Справа № 645/5796/25
Провадження № 2-з/645/35/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року м. Харків

Суддя Немишлянського районного суду м. Харкова Лисенко О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення порядку участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення графіку спілкування,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської, про визначення порядку участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення графіку спілкування.

Разом з позовною подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить суд:

1) до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення графіку спілкування, третя особа: Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, визначити тимчасовий графік спілкування ОСОБА_1 з його сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- побачення батька із сином кожну першу та третю суботу місяця в період з 16:00 до 18:00 за місцем проживання дитини з можливістю спільних прогулянок та відвідування розважальних закладів, у присутності матері;

- побачення батька із сином кожен четвер у період з 18:00 до 19:00 за місцем проживання дитини, у присутності матері;

- спілкування батька із сином щопонеділка та щосереди через відеозв`язок за допомогою мобільних додатків Telegram, WhatsApp, Viber триває до 30 хвилин у період з 19:00 до 19:30 години.

Заявник обґрунтовує заяву тим, що після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами спільний син ОСОБА_4 постійно проживає разом із матір`ю.

Зазначає, що цілком виконує батьківські обов`язки та має намір підтримувати постійні відносини із сином. Між батьком та сином сформувався тісний емоційний зв`язок: з народженням позивач брав активну участь у вихованні дитини, приділяв сину багато часу та уваги.

Після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами відповідач систематично умисно перешкоджає особистому спілкуванню батька із сином. Починаючи з лютого 2025 року, позивач неодноразово зіштовхувався з ігноруванням його звернень щодо узгодження зустрічей, які направлялись відповідачу шляхом направлення SMS-повідомлень та через месенджер Telegram. Більше того, відповідач також регулярно скасовує попередньо погоджені зустрічі в останній момент, при цьому навідріз відмовляється узгоджуватися інший час для зустрічей. Також були випадки, коли відповідач не з`явилася у визначеному місці зустрічі, при цьому її телефон був вимкнений, у зв`язку з чим позивач навіть не міг з`ясувати причину її не перебування на місці зустрічі разом із дитиною.

Зазначає, що відповідач на власний розсуд вирішила, що позивач має право бачитись з дитиною лише один раз на місяць, незважаючи на те, що батьки мають рівні права щодо дитини. Через поведінку відповідача, яка систематично перешкоджає у реалізації позивачу його батьківських прав, позивач кілька разів був вимушений викликати наряди поліції та надавав працівникам поліції відповідні письмові пояснення з даного приводу. Такі випадки, зокрема, мали місце 16.03.2025 та 08.06.2025. Зазначено підтверджується копіями письмових пояснень, які були надані позивачем працівникам поліції.

Заявник неодноразово намагався врегулювати порядок спілкування в досудовому порядку: пропонував укласти письмову угоду про здійснення батьківських прав, проте відповідач вирішувати дане питання в досудовому порядку не бажає, постійно посилається на те, що у позивач немає судового рішення, яке зобов`язувало б її забезпечувати побачення дитини з батьком.

Оскільки заявник позбавлений можливості вирішити в досудовому порядку визначення порядку участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення графіку спілкування, останній вимушений звернутись до суду з відповідним позовом та заявою про забезпечення позову.

Суддя, вивчивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 6, 7, 11 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За таких обставин, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суд має перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що предметом розгляду у даній справі є визначення порядку участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_4 шляхом встановлення графіку спілкування батька з сином.

Відповідно до п. 4 та п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Із матеріалів справи вбачається, що батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 05.10.2022.

Також судом встановлено, що між батьками виник спір щодо участі батька у вихованні дитини та між сторонами склалися стосунки, які наразі позбавляють можливості батька регулярно спілкуватися з дитиною.

З наданих до заяви скріншотів переписки позивача з відповідачем в меседжері Telegram, вбачається, що сторони не можуть самостійно дійти згоди щодо визначення участі батька у вихованні дитини та визначення графіку спілкування.

Також з дослідження додатків до заяви про забезпечення позову, вбачається що позивач вимушений був звертатись до органів поліції з заявою про вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною.

Отже, з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з сином, погіршенню психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді, забезпечення позову є доцільним.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Відповідно до статті 141СКУкраїни мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що батько, який на час вирішення справи проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Враховуючи вищевикладене, інтереси дитини, її вік, суд приходить до висновку, що з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення участі батька у вихованні дитини та визначення графіку спілкування вважає за можливе в порядку забезпечення позову, визначити час спілкування малолітньої дитини ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 : побачення батька із сином кожну першу та третю суботу місяця в період з 16:00 до 18:00 за місцем проживання дитини з можливістю спільних прогулянок та відвідування розважальних закладів, у присутності матері; побачення батька із сином кожен четвер у період з 18:00 до 19:00 за місцем проживання дитини, у присутності матері.

З урахуванням малолітнього віку дитини, а саме 2 роки 11 місяців, можливості сприйняття, концентрації уваги та психофізіологічного розвитку, суд відмовляє в частині встановлення спілкування батька із сином щопонеділка та щосереди через відеозв`язок за допомогою мобільних додатків Telegram, WhatsApp, Viber триває до 30 хвилин у період з 19:00 до 19:30 години.

Враховуючи викладене заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153, 258-261, 353-355 ЦПК України суд,

ухвалив

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення порядку участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення графіку спілкування.

Зобов`язати ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_1 в побаченнях та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити графік побачень батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 :

кожну першу та третю суботу місяця в період з 16:00 до 18:00 за місцем проживання дитини з можливістю спільних прогулянок та відвідування розважальних закладів, у присутності матері;

кожен четвер у період з 18:00 до 19:00 за місцем проживання дитини, у присутності матері.

В решті вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 29.08.2025.

Суддя О.О. Лисенко