КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-з/824/983/2025
25 липня 2025 року м. Київ
Справа № 758/6924/24
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, подану представником ОСОБА_1 - Сільченком Сергієм Олександровичем
у справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Управління соціальної та ветеранської політики Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доСвятошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - Сільченко С.О. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Сільченком С.О. , задоволено частково. Рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року - скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації № 93-к/тр від 09.05.2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району міста Києва з 10.05.2024 року. Стягнуто зі Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 6056 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог та стягненні витрат на правничу допомогу ( понесену в суді першої інстанції) - відмовлено. Стягнуто зі Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на користь держави судовий збір в сумі 3028 грн.

30 червня 2025 року до Київського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сільченка С.О. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 15 000 грн, які позивач поніс у Київському апеляційному суді.

09 липня 2025 року від представника Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації - Поліщук Л.Ф. надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому просить суд відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне прийняти додаткову постанову, оскільки судом апеляційної інстанції не вирішено питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що суд вирішує лише питання про судові витрати, то відповідно до ч. 3 ст.270 ЦПК України, додаткове судове рішення ухвалюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

З аналізу ч. 3 ст. 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

За висновком, викладеним додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

Судом встановлено, що 13.05.2024 року між ОСОБА_1 та АО «Роланд» укладено договір про надання правничої допомоги № 2024/05/01.

Пунктом 3.1 цього договору визначено, що за надання правничої допомоги за цим договором клієнт зобов`язується сплатити адвокатському об`єднанню гонорар, остаточна сума якого погоджується відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг.

27.06.2025 року ОСОБА_1 та АО «Роланд» складено акт № 70 про надання правничої допомоги за договором від 13.05.2024 року № 2024/05/01, згідно з яким адвокатським об`єднанням надано наступні види правничої допомоги (послуг): підготовка та подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги на рішення Подільського районного суду м. Києва від 24.10.2024 року у справі № 758/6924/24; представництво інтересів клієнта в судовому засіданні в приміщення Київського апеляційного суду у справі № 758/6924/24: 20.05.2025 року, 25.06.2025 року.

Загальна вартість послуг з надання правової допомоги за цим актом складає 15 000 грн.

Оцінюючи надані стороною позивача докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції колегія суддів виходить з такого.

Верховний Суду у постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18 вказав, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Наданий стороною позивача договір про надання правничої допомоги від 13.05.2024 року № 2024/05/01 не містить умов (пунктів) щодо порядку обчислення витрат, форми та ціни послуг, акт містить лише загальну назву виконаних робіт (послуг), відсутня кількість витраченого часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги, жодна із зазначених в акті позицій щодо виконаних робіт (послуг) не містить вартості, що в свою чергу унеможливлює їх виокремлення із загальної суми вартості послуг. Взагалі відсутнє обґрунтування суми, яку просить стягнути представник позивача.

Також, колегія суддів враховує, що позовні вимоги у цій справі задоволено частково (судом відмовлено у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволено частково).

Враховуючи вищенаведене, суд констатує, що оскільки відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом та його клієнтом щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, враховуючи заперечення іншої сторони, суд вважає за необхідне зменшити заявлені до відшкодування судові витрати на професійну правничу допомогу із 15 000 грн до 6000 грн.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи докази понесених позивачем витрат не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у визначеному судом розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має відповідати вимогам ст. ст. 137, 141 ЦПК України та критерію розумної необхідності таких витрат.

У пункті 135 постанови від 16.11.2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.».

У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 28.06.2023 року у справі № 369/576/22, «суд апеляційної інстанції обґрунтовано врахував вищенаведену судову практику і, застосовуючи норми ЦПК України, зробив висновок про те, що критерії, визначені частиною четвертою статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини другої статті 141 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, визначені статтею 141 ЦПК України. Апеляційний суд правильно зазначив, що таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.»

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення із Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 6000 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 270,367, 368, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву представника ОСОБА_1 - Сільченка Сергія Олександровича про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.

Стягнути із Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 6000 ( шість тисяч) гривень.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.