Номер провадження: 22-ц/813/6482/25
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

13.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судової колегій судової палати з розгляду цивільних справ: Кострицького В.В., Коновалової В.А., Лозко Ю.П., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 16 січня 2024 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики, в якій просить суд визнати недійсним правочин договір позики від 12 березня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «БІІР ПРОПЕРТІ», предметом якого є позика 2000000 грн,-

встановив:

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 16 січня 2024 року було передано справу №521/23332/23 за підсудністю до Малиновського районного суду міста Одеси.

Не погодившись із вказаним рішенням 30 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою за допомогою підсистеми "Електронний суд" до Одеського апеляційного суду. Разом з апеляційною скаргою подали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної ухвали.

В мотивування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначали, що ОСОБА_1 лише 30.06.2025 року стало відомо, про те, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як ВПО у Київському районі м. Одеси .

Ухвалою Одеського апеляційного суду 21 липня 2025 року визнано причини пропуску заявлені ОСОБА_1 на апеляційне оскарження ухвали Київського районного суду міста Одеси від 16 січня 2024 року, зазначені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, неповажними. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 16 січня 2024 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики, в якій просить суд визнати недійсним правочин договір позики від 12 березня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «БІІР ПРОПЕРТІ», предметом якого є позика 2000000 грн, залишено без руху, запропоновано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, зазначені в тексті ухвали, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали. Роз`яснено ОСОБА_1 якщо вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, то буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження..

На ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 липня 2025 року ОСОБА_1 на адресу Одеського апеляційного суду надіслала заяву , відповідно до якої зазначала, що поважність причини пропуску строку полягає не в необізнаності про існування ухвали, а в об`єктивній неможливості отримати належний та допустимий доказ , а саме відповідь від Департаменту праці та соціальної політики №3ПТ-27627е/п від 08.08.2025 року, відповідно до якого надано підтвердження місця реєстрації відповідача ОСОБА_2 як внутрішньо-переміщеної особи, за запитом про надання якого ОСОБА_1 звернулась лише 24.07.2025 року, вважала, що доказ є новоствореним, та без нього не могла обґрунтувати звернення з апеляційною скаргою.

Перевіривши апеляційну скаргу, клопотання про поновлення строку апеляційного провадження, рішення суду, суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

При цьому, в своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду (рішення у справі «Рябих проти Росії»). Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Європейський Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) від 03 квітня 2008 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.

Поважними причинами для поновлення строку на апеляційне оскарження визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Оскаржувана ухвала судом була постановлена 16 січня 2024 року. Апеляційна скарга подана 30.06.2025 року. Отже, апеляційна скарга подана з пропуском строку, встановленого ст. 354 ЦПК України.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 стало відомо лише 30.06.2025 року про те, що відповідач ОСОБА_2 зарєстрований як ВПО у Київському районі м. Одеси, а тому вважала, що підсудність даної справи відноситься до Київського районного суду м. Одеси.

Отже, зазначені обставини підтверджують обізнаність ОСОБА_1 про ухвалення 16 січня 2024 року Київським районним судом м. Одеси оскаржуваної ухвали, та такі обставини підтримуються ж і самим скаржником.

Доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, що підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження є та обставина, що необізнаність сторони відповідача про місце реєстрації відповідача ОСОБА_2 підтверджена належними доказами, які було новостворено і не було можливості подати їх раніше, апеляційний суд зазначає, що за матеріалами справи відсутні належні та допустимі докази в обґрунтування виняткових обставин для поновлення строку, тому роз`яснює наступне.

Ухвалою Одеського апеляційного суду 21 липня 2025 року визнано причини пропуску заявлені ОСОБА_1 на апеляційне оскарження ухвали Київського районного суду міста Одеси від 16 січня 2024 року, зазначені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, неповажними. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 16 січня 2024 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики, в якій просить суд визнати недійсним правочин договір позики від 12 березня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «БІІР ПРОПЕРТІ», предметом якого є позика 2000000 грн, залишено без руху, запропоновано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, зазначені в тексті ухвали, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали. Роз`яснено ОСОБА_1 якщо вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, то буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження..

На ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 липня 2025 року ОСОБА_1 на адресу Одеського апеляційного суду надіслала заяву , відповідно до якої зазначала, що поважність причини пропуску строку полягає не в необізнаності про існування ухвали, а в об`єктивній неможливості отримати належний та допустимий доказ , а саме відповідь від Департаменту праці та соціальної політики №3ПТ-27627е/п від 08.08.2025 року, відповідно до якого надано підтвердження місця реєстації відповідача ОСОБА_2 як внутрішньо-переміщеної особи, за запитом про надання якого ОСОБА_1 звернулась лише 24.07.2025 року, вважала, що доказ є новоствореним, та без нього не могла обґрунтувати звернення з апеляційною скаргою.

Судова колегія дослідивши зміст вищевказаної заяви, не встановила належних обґрунтувань, щодо поважності причин пропущення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 ухвали Київського районного суду міста Одеси від 16 січня 2024 року, враховуючи, що ОСОБА_1 підтвердила про свою обізнаність про постановлення оскаржуваної ухвали, та на її власне переконання вважала, що не мала раніше обґрунтованих доказів в підтвердження своїх мотивів для звернення з апеляційною скаргою на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16 січня 2025 року, та звернулась з запитом про отримання нових доказів у справі лише після отримання ухвали Одеського апеляційного суду від 21.07.2025 року. Виходячи з встановлених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не надала об`єктивних доказів перешкоджання звернутися із запитом і отримати нові докази, одразу ж після того як дізналась про постановлення оскаржуваної ухвали, а тому судова колегія вважає підстави для поновлення строку зазначені в клопотанні та заяві ОСОБА_1 неповажними та доходить висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у даній справі з огляду на наступне .

Згідно ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 є позивачем у справі.

Відповідно до доручення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 надано адвоката Реву Світлану Леонідівну (т.1 а.с.69).

Відповідно до заяви адвоката Реви Світлани Леонідівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просила її додати до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» у даній справі.(т.1 а.с.68).

Відповідно до протоколу судового засідання від 16.01.2024 року адвокат Рева С.Л. приймала безпосередню участь в судовому засіданні , в якому вирішувалось питання про підсудність даної справи (т.1 а.с.89-90).

Довідкою про доставку електронного документу в електронному вигляді, щодо доставки ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2024 року, адвокат Рева С.Л. отримала в електронному кабінеті ЄСІТС 28.02.2024 року (т.1 а.с.101), крім цього ОСОБА_1 також отримала в електронному кабінеті ЄСІТС 28.02.2024 року копію вищевказаної ухвали (т.1 а.с. 104).

Враховуючи, що ОСОБА_1 та її адвокат Рева С.Л. є авторизованими користувачама системи ЄСІТС та долучені в кабінеті у даній справі, апеляційний суд звертає увагу, що відповідач ОСОБА_2 після ухвалення вищевказаних ухвал подавав заяви також за допомогою системи ЄСІТС, в яких зазначав свою адресу у вигляді : АДРЕСА_1 , яка відноситься до Київського району міста Одеси (т. 1 а.с.110,114 тощо).

Тобто, судова колегія, на підставі вищедосліджених матеріалів встановила, що ОСОБА_1 з 26.03.2024 року відомо про місце мешкання відповідача у справі ОСОБА_2 , а доводи її клопотання про поновлення строку містять суперечливі відомості, які не узгоджуються з вищедослідженими матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладені факти, які обґрунтовані належними доказами, судова колегія приходить висновку, що причини зазначені в клопотанні та заяві ОСОБА_1 про поновлення строку є не поважними, так як представником позивача пропущено тридцять днів строку на звернення з апеляційною скаргою.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається зазначати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено: «право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані».

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України», від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які повязані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та може призвести до порушення прав іншої сторони процесу. Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 16 січня 2024 року, оскільки наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 16 січня 2024 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики, в якій просить суд визнати недійсним правочин договір позики від 12 березня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «БІІР ПРОПЕРТІ», предметом якого є позика 2000000 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту її підписання.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко