КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/48015/24

17 липня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Рейнарт І.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бойка Владислава Олеговича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року, постановлену під головуванням судді Савчук Ю.Н., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ», в якому просила суд стягнути з Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2019 року по 18 грудня 2024 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, з роз`ясненням позивачці, що вона вправі пред`явити свої кредиторські вимоги зі стягнення заробітної плати до керуючого з припинення Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів» у строк до 11.04.2025 року.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бойко Владислав Олеговичподав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2025рокупро закриття провадження у справі № 761/48015/24 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що припинення юридичної особи шляхом ліквідації та реорганізації є двома самостійними процедурами, які мають відмінний порядок здійснення, різні правові наслідки та регулюються різними положеннями Цивільного кодексу України. Відтак, на переконання сторони позивача, посилання суду у оскаржуваній ухвалі на норми, що регулюють ліквідацію юридичної особи, як підставу для закриття провадження, є неправомірним та свідчить про істотне порушення судом норм матеріального права.

Зазначає, що відповідно до положень статей 91, 104 Цивільного кодексу України, юридична особа вважається такою, що припинилася, з моменту внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення. Натомість внесення запису про початок процедури припинення юридичної особи не припиняє її прав та обов`язків і не позбавляє її правосуб`єктності. Таким чином, до моменту внесення до ЄДР відповідного запису про припинення, відповідач продовжує бути стороною у справі.

Отже, відповідно до статей 91, 104 Цивільного кодексу України, Державне підприємство „Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів „НДІБМВ" залишається належним відповідачем у цій справі, оскільки його цивільну правоздатність не припинено, а отже - відсутні підстави для зупинення провадження або заміни відповідача на правонаступника.

На переконання сторони позивача, навіть у разі припинення юридичної особи шляхом реорганізації (приєднання), відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі № 367/5875/14-ц, процесуальне правонаступництво згідно зі статтею 55 Цивільного процесуального кодексу України допускається на будь-якій стадії судового процесу. Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо неефективності способу захисту є передчасними та необгрунтованими.

Сторона позивача не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що законом встановлено інший порядок вирішення цього спору, оскільки відповідно до п.1 ч. 1 ст. 232 Кодексу законів про працю України (далі за текстом - КЗпП України) безпосередньо в місцевих загальних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються.

Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Сторона позивача наголошує на тому, що відмова у розгляді позову про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати через реорганізацію підприємства суперечить фундаментальним правам людини на судовий захист. Конституція України (ст. ст. 55,129-1) гарантує кожному право на звернення до суду і виконання судового рішення, а ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод забезпечує право на справедливий суд.

Отже, оскаржувана ухвала, якою закрито провадження у справі про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати з посиланням лише на формальний факт реорганізаціїпідприємства, звужує права позивача. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово підкреслював, що реалізація права на заробітну плату є частиною трудових прав працівника, а обмеження цього права через процесуальні бар`єри (наприклад, неправильне застосування норм про ліквідацію) несумісні із зазначеними конституційними та міжнародними гарантіями.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бойко Владислав Олегович підтримав доводи апеляційної скарги та просив скаргу задовольнити.

Відповідач Державне підприємство «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ»участь свого представника в судовому засіданні не забезпечив. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ».

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бойка Владислава Олеговича, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалаів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ», в якому просила суд стягнути з Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» () на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2019 року по 18 грудня 2024 року.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що з 01 жовтня 2013 року по теперішній час вона працює в Державному підприємстві «Український науково-дослідний і проектно конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ», де зберігається її трудова книжка. Під час перебування у трудових правовідносинах з відповідачем, за період з 01 січня 2019 року по 18 грудня 2024 року їй нарахована, але не виплачена роботодавцем заробітна плата. З боку відповідача відсутній будь-який намір щодо врегулювання даного спору.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засіданняна 18 лютого 2025 року.

14 лютого 2025 року на адресу суду від голови комісії з припинення Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Скрипченка Євгена Ігоровича надійшло клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтовано тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Офісний центр Гоголя» стало переможцем електронного аукціону щодо приватизації єдиного майнового комплексу Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів». 07 лютого 2025 року Фондом державного майна України було видано наказ № 198 про припинення юридичної особи Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів». На виконання вказаного наказу було розпочато процедуру припинення юридичної особи. Відповідно до вказаного наказу ФДМУ та інформаційного повідомлення, що розміщено на сайті ФДМУ, встановлено строк пред`явлення вимог кредиторами, який складає 2 місяці.

Оскільки пред`явлення кредиторами своїм вимог, в тому числі, і щодо невиплаченої заробітної плати, їх розгляд та включення до вимог відповідної черги погашення, буде здійснюватися відповідно до вимог ст.111 ЦК України, голова комісії з припинення Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» вважав, що законом встановлено інший порядок вирішення цього спору (позасудовий), а відтак, відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю.

До клопотання долучено повідомлення про початок процедури припинення Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ», витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в якому містяться відомості про те, що Скрипченко Євген Ігорович є головою комісії з припинення Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ».

У додатково поданій заяві від 17 лютого 2025 року голова комісії з припинення Скрипченко Євген Ігорович направив витяг з наказу Фонду державного майна України від 07 лютого 2025 року «Про припинення юридичної особи- державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» шляхом реорганізації».

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати - закрито.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що із відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 11.02.2025 року Державним реєстратором внесено запис № 025020971 до Реєстру щодо перебування юридичної особи державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів» в стані припинення. Строк розгляду вимог кредиторів до 11.04.2025 року.

У спірних правовідносинах правонаступництво щодо майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів» перейде правонаступнику Товариству з обмеженою відповідальністю «Офісний центр Гоголя» з моменту затвердження передавального акту.

Такий передавальний акт на даний час не затверджено, а відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю «Офісний центр Гоголя» на даний час не набуло статусу правонаступника державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів».

Водночас, законодавством передбачений спеціальний порядок задоволення кредиторами своїх вимог до особи, яка припиняється шляхом звернення із відповідними вимогами до ліквідаційної комісії такої особи. Такого способу захисту порушеного особою, що припиняється, права стягувача (кредитора) як звернення із вимогами саме про стягнення заборгованості норми статей 104-112 ЦК України не передбачають.

Позивачем кредиторські вимоги щодо невиплаченої заробітної плати керуючому з припинення юридичної особи Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів» не пред`являлися, а відтак позовна вимога про стягнення суми заборгованості із заробітної плати не буде ефективним способом захисту порушеного права позивача.

З врахуванням того, що законом встановлено інший порядок вирішення цього спору провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Суд роз`яснив позивачці, що вона вправі пред`явити свої кредиторські вимоги зі стягнення заробітної плати до керуючого з припинення Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів» у строк до 11.04.2025 року. А у разі відмови керуючим з припинення у задоволенні кредиторських вимог позивача щодо стягнення заробітної плати, вона не буде позбавлена права звернутися до суду із відповідним позовом щодо оскарження відмови у задоволенні їїкредиторських вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів другої черги.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може, виходячи з наступного.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі передбачені статтею 255 ЦПК України.

Після закриття провадження позивач не має можливості на повторне звернення до суду з тим самим позовом.

У цій справі позивач ОСОБА_1 звернулась до суду у порядку позовного провадження за правилами цивільного процесуального кодексу України з позовом про стягнення заборгованість по заробітній платі.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Обов`язок по виплаті заробітної плати робітнику несе роботодавець.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 визначила відповідачем Державне підприємство«Український науково-дослідний і проектно конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ», з яким перебуває у трудових правовідносинах.

Після відкриття судом провадження у справі за пред?явленим позовом ОСОБА_1 від голови комісії з припинення Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» Скрипченка Євгена Ігоровича до суду надійшли документи з яких вбачається, що 07 лютого 2025 року Фондом державного майна України видано наказ № 198 «Про припинення юридичної особи- Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» шляхом реорганізації».

У пунктах 1, 7 розпорядчого документа № 198 від 07 лютого 2025 року зазначено: припинити юридичну особу - державне підприємство «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» (код за , юридична адреса: вул. Костянтинівська, буд. 68, м. Київ, 04080) реорганізувавши його шляхом приєднання до Товариства з обмеженою відповідальністю «Офісний центр «Гоголя» (, юридична адреса: вул. Садова, буд. 3, м. Одеса, 65023), покупця єдиного майнового комплексу Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ», на підставі пункту 7 частини першої статті 11 та частини першої статті 23 Закону України «Про особливості припинення державних підприємств за рішенням Фонду державного майна України»; встановити термін припинення Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» протягом шести місяців з дати видання цього наказу.

У повідомленні про початок процедури припинення вказано про спосіб припинення - реорганізація шляхом приєднання до покупця єдиного майнового комплексу ДП «НДІБМВ» - ТОВ «Офісний центр «Гоголя». Спосіб припинення - кредитори направляють свої вимоги до ДП «НДІБМВ» керуючому припиненням Скрипченку Є.І. протягом двох місяців з дня внесення до ЄДРПОУ запису про рішення ФДМ України щодо припинення ДП «НДІБМВ» (а. с. 31).

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ДП «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» з 11 лютого 2025 року перебуває у стані припинення(а.с. 32).

Отже, ДП «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» є самостійним суб`єктом трудового права, як організація, що має статус юридичної особи, не припинено.

Згідно з положенням частини четвертої статті 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно з положеннями статті 107 ЦК України, якою закріплено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу). Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

При цьому, згідно зі статтею 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в порядку, передбаченому статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», тобто запису про припинення юридичної особи.

Отже, відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (приєднання) юридичних осіб перехід прав і обов`язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи попередника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Оскільки немає завершення процесу припинення і відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців не внесено, то ДП «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» залишається юридичною особою, яка продовжує самостійно нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов`язаннями, що виникли за його участі, у тому числі, усі обов`язки як роботодавець щодо виплати заробітної плати, що не враховано судом першої інстанції.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції з огляду на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20 січня 2020 року у справі № 922/416/19, від 12вересня 2023 у справі № 909/101/21, від 03травня 2018 у справі № 924/478/16, виходив з того, що законодавством передбачений спеціальний порядок задоволення кредиторами своїх вимог до особи, яка припиняється шляхом звернення із відповідними вимогами до ліквідаційної комісії такої особи, і такого способу захисту порушеного особою, що припиняється, права стягувача (кредитора), як звернення із вимогами саме про стягнення заборгованості, норми статей 104-112 ЦК України не передбачають.

Однак, у постанові від 30 серпня2024 року у справі № 905/451/22 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, відступивши від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 924/478/16, від 20.01.2020 у справі № 922/416/19, від 25.11.2021 у справі №922/2194/21, від 12.09.2023 у справі № 909/101/21 про те, що коли юридична особа перебуває у стані припинення, то належному способу захисту прав кредитора відповідає позовна вимога про зобов`язання юридичної особи включити до проміжного ліквідаційного балансу боржника вимог кредитора, а не про стягнення з такої юридичної особи боргу, у пункті 63 постанови від 30 серпня 2024 року у справі № 905/451/22 вказав, що позовна вимога про стягнення грошових коштів з боржника - юридичної особи, яка перебуває у стані припинення, відповідає способу захисту, встановленому законом (примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини 2 статті 16 ЦК України, частина 2 статті 20 ГК України)).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, до юридичної особи Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ», яка перебуває у стані припинення, з підстав того, що законодавством передбачений спеціальний порядок задоволення кредиторами своїх вимог до особи, яка припиняється шляхом звернення із відповідними вимогами до ліквідаційної комісії такої особи, є помилковим.

До того ж, дійшовши висновку про неналежність обраного позивачем способу захисту своїх прав і, вказуючи, що належним способом захисту прав кредитора у такому випадку є пред?явлення кредиторської вимоги щодо невиплаченої заробітної плати керуючому з припинення юридичної особи державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів», а не про стягнення з боржника грошових коштів, суд першої інстанції фактично вдався до вирішення питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, перелік яких визначено у частині 1 статті 264 ЦПК України, а саме, чи слід позов задовольнити, чи в позові відмовити. Тоді як закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Також, роз`яснюючи позивачеві право на звернення до суду у разі відмови керуючим з припинення у задоволенні кредиторських вимог позивача щодо стягнення заробітної плати, суд першої інстанції, замість вирішення спору по суті, зазначив про майбутній захист порушених прав ОСОБА_1 знову ж таки шляхом подання позовної заяви, що безперечно призводить до правової невизначеності та не сприяє вирішенню спору, про який було заявлено ОСОБА_1 у цій справі.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18 (провадження № 11-1206апп19, пункт 80), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21, пункт 42), від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19 (провадження №14-212цс21)). Тлумачення законодавства судам слід здійснювати системно, враховувати правову природу спірних відносин, загальну спрямованість законодавства та права України в цілому, а результат тлумачення законодавства має бути розумним та справедливим (пункт 6 статті 3 ЦК України). Зокрема, законодавство слід тлумачити у відповідності з розумними цілями регулювання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22, пункт 7.33).

За таких обставин, закриваючи провадження у справі за пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду досуду першої інстанції є, зокрема: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бойка Владислава Олеговича та достатніми для скасування оскаржуваної ухвали, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 91, 104, 107 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 13, 19, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бойка Владислава Олеговича задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді: