Справа № 212/8996/25
У Х В А Л А

11 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Покровського районного суду міста Кривого Рогу Швець М. В. по отриманні матеріалів заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановила таке.

У провадження Покровського районного суду міста Кривого Рогу надійшла зазначена заява, в якій представник заявника ОСОБА_4 просить суд встановити факт того, що ОСОБА_1 належить до членів сім`ї загиблого ОСОБА_5 та перебував на повному його утриманні з 2003 року до дня загибелі останнього. Зазначив, що встановлення вказаного факту необхідно заявнику для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 , передбаченою ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Дослідженням заяви та додатків до неї вбачаються наявними підстави для відмови у відкритті провадження у справі, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до положень ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в окремому провадженні справи, в тому числі, про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, поняття «спір про право» пов`язане виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право.

Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 30 січня 2020 року, у справі №287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) вказала про таке: «33. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. 34. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.»

Визначаючи, чи пов`язується з встановленням зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, Суд застосовує положення статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для отримання одноразової грошової допомоги як члена сім`ї загиблого військовослужбовця і за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Міністерство оборони України є спеціально уповноваженим суб`єктом на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку має на меті отримати ОСОБА_1 у разі встановлення факту перебування його на утриманні загиблого ОСОБА_5 .

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, між заявником та Міністерством оборони України виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження певного соціально-правового статусу з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже підлягає вирішенню в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, суддя дійшла висновку, що вимоги заявника про встановлення факту того, що ОСОБА_1 належить до членів сім`ї загиблого ОСОБА_5 та перебував на повному його утриманні з 2003 року до дня загибелі останнього не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим слід відмовити у відкритті провадження.

Керуючись статтями 260, 261, 293, 315 ЦПК України, суддя

постановила таке.

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Копію ухвали з дотриманням ч. 2, 3 ст. 186 ЦПК України надіслати на адресу заявника.

Ухвала, відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана 11 серпня 2025 року.

Суддя М. В. Швець