Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4782/23 Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Павицької Т.М., Борисюка Р.М.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/4782/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Горлова Єгора Сергійовича, на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 червня 2024 року та представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Нестерчук Світлани Сергіївни, на ухвалу цього ж суду від 28 червня 2024 року, постановлених під головуванням судді Шалоти К.В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що в різні часові періоди між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були укладені договори позики грошових коштів, за якими ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти на потреби сім`ї. 16 квітня 2020 року був підписаний договір, яким ОСОБА_2 підтвердив та визнав свої зобов`язання щодо повернення коштів за вказаними договорами позики на загальну суму 79200 дол. США, які зобов`язувався повернути до 10 травня 2020 року.

Зауважує, що згідно із вказаним договором ОСОБА_3 , яка є дружиною ОСОБА_2 , визнала, що 79 200 доларів США було отримано останнім у позику в інтересах їх сім`ї, відтав вважає, що вимога про стягнення коштів повинна бути пред`явлена до подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які зобов`язані нести солідарну відповідальність.

В подальшому, 18 вересня 2020 року, ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 10000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 23 вересня 2020 року.

Окрім того, 24 жовтня 2020 року ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_4 ще 10000 дол. США, які зобов`язувався повернути до 27 жовтня 2020 року.

3 листопада 2020 року ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 10000 доларів США, строком до 19 листопада 2020 року.

Загальний розмір грошових зобов`язань, за вищевказаними договорами позики, які ОСОБА_2 , зобов`язався повернути в повному обсязі, становить 109200 дол. США.

Позивачка зазначає, що 15 січня 2021 року між нею та ОСОБА_4 укладено договір відступлення прав вимоги за грошовими зобов`язаннями, відповідно до якого вона набула права кредитора за вказаними договорами позики.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були направлені відповідні повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні та вимоги добровільно виконати грошові зобов`язання.

Проте, відповідачі не повернули позику.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила стягнути в солідарному порядку із відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі 79 200 доларів США та стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у сумі 30 000 доларів США.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 червня 2024 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

У червні 2025 року представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , - адвокат Нестерчук С.С., звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Просила стягнути з позивачки на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 60000 грн. та 40000 грн вказаних витрат на користь ОСОБА_3 .

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 28 червня 2024 року відмовлено у задоволені заяви представника відповідачів адвоката Нестерчук С.С.

В апеляційній скарзі представник позивачки - адвокат Горлов Є.С., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове,- про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив факт укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в різні періоди договорів позики, за якими ОСОБА_2 отримав кошти та взяв на себе зобов`язання повернути їх у визначені договорами строк.

Проте, суд не надав належної оцінки тій обставині, що акт про відсутність зобов`язань не підписувався позивачкою. Жодних повноважень на його підписання остання нікому не надавала. Крім того, вищевказаний акт стосувався інших правовідносин, про що зазначено у самому акті. На момент підписання акта всі зобов`язання за укладеними договорами позики були відступлені та належали новому кредитору ОСОБА_1 .

Окрім того, звертає увагу на те, що в судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що розрахувався з боргом шляхом продажу позивачці житлового будинку, який належав його доньці. Іншого підтвердження виконання зобов`язань позичальник не надав.

Звертає увагу суду на те, що у даній справі мали місце також інші правовідносини.

Зокрема, 19 грудня 2018 року був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_5 передала у позику ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 100000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань був укладений договір іпотеки, предметом якого був житловий будинок, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 . 7 травня 2019 року ОСОБА_5 видала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_7 представляти її інтереси, за вказаним договором позики. В подальшому, ОСОБА_5 звернула стягнення на предмет іпотеки, про що складений акт про відсутність зобов`язань, який був підписаний ОСОБА_4 , як представником ОСОБА_5 .

Вважає, що суд першої інстанції дослідив вищевказані обставини, проте не надав їм належної оцінки, підійшовши поверхнево та формально до розгляду справи.

Наголошує на тому, що доводи відповідачів щодо виконання зобов`язань за рахунок продажу житлового будинку ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки вказаний житловий будинок забезпечував інші зобов`язання, що не стосуються спірних правовідносин.

Апеляційна скарга також була подана й представниками відповідачів на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 28 червня 2024 року, в якій адвокат Нестерчук С.С., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначає, що, розглядаючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що у відзиві на позовну заяву зазначено про намір протягом п`яти днів після ухвалення рішення у цій справі подати докази витрат на професійну правничу допомогу.

Зауважує, що у постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 916/2929/22 наголошено на різниці між заявою про стягнення судових витрат та заявою про намір подати докази понесення судових витрат, про яку йдеться у частині восьмій статті 129 ГПК Українни.

Так, у вказаній статті йдеться не про заяву про стягнення витрат, а саме про те, що розмір цих витрат встановлюється на підставі доказів, поданих або до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Докази можуть бути подані до закінчення судових дебатів у справі, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, ключовим є те, коли саме особа, яка має намір стягнути судові витрати, подала до суду докази та які дії для цього вчинила.

Звертає увагу на те, що цивільне процесуальне законодавство не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми заяви по ухвалення додаткового рішення, зокрема, не вказує, що заява повинна бути подана лише у письмовій формі та на певній стадії розгляду справи.

Таким чином, вважає, що суд позбавив відповідачів права на відшкодування понесених ними судових витрат, чим порушив принцип цивільного судочинства, передбаченого пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17 листопада 2010 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у борг грошові кошти в розмірі 121 600 доларів США, які зобов`язався повернути частинами у строк до 15 лютого 2011 року, про що складена розписка (том 1, а.с. 10).

В матеріалах справи міститься розписка від 13 квітня 2012 року, яка свідчить про те, що ОСОБА_2 підтвердив про наявність у нього боргу станом на 13 квітня 2012 року у сумі 97 000 доларів США, який він отримав від ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Вказані грошові кошти зобов`язався повернути у строк до 1 липня 2012 року. В розписці зазначив про те, що всі раніше написані ним розписки щодо боргів є недійсними (том 1, а.с. 11).

Відповідно до розписки від 3 вересня 2015 року ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 5 500 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 3 листопада 2015 року (том 1, а.с.12).

Згідно із розпискою від 4 грудня 2015 року ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 3 000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 1 лютого 2016 року (том 1 а.с.13).

В розписці від 13 вересня 2018 року міститься інформація про укладення договору позики, за умовами, якого ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 8 000 доларів США, для погашення існуючого боргу перед ОСОБА_8 . Вказані кошти ОСОБА_2 зобов`язувався повернути у строк до 13 вересня 2018 року.

Також у цій розписці вказано, що ОСОБА_2 визнає факт наявності станом на 13 вересня 2018 року боргу перед ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , який виник раніше, за іншими договорами позики, загальний розмір якого становить 80 500 доларів США.

ОСОБА_2 у розписці вказав, що таким чином після підписання останньої, його борг перед ОСОБА_1 та ОСОБА_4 складає 88 500 доларів США та зобов`язався повернути борг у такому порядку:

борг в розмірі 60 000 доларів США - протягом двох календарних днів з дня укладення ОСОБА_9 договору купівлі-продажу (будь-якого іншого договору відчуження) житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

борг в розмірі 20 000 доларів США - протягом трьох календарних місяців з дня укладення ОСОБА_9 договору купівлі-продажу (будь-якого іншого договору відчуження) житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

залишок боргу в розмірі 8 500 доларів США - протягом одного календарного року з дня укладення ОСОБА_9 договору купівлі-продажу (будь-якого іншого договору відчуження) житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

В розписці вказано, що встановлено новий строк виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 . Всі попередньо складені між ними розписки вважаються недійсними (том 1, а.с. 14, 15).

Згідно із розпискою від 5 лютого 2019 року, ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 8 800 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 5 березня 2019 року (том 1, а.с. 16).

З розписки від 6 березня 2019 року вбачається, що був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 взяв борг у ОСОБА_4 , грошові кошти у розмірі 8 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 5 квітня 2019 року (том 1, а.с. 17).

Розписка від 20 січня 2020 року свідчить про те, що ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 15000 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 1 лютого 2020 року (том 1, а.с. 18).

Зі змісту розписки від 4 березня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 10 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 15 березня 2020 року (а.с. 19).

16 квітня 2020 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 з іншої сторони укладено договір про визнання та підтвердження боргу та тимчасове користування житловими будинком, за умовами якого сторони визнали, що станом на день підписання договору, у ОСОБА_6 перед ОСОБА_5 існує непогашена заборгованість за договором позики, які укладені між сторонами раніше у розмірі 124 000 доларів США. Також, у ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 існує непогашена заборгованість за договором позики в розмірі 79 200 доларів США. Сторони домовились, що вимоги щодо стягнення та повернення позики у вказаному розмірі є дійсними та мають бути виконані у строк до 10 травня 2020 року.

У п. 1 договору вказано, що всі грошові кошти дійсно отримані ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , за раніше укладеними договорами позики та в інтересах сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Сторони договору обізнані про кожну із позик та їх цільове призначення.

В свою чергу, ОСОБА_5 , як власник житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_2 , надає право ОСОБА_2 та усім членам його сім`ї, які вказані у договорі, безперешкодно проживати у житловому будинку строком до 10 травня 2020 року, за умови самостійної сплати комунальних послуг, проведення поточного та капітального ремонтів, збереження будинку у повністю придатному для проживання та відчуження стані.

У п. 5 договору вказано, що до 10 травня 2020 року ОСОБА_2 зобов`язуються повернути ОСОБА_4 , а ОСОБА_6 повернути ОСОБА_5 усі грошові кошти, отримані в борг за вказаними договорами позики та укласти з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу житлового будинку, за ціною, що становить 203 200 доларів США.

У випадку якщо ОСОБА_2 та/або ОСОБА_6 не виконають обов`язок встановлений п. 5 цього договору, то з 10 травня 2020 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та всі члени їх сім`ї (в тому числі малолітні або неповнолітні особи) позбавляються права користування вказаним житловим будинком та земельною ділянкою та зобов`язані до 13 год. 10 травня 2020 року виселитись із житлового будинку за адресою : АДРЕСА_2 , разом усіма належними їм речами, а також передати ОСОБА_5 або її представнику ОСОБА_4 ключі від житлового будинку (а.с.20-22).

Розписка від 18 вересня 2020 року свідчить, про те що ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 23 вересня 2020 року. У разі оплати завдатку за купівлю житлового будинку у розмірі від 20000 до 30 000 доларів США. Зазначено, що дана розписка скасовується та втрачає свою силу за зобов`язання (а.с.23).

Відповідно до розписки від 24 жовтня 2020 року ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 10 000 доларів США, який зобов`язався повернути у строк до 27 жовтня 2020 року (а.с. 24).

З розписки від 3 листопада 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 19 листопада 2020 року (а.с. 25).

15 січня 2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення прав вимоги, за умовами якого ОСОБА_4 безоплатно відступив, а ОСОБА_1 набула право вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли за договорами позики, укладеними між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на загальну суму 109 200 доларів США. Остаточний строк виконання грошових зобов`язань ОСОБА_2 настав щодо повернення частини позики в розмірі 79 200 доларів США-10 травня 2020 року ; щодо повернення частини позики в розмірі 10 000 доларів США -23 вересня 2020 року ; щодо повернення частини позики в розмірі 10 000 доларів США -27 жовтня 2020 року ; щодо повернення частини позики в розмірі 10 000 доларів США - 19 листопада 2020 року (а.с. 26-27).

В матеріалах справи міститься акт про відсутність зобов`язань за договорами позики від 5 лютого 2021 року, складений ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які засвідчили, що ОСОБА_5 , ОСОБА_4 а також ОСОБА_1 станом на день складення цього акту будь-яких матеріальних претензій не мають за попередньо укладеними між сторонами договорами позики до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 . Також сторони засвідчили, що житловий будинок, який розташований за адресою : АДРЕСА_1 , та земельну ділянку за цією ж адресою на день складення цього акта повністю перейшов у володіння та користування ОСОБА_5 , як власника (а.с. 51).

Відповідно до листа Житомирського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області порушено кримінальне провадження 0001755, за ч. 3 ст. 190 КК України (а.с.60).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Відповідно до положень частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України , якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Зміст наявного в матеріалах справи договору відступлення прав вимоги, укладеного 15 січня 2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , свідчить про те, що позивачка набула право вимоги до ОСОБА_2 за договорами позики на загальну суму 109200 дол. США. Однак, у договорі не зазначено про те, за якими саме конкретно договорами позики відступається право вимоги.

У пункті 4 цього договору зазначено про те, що остаточний строк виконання грошових зобов`язань ( повернення коштів) ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 настав:

1)щодо повернення частини позики в розмірі 79200 дол. США 10 травня 2020 року; 2) щодо повернення частини позики в розмірі 10000 дол. США 23 вересня 2020 року; 3) щодо повернення частини позики в розмірі 10000 дол. США 27 жовтня 2020 року; 4) щодо повернення частини позики в розмірі 10000 дол. США 19 листопада 2020 року.

Отже, у цьому договорі міститься посилання на договори позики із зазначенням дат повернення боргу, однак не вказано про те, яка саме сума боргу та за якими конкретно договорами позики була відступлена ОСОБА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Що стосується відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвоката Нестерчук С.С., про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не було надано доказів понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК Українисуд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Матеріали справи свідчать, що докази витрат на професійну правничу допомогу не були подані у встановлений строк, відтак суд першої інстанції дійшов обґунтованого висовку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Горлова Єгора Сергійовича, залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 червня 2024 року, - без змін.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Нестерчук Світлани Сергіївни, залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 28 червня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча С удді: