облік сім`єю у складі трьох осіб: себе, дружини ОСОБА_9 та сина дружини ОСОБА_1 , що свідчить про визнання Позивача членом сім`ї ОСОБА_3 на рівні органу влади.

Матеріалами справи підтверджується, що Позивач постійно проживав у квартирі, вів спільне господарство з ОСОБА_3 , сплачував платежі, зареєстрував сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 він звернувся за зміною договору найму, але отримав відмову через формальну прив`язку до ОСОБА_2 , хоча докази вказують на набуття рівних прав як члена сім`ї фактичного наймача.

Відповідно до статті 61 Житлового кодексу України (чинного на момент виникнення правовідносин) користування жилим приміщенням здійснюється за договором найму, укладеним у письмовій формі на підставі ордера.

Стаття 64 Житлового кодексу України визначає, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами, що випливають з договору найму, і до членів сім`ї належать дружина, діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Стаття 65 Житлового кодексу України надає наймачеві право вселити дружину, дітей, батьків та інших осіб за згодою членів сім`ї, і тут вселення матері позивача та самого позивача відбулося правомірно, без заперечень, як підтверджують реєстраційні довідки та відсутність доказів самоправства від відповідача.

Стаття 106 Житлового кодексу України передбачає, що повнолітній член сім`ї наймача вправі вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором замість попереднього наймача, а в разі смерті наймача це право належить будь-якому членові сім`ї, що прямо застосовується до Позивача після смерті ОСОБА_3 .

Практика Верховного Суду підтверджує такий підхід. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 523/1756/20 вказано, що відсутність формальної зміни договору найму не позбавляє члена сім`ї права на визнання наймачем за статтею 106 Житлового кодексу України, якщо є докази постійного проживання, реєстрації та ведення спільного господарства, навіть без згоди всіх сторін, якщо фактичне користування тривале і безспірне.

Аналогічно, постанова від 28 серпня 2023 року у справі № 199/736/22 підкреслює, що суд повинен враховувати фактичні обставини, такі як виїзд первинного наймача та визнання прав фактичного користувача, дозволяючи визнання наймачем на основі сукупності доказів, включаючи реєстрацію та облік; а в постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 753/95/21 Верховний Суд наголошує, що порядок користування визначається домовленістю, а за спору - судом, з пріоритетом захисту прав постійних мешканців.

Відмова у визнанні прав Позивача порушувала б принцип пропорційності та право на повагу до житла відповідно до статті 8 Європейської конвенції з прав людини, яка гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, житла та кореспонденції, і органи влади не можуть втручатися, крім як відповідно до закону та необхідності в демократичному суспільстві. У практиці Європейського суду з прав людини це ілюструється справою "Головань проти України" (Golovan v. Ukraine, заява № 41716/06, рішення від 5 липня 2012 року), де Суд визнав порушення статті 8 через незаконне проникнення до житла без судового рішення, підкреслюючи, що тривале користування житлом, навіть без формальної власності, створює захищене "житло" в розумінні Конвенції, і будь-яке втручання, таке як відмова у визнанні прав на користування, повинно бути пропорційним і обґрунтованим, а свавільне позбавлення права на житло, де особа постійно проживає, є непропорційним; подібно, у справі "Віннійчук проти України" (Vinniychuk v. Ukraine, заява № 34000/07, рішення від 20 жовтня 2016 року) Суд наголосив на захисті права на повагу до житла для осіб, які законно користуються приміщенням тривалий час, навіть якщо воно державне, і відмова у визнанні прав без достатніх підстав порушує Конвенцію, вимагаючи балансу інтересів і уникнення свавільного втручання.

У цій справі слід визнати, що з виїздом з квартири попереднього наймача - ОСОБА_2 - її колишній чоловік ОСОБА_3 , який фактично залишився проживати в квартирі та виконувати усі обов`язки наймача, формально набув статусу наймача, не зважаючи на відсутність формального рішення про укладення з ним договору найму. У зв`язку з цим, після його смерті Позивач ОСОБА_1 , як член його сім`ї, що у встановленому порядку вселився у квартиру та протягом тривалого часу проживав там, набув права на визнання його наймачем квартири.

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 61, 64, 65, 106 Житлового кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1 членом сім`ї наймача квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 .

Визнати ОСОБА_1 наймачем квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію укласти договір найму жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 .

2.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

Відповідач: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, адреса: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 41; ;

Третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», адреса: м. Київ, вул. Левка Мацієвича, 6; .

Суддя: