Провадження №2/523/6115/25
У Х В А Л А

30.07.2025 року м. Одеса

Суддя Пересипського районного суду м. Одеси Кремер І.О., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 523/15086/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка на заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення порядку спілкування з дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка на заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення порядку спілкування з дитиною.

Одночасно із зверненням до суду з даним позовом суду позивач ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову. Обґрунтовуючи вимоги вказаної заяви позивач вказує на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, яким рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.05.2023 за результатами розгляду справи № 523/2766/23 було розірвано. Від даного шлюбу народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачка постійно чинить позивачу перешкоди у спілкування із спільною донькою. Враховуючи непередбачувану поведінку відповідачки ОСОБА_2 , позивач не виключає таких дій з боку відповідача, як вільний виїзд разом з дитиною за межі України, враховуючи той факт, що на теперішній час в межах воєнного стану один з батьків має право вивезти дитину за кордон не маючи згоди другого батьків

У зв`язку з цим, просить суд вжити заходи забезпечення позову у виді заборони дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетинати кордон України з матір`ю ОСОБА_2 чи будь якою іншою особою на період дії воєнного стану в України.

Суддя розглядає дану заяву без повідомлення учасників справи, згідно вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши матеріали заяви та справи, суддя доходить на ступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень Постанови № 9 Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Таким чином у частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 року (справа №754/7569/21, провадження №61-15886сво2) зазначено, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення.

В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналіз вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Вказане узгоджується із правовою позицією викладеною в постанові Верховного суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц.

Суд зазначає, що вказані висновки також зроблено у постанові КЦС/ВС від 15.01.2025 за результатами розгляду справ № 369/7253/23, яку суд в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

З огляду на вище викладене, беручи до уваги те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетинати кордон України з матір`ю ОСОБА_2 чи будь якою іншою особою на період дії воєнного стану в України, не відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України, суд доходить висновку, що у задоволенні даної заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149 - 153 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії, шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст ухвали суду складено 30 липня 2025 року.

Суддя Пересипського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер