ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/634/24Головуючий у 1-й інстанції Тхорик І.І.
Провадження № 22-ц/817/544/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів - Костіва О.З., Храпак Н.М.

за участю секретаря - Панькевич Т.І.,

представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №595/634/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Тарчинська Леся Ярославівна на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 03 березня 2025 року (ухвалене суддею Тхорик І.І., повний текст рішення складено 11 березня 2025 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом (в подальшому позовні вимоги були змінені).

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що він разом із ОСОБА_2 з грудня 2018 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, спільно проводили дозвілля, приймали участь у питаннях життєзабезпечення родини, купували продукти харчування тощо, спільно сплачували комунальні послуги, проводили поточні ремонтні роботи в житлі, доглядали один одного під час хвороб.

Стверджував, що в 2019 році вони разом їздили на сезонні роботи в Естонську Республіку і зароблені там кошти вклали в ремонт будинку АДРЕСА_1 , де проживали разом із дітьми ОСОБА_2 .

Вказував про те, що у 2020 році вони також разом їздили на сезонні роботи в Республіку Польща, а коли повернулися, то вирішили купити собі житловий будинок, щоб жити окремо від дітей відповідачки.

Зазначав, що особисто домовлявся із продавцем нерухомості ОСОБА_3 про купівлю будинку по АДРЕСА_2 , а також трьох земельних ділянок: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,06 га, кадастровий номер :03:001:0178; для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0787 га, кадастровий номер :03:001:0179 та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0462 га, кадастровий номер :03:001:0180 і особисто дав їй більшу половину коштів від вартості будинку та земельних ділянок, як завдаток. При цьому будь яких письмових чи нотаріально посвідчених договорів між ними не укладалося.

Після цього, він знову поїхав на сезонні робити в Республіку Польща, а його співмешканка ОСОБА_2 займалась оформленням договору купівлі-продажу вищевказаного будинку, який за попередньою домовленістю мав бути оформлений на них обох.

Стверджував, що згодом дізнався, що його співмешканка оформила договори купівлі-продажу лише на своє ім`я.

Зазначав, що всі зароблені кошти він вкладав в ремонт будинку по АДРЕСА_2 , а саме купував всі необхідні для ремонту матеріали та своїми руками робив ремонт.

Вказував на те, що в листопаді 2022 року вони з ОСОБА_2 припинили фактичні шлюбні відносини і вона пішла проживати до дочки в будинок по АДРЕСА_1 , а він залишився проживати по АДРЕСА_2 .

З того часу ОСОБА_2 виганяє його з будинку і говорить, що будинок належить тільки їй, міняє замки, відключила газопостачання та різними шляхами перешкоджає йому проживати в будинку, не зважаючи на те, що іншого житла у нього немає.

Крім того, в лютому 2024 року ОСОБА_2 звернулась у відділення поліції №2 (м. Бучач) із заявою про кримінальне правопорушення, стверджуючи, що він незаконно, без будь яких правових підстав, проник до її житла по АДРЕСА_2 .

Звертав увагу на те, що відповідно до тексту заяви про кримінальне правопорушення вона визнає, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах та розповідає про сцени ревнощів, які відбувалися між ними. Також із вказаної заяви вбачається, що вона визнає той факт, що будинок вони придбали разом.

Оскільки вони з ОСОБА_2 не змогли домовитися про порядок поділу майна, то він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

На підставі наведеного просив:

1) визнати спільним сумісним майном його - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,06 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:001:0178; земельну ділянку площею 0,0787 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:001:0179; земельну ділянку площею 0,0462 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:001:0180;

2) в порядку поділу спільного майна визнати за ним - ОСОБА_1 право приватної власності на: 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,06 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:001:0178; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0787 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:001:0179; 1/2 земельної ділянки площею 0,0462 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:001:0180.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 03 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 25 березня 2024 року у даній справі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Тарчинська Л.Я. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Вказує на те, що сторони фактично проживали як подружжя з грудня 2018 року по листопад 2023 року та регулярно виїжджали на сезонні роботи за кордон.

Звертає увагу на те, що в період коли було придбано спірне майно, ОСОБА_2 виїжджала на сезонні роботи двічі: з 20.02.2021 року по 11.05.2021 року та з 26.06.2021 року по 19.09.2021 року. Позивач виїжджав 1 раз, але на більш тривалий період з 05.03.2021 року по 19.09.2021 року.

Також звертає увагу на те, що сторони повернулись в Україну разом 19.09.2021 року через пункт пропуску "Шегині" одним транспортним засобом, відповідно це підтверджує пояснення позивача дані ним у судовому засіданні, що після того як він з ОСОБА_2 дали завдаток за будинок вони перебували на сезонних роботах в Республіці Польща разом, заробляючи решту коштів, які були їм потрібні для купівлі спірного будинку та земельних ділянок.

Зазначає, що коли зароблених коштів вже було достатньо, ОСОБА_2 забрала свої зароблені кошти та кошти, які заробив ОСОБА_1 і поїхала в Україну оформити договір купівлі-продажу спірного майна, після чого вона повернулася назад в Польщу до ОСОБА_1 та у вересні цього ж року вони повернулися разом в Україну.

Вважає, що дані обставини підтверджують те, що сторони неодноразово спільно перетинали державний кордон України та спільно заробляли кошти на спірне майно і придбали його за рахунок спільних трудових зусиль, однак суд першої інстанції взяв до уваги лише один спільний виїзд сторін на сезонні роботи.

Вважає, що фотознімок з сторінки ОСОБА_2 у соціальній мережі Facebook, на якому зображені сторони і який датований 23 березнем 2020 року також підтверджує те, що сторони спільно проживали уже на той час.

Вказує на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою абзац шостий заяви про кримінальне правопорушення, з якою ОСОБА_2 звернулася у поліцію, де вона вказує: "В березні 2020 року ми поїхали до Польщі. Із-за кордону приїхали в різні місяці і кожен сам до себе. В липні поїхали знову разом до Польщі на малину. Після того, як приїхали, він почав проживати у мене вдома." Потім у восьмому абзаці ОСОБА_2 зазначає: "Купивши хату ми проживали за старою адресою, бо там не було зроблено ремонтів. Протягом 2023 року у нас з ОСОБА_4 погіршилися відносини. Він почав говорити, що я ходжу на ліво і що маю багато коханців.", відповідно вважає, що відповідач підтвердила той факт, що вони з позивачем фактично проживали разом та між ними були відносини притаманні подружжю.

Посилається на те, що місцевий суд не взяв до уваги пояснення свідків, а пояснення свідка ОСОБА_5 взагалі перекрутив вказавши, що про вказані обставини йому стало відомо від інших людей, однак, яких саме він не пам`ятає.

Зазначає, що вказаний свідок дійсно озвучив це у судовому засіданні, але це була його відповідь на запитання представника відповідача звідки йому стали відомі обставини купівлі будинку і не стосувалася решти його пояснень, оскільки в судовому засіданні він пояснив, що є сусідом ОСОБА_2 і все бачив особисто.

В той же час, решту свідків, допитаних в суді першої інстанції також вказували, що поведінка сторін містила ознаки притаманні для спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Вважає, що оскільки позивач, коли почав жити разом з відповідачкою, перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 й цей шлюб було розірвано рішенням Бучацького районного суду 17.11.2020 року, суд першої інстанції мав усі підстави та докази для того, щоб встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу з 18.11.2020 року до листопада 2023 року.

Звертає увагу на те, що у своєму рішенні суд першої інстанції посилається на договори купівлі продажу, в яких ОСОБА_2 стверджує, що вона вдова з 23 серпня 2017 року, станом на 08 червня 2021 року в шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, гроші за які набувається житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами є її особистою приватною власністю.

Однак, нотаріус вніс ці твердження в договори зі слів самої ОСОБА_2 , не перевіряючи їх.

Разом з тим, суд залишив поза увагою пояснення свідка ОСОБА_3 , яка стверджувала, що текст договору не читала, оскільки ОСОБА_2 не мала наміру оплачувати витрати, які виникли у зв`язку з оформленням договорів купівлі-продажу і між ними виникла суперечка та коли вони досягли консенсусу ОСОБА_3 підписала договори не читаючи, так як поспішала на автобус.

Окрім того, свідок ОСОБА_3 повідомила суду, що саме ОСОБА_1 домовлявся з нею про продаж спірного майна і саме від нього вона отримала завдаток за це майно в розмірі 500 доларів США та 500 євро і під час цього як гарантію з свого боку вона передала йому ключі від гаража.

Також відмовляючи в позові суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що позивач проживає у спірному будинку та у нього відсутнє будь-яке інше житло.

Вважає, що оскільки відповідачка не спростувала презумпцію спільності права власності з позивачем на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, в місцевого суду були наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Від представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Андрусенко І.Я. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що в період з 18 грудня 2020 року (до 18 грудня 2020 року позивач перебував у шлюбі з іншою особою) по 08 червня 2021 року (дата придбання спірного майна) сторони не могли проживати однією сім`єю, оскільки значну частину спірного періоду проживали в різних населених пунктах.

Крім того звертає увагу, що виходячи із відповідей Державної прикордонної служби, період (зі спірного періоду) проживання позивача на території України (після розірвання шлюбу) є період з 18 грудня 2020 року по 05 березня 2021 року, а період проживання відповідачки на території України є період з 28 грудня 2020 року по 20 лютого 2021 року.

Звертає увагу на відсутність в матеріалах справи письмових доказів на підтвердження отримання сторонами доходів у розмірі 60 336 грн. (кошти за які було придбане спірне майно відповідачкою) за період з 18 грудня 2020 року по 08 червня 2021 року.

Відповідно сторони не могли придбати вказане майно за спільні кошти.

Вказує на те, що факт спільного проживання сторін у спірний період не підтверджується жодними доказами.

Доказів на підтвердження факту передачі позивачем завдатку за спірне майно, в матеріалах справи також немає.

Стверджує, що спірне майно було придбане відповідачкою за її особисті кошти.

Звертає увагу на те, що факт спільного проживання чоловіка і жінки за однією адресою, не свідчить про сімейні відносини між ними.

Вважає, що свідок ОСОБА_3 не могла отримувати авансові кошти від позивача у травні 2021 року, оскільки у цей час позивач перебував за межами України, а факт отримання завдатку не підтверджено жодними письмовими доказами.

Вказує на те, що жоден із свідків не зміг підтвердити факт спільного проживання сторін однією сім`єю в період з 18 грудня 2020 року по 08 червня 2021 року.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Тарчинська Л.Я. підтримали вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній.

В судовому засіданні представник відповідачки - адвокат Андрусенко І.Я. заперечив проти вимог апеляційної скарги з мотивів, викладених у відзиві.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до наступного.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.

Судом встановлено наступні обставини справи.

12 лютого 2024 року ОСОБА_2 зверталася до відділення поліції № 2 (м. Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області з проханням невідкладно внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.162 КК України, порушення недоторканності житла. Заяву мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_7 , після чого вона разом з дітьми залишилася проживати за адресою в АДРЕСА_1 . У 2018 році вона їздила за кордон. У жовтні 2018 року до неї подзвонив ОСОБА_1 , який розпитував як у неї справи, що вона поробляє та з ким проживає. В грудні вона приїхала додому. 17 грудня ОСОБА_4 зателефонував їй і сказав, що приїде на каву з подарунком. Вони посиділи, після чого останній поїхав до себе додому 06 січня 2019 року він відвіз її на святий вечір до її мами в с. Броварі, надалі привіз її назад додому і поїхав до себе за місцем проживання в м. Бучач в районі цукрового заводу. 09 липня 2019 року вона з ОСОБА_8 та похресницею ОСОБА_9 поїхали до Польщі. На той час вони жили окремо, але спілкувалися як друзі. Після Польщі вони роз`їхалися по своїх домівках. У 2020 році в них було дружнє спілкування, він приїжджав час від часу на каву, допомагав щось привезти з м. Бучач. В березні 2020 року вони поїхали до Польщі. Із-за кордону приїхали в різні місяці і кожен сам до себе. В липні поїхали знову разом до Польщі на малину. Після того, як приїхали, він почав проживати у неї вдома. У 2021 році вона вирішила купити будинок в тому ж селі, лиш на іншій АДРЕСА_2 , що стверджується договором купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами від 08.06.2021 року. Купивши хату, вони проживали за старою адресою, бо там не було зроблено ремонтів. Упродовж років вона їздила на заробітки, щоб заробити на мінімальний ремонт. У 2023 році вона зробила ремонт у будинку. Протягом 2023 року вона переважно була за кордоном. Упродовж 2023 року в них з ОСОБА_4 погіршилися відносини. Після того, як вони перестали спілкуватися, люди в селі почали говорити, що до нього приходить ОСОБА_11 . На даний час ОСОБА_12 без її дозволу проживає у її будинку по АДРЕСА_2 .

Згідно відповіді ВП № 2 (м. Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області № 4610/103/01-2024 від 17.03.2024 року, ОСОБА_2 повідомили, що її звернення з приводу вчинення протиправних дій ОСОБА_1 розглянуте і зареєстроване в інформаційно-телекомунікаційній системі ІПНП ВП № 2 (м. Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області за № 878 від 16.02.2024 року. В процесі проведення повної та всебічної перевірки було встановлено, що в даній ситуації відсутній будь-який склад адміністративного чи кримінального характеру, а містяться цивільно-правові ознаки, які не входять до компетенції поліції.

Згідно довідки № 62, виданої старостою Передмістянського старостинського округу Бучацької міської ради Чортківського району Тернопільської області М. Басарабою 18 березня 2024 року, ОСОБА_1 , 1969 року народження, проживає по АДРЕСА_2 , без реєстрації.

За даними відповіді Бучацького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області № 80/35.12.1-07.4 на адвокатський запит № 155 від 16.04.2024 року, у Відділі наявний актовий запис про шлюб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 . В актовому записі про шлюб стосовно зазначених вище осіб наявна відмітка про розірвання шлюбу на підставі рішення Бучацького районного суду Тернопільської області про розірвання шлюбу № 595/1391/20 від 17.11.2020 року. Актовий запис про розірвання шлюбу не складався, оскільки рішення суду постановлене судом після набрання чинності ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 31 березня 2021 року у справі № 595/48/21, яке постановою Тернопільського апеляційного суду від 09 червня 2021 року залишено без змін, в позові ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - відмовлено.

Згідно із відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-30648/18/24-Вих від 06.05.2024 року, згідно наявної в базі даних інформації щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України в період з 01.11.2020 року по 31.12.2021 року, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 05.03.2021 року здійснив виїзд через пункт пропуску Шегині, 19.09.2021 року - в`їзд через пункт пропуску Шегині, 02.10.2021 року - виїзд через пункт пропуску Шегині, 19.12.2021 року - в`їзд через пункт пропуску Краківець. Іншої інформації немає. Вказана інформація також підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , заповненого на ім`я ОСОБА_14 .

Згідно відповіді Бучацької міської ради № 08-10/1078 від 09.05.2024 року, на ухвалу суду від 01.05.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою по АДРЕСА_3 не зареєстрований, 10.04.2023 року знятий з реєстрації за заявою власника, що також вбачається з Витягу з реєстру Бучацької територіальної громади № 2024/004560989, сформованого 07.05.2024 року.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 380089-93 від 24.05.2024 року, власником садового будинку АДРЕСА_3 і споруд, є ОСОБА_6 .

За даними відповіді Головного управління ДПС у Тернопільській області № 8271/6/19-00-12-01-03 від 09.05.2024 року на запит № 1900-2024-0000481 від 08.05.2024 року, щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 4 кварталу 2020 року по 2 квартал 2021 року, ОСОБА_1 у 4 кварталі 2020 року нараховано і виплачено 7000,00 грн ФГ «Заричне» за надання земельної частки (паю) в лізинг, оренду або суборенду. Відсутня інформація про доходи ОСОБА_1 за 1 - 2 квартал 2021 року.

Згідно із відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-48020/18/24-Вих від 11.07.2024 року, згідно наявної в базі даних інформації щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України в період з 01.01.2020 року по 31.12.2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 07.03.2020 року здійснила в`їзд через пункт пропуску Грушів, 26.06.2020 року - виїзд через пункт пропуску Шегині, 01.09.2020 - в`їзд через пункт пропуску Краківець, 20.10.2020 року - виїзд через пункт пропуску Шегині, 25.12.2020 року - в`їзд через пункт пропуску Шегині, 20.02.2021 року - виїзд через пункт пропуску Шегині, 11.05.2021 року - в`їзд через пункт пропуску Шегині, 26.06.2021 року - виїзд через пункт пропуску Шегині, 19.09.2021 року - в`їзд через пункт пропуску Шегині, 02.10.2021 року - виїзд через пункт пропуску Шегині, 19.12.2021 року - в`їзд через пункт пропуску Краківець, 25.03.2022 року - виїзд через пункт пропуску Шегині, 28.05.2022 року - в`їзд через пункт пропуску Шегині, 15.06.2022 року - виїзд через пункт пропуску Шегині, 12.08.2022 року - в`їзд через пункт пропуску Шегині, 22.03.2023 року - виїзд через пункт пропуску Шегині, 27.05.2023 року - в`їзд через пункт пропуску Шегині, 18.06.2023 року - виїзд через пункт пропуску Грушів, 10.08.2023 року - в`їзд через пункт пропуску Шегині, 25.08.2023 року - виїзд через пункт пропуску Шегині, 23.09.2023 року - в`їзд через пункт пропуску Шегині, 26.09.2023 року - виїзд через пункт пропуску Шегині, 27.09.2023 року - в`їзд через пункт пропуску Краківець. Іншої інформації немає.

За даними відповіді Головного управління ДПС у Тернопільській області № 3509/5/19-00-12-02-03 від 11.07.2024 року на запит № 1900-2024-0000765 від 11.07.2024 року, щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2021 року, відсутня інформація про доходи ОСОБА_2 .

Згідно із договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, посвідченого приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І. 08 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1931, ОСОБА_3 передала за плату, а ОСОБА_2 прийняла належний ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно п.3 договору продаж цей вчинено за 39950 грн, які покупець оплатив повністю продавцеві готівкою ще до підписання цього договору 08 червня 2021 року. Згідно п.21 договору покупець стверджує, що вона вдова з 23 серпня 2017 року, станом на 08 червня 2021 року в шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, гроші за які набувається житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами є її особистою приватною власністю. За даними п.24 договору, сторони свідчать, що у тексті договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені в його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І. 08 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1932, ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0178, площею 0,06 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а ОСОБА_2 прийняла земельну ділянку і сплатила за неї обговорену грошову суму в розмірі 11856,00 грн. Згідно п.16 договору продавець продав, а покупець купив земельну ділянку вільну від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, про яких, в момент складання даного договору продавець чи покупець не могли знати. Витрати за складання та посвідчення цього договору оплачує покупець (п.17). Також в договорі зазначено, що покупець стверджує, що вона вдова з 23 серпня 2017 року, станом на 08 червня 2021 року у шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, гроші за які набувається земельна ділянка, є її особистою приватною власністю. Сторони свідчать, що у тексті договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу земельної ділянки, будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені в його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення.

Окрім того, за даними договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І. 08 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1933, ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0179, площею 0,787 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, а ОСОБА_2 прийняла земельну ділянку і сплатила за неї обговорену грошову суму в розмірі 5375,00 грн. Згідно п.16 договору продавець продав, а покупець купив земельну ділянку вільну від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, про яких, в момент складання даного договору продавець чи покупець не могли знати. Витрати за складання та посвідчення цього договору оплачує покупець (п.17). Також в договорі зазначено, що покупець стверджує, що вона вдова з 23 серпня 2017 року, станом на 08 червня 2021 року у шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, гроші за які набувається земельна ділянка, є її особистою приватною власністю. Сторони свідчать, що у тексті договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу земельної ділянки, будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені в його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення.

Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І. 08 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1934, ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0180, площею 0,0462 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, а ОСОБА_2 прийняла земельну ділянку і сплатила за неї обговорену грошову суму в розмірі 3155,00 грн. Згідно п.16 договору продавець продав, а покупець купив земельну ділянку вільну від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, про яких, в момент складання даного договору продавець чи покупець не могли знати. Витрати за складання та посвідчення цього договору оплачує покупець (п.17). Також в договорі зазначено, що покупець стверджує, що вона вдова з 23 серпня 2017 року, станом на 08 червня 2021 року у шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, гроші за які набувається земельна ділянка, є її особистою приватною власністю. Сторони свідчать, що у тексті договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу земельної ділянки, будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені в його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що він із ОСОБА_15 є сусідами. Йому відомо, що ОСОБА_16 та ОСОБА_12 проживали разом у будинку ОСОБА_17 з її дочкою по АДРЕСА_1 , де усе було в старому вигляді. ОСОБА_12 там багато працював, загородив будинок, поміняв вікна. Знає, що ОСОБА_16 відбила його від жінки. Йому відомо про те, що ОСОБА_12 заробив гроші і за його кошти ОСОБА_18 купила будинок, який записала на себе. Йому стало відомо про вказані обставини від інших людей, однак, яких саме не пам`ятає. ОСОБА_18 також їздила у Польщу на роботу.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні в суді першої інстанції пояснила, що по сусідству з її господарством ОСОБА_12 і ОСОБА_16 придбали житловий будинок, в якому спільно робили ремонт, привозили до будинку техніку, холодильник тощо. Вона сприймала їх як чоловіка та дружину. Також їй відомо, що вони тримали в господарстві кролі, вона особисто бачила у господарстві клітки. Вона знає, що ОСОБА_12 та ОСОБА_16 разом їздили на заробітки, однак їй невідомо скільки грошей вони заробляли. Бачила, що вони везли будівельні матеріали, однак за чиї кошти такі були придбані їй невідомо. Знає, що ОСОБА_12 та ОСОБА_16 жили там спільно.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні в суді першої інстанції пояснила, що знайома з ОСОБА_8 та спілкується з ним. Перед тим, як ОСОБА_16 придбала спірний житловий будинок до неї телефонував ОСОБА_4 , який у той час перебував у Польщі, і цікавився такимпродажем. Вони домовилися про зустріч, ОСОБА_12 з ОСОБА_16 приїхали, оглянули будинок, їм усе сподобалося. Однак сказали, що на даний час вони не мають коштів. ОСОБА_4 дав їй завдаток 500 доларів і 500 євро. Вона почекала коли ОСОБА_18 приїхала з Польщі, після чого вони пішли до нотаріуса переписувати будинок. ОСОБА_12 з ОСОБА_16 повідомили, що купують будинок для себе, оскільки з ними живе дочка з сім`єю. Наголосила, що у 2021 році ОСОБА_12 дав їй завдаток і сказав, що їде до Польщі, заробить гроші і поверне решту. При купівлі будинку була лише ОСОБА_18 . У судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердила, що підписи у договорах проставила саме вона.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що він колись працював з ОСОБА_4 у м. Київ. Йому відомо, що ОСОБА_12 та ОСОБА_16 спільно проживали. ОСОБА_12 заробляв гроші, купував техніку, разом з ОСОБА_16 робили ремонт. Зазначив, що ОСОБА_12 звертався до нього за допомогою, коли в кухні падала стеля і він йому допоміг з ремонтом. Біля їхнього будинку є городи, вони тримали у господарстві кролів, курей. Ремонти робили після початку війни, а саме лютого 2022 року. Не може сказати коли в них появилося господарство. Коли він з ОСОБА_8 робили ремонт, то ОСОБА_18 давала їм обід, який готувала у себе вдома. За заробітки ОСОБА_18 і ОСОБА_4 йому нічого невідомо, йому про це ніхто не розповідав.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що з ОСОБА_8 він перебуває у дружніх відносинах. Спочатку ОСОБА_12 жив з ОСОБА_16 , потім відносини між ними розладились. Він допомагав ОСОБА_4 робити ремонт у придбаному будинку. Кошти на матеріали давав ОСОБА_4 . Йому невідомо, хто саме купував будинок. Зі слів ОСОБА_4 , він передав ОСОБА_18 кошти і вона придбала будинок. Коли робили ремонт там ще ніхто не проживав. Йому відомо, що ОСОБА_18 його вигнала і він пішов проживати на іншу хату. Про заробітки ОСОБА_18 він не знає. Щодо ОСОБА_4 , то йому відомо, що такий заробляв кошти, скільки саме сказати не може. В господарстві нічого не утримувалось.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що ОСОБА_4 є його колишнім колегою, між ними збереглися дружні стосунки. Йому відомо, що ОСОБА_4 спочатку проживав із ОСОБА_18 в будинку, де також проживала дочка останньої, купував додому продукти харчування. Йому невідомо чи ОСОБА_12 з ОСОБА_16 вели спільне господарство. ОСОБА_4 йому жалівся, що ОСОБА_18 купила будинок, а його у договорі не вписала.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні в суді першої інстанції пояснила, що з ОСОБА_4 перебуває у дружніх стосунках, а зі ОСОБА_18 не спілкується, оскільки вона проживала та перебувала у шлюбі з рідним братом ОСОБА_18 , з яким на сьогоднішній день шлюб розірвала. Проте, раніше вони близько спілкувалися, ходили один до одного в гості. ОСОБА_12 з ОСОБА_16 тримали свиней, курей, разом обробляли город. Її господарство знаходиться по сусідству з придбаним ОСОБА_16 будинком. Їй відомо про плани ОСОБА_1 та ОСОБА_16 з приводу спільного придбання будинку. На новій хаті вони тримали лише кролів. Одночасно вказала, що їй невідомо, щоб ОСОБА_18 проявляла ревнощі до ОСОБА_4 через неї. Також їй невідомо хто з них і скільки заробляє.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, несли спільні витрати, тобто мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, а той факт, що сторони 02 жовтня 2021 року разом виїхали за кордон одним транспортним засобом, за їхніми поясненнями на сезонні роботи, і спільно повернулися в Україну 19 грудня 2021 року, сам по собі не свідчить про те, що вони спільно проживали, мали спільні права та обов`язки та були поєднані спільним побутом. Відповідно суд вважав, що позивач в силу вимог ст.77, 78, 81 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами факт власної участі у грошовій чи іншій формі у придбанні спірного майна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У справі, що переглядається, спір стосується встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділу набутих у цей час житлового будинку та земельних ділянок.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 4 СК України кожна особа має право на проживання в сім`ї та на повагу до свого сімейного життя. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 21 СК України).

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом в постановах від 18 грудня 2024 року в справі № 185/11061/21, від 02 жовтня 2024 року в справі № 463/5823/22 та ін.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року в справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказала, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Водночас покази свідків та спільні світлини самі собою не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (див. постанови Верховного Суду від 18 грудня 2024 року в справі № 185/11061/21, від 18 жовтня 2023 року в справі № 201/11673/20 та ін.).

У постановах від 12 лютого 2025 року в справі № 361/5996/19, від 23 грудня 2024 року в справі № 177/1163/16-ц, від 30 червня 2022 року в справі № 694/1540/20 та інших Верховних Суд виснував, що факти спільного відпочинку сторін, спільної присутності на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивача, самі собою, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

У постанові від 03 липня 2019 року в справі № 554/8023/15 (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), і підсумувала, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають в зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Отже, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, суд має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок їхньої спільної праці.

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя.

Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 592/12323/20, від 18 грудня 2024 рокув справі № 185/11061/21 та ін.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

За загальним правилом, визначеним статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін.

Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а першочергово їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Так, в позовній заяві ОСОБА_1 стверджував про те, що сторони фактично проживали як подружжя з грудня 2018 року по листопад 2023 року, регулярно виїжджали на сезонні роботи за кордон та спірне майно було придбане зі їх спільні кошти.

Разом з тим, суд першої інстанції слушно взяв до уваги ту обставину (яка не заперечувалась сторонами), що до 18 грудня 2020 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 , який розірваний рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області 17 листопада 2020 року, що набрало законної сили 18.12.2020 (справа №595/1391/20).

Також встановивши, що ОСОБА_1 , 05.03.2021 року виїхав з території України, а повернувся 19.09.2021 року, в той час, як ОСОБА_2 20.02.2021 року виїхала з території України, а повернулася 11.05.2021 року, що підтверджено відповідними відповідями Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, суд першої інстанції обґрунтовано надав критичну оцінку доводам позивача про те, що останній проживав разом з ОСОБА_2 в період з 20.02.2021 року по 19.09.2021 року, оскільки таке твердження не узгоджується з матеріалами справи.

Більше того, матеріали справи не містять доказів того, що сторони в цей період спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, несли спільні витрати, тобто мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що факт спільного виїзду сторін за кордон одним транспортом 02 жовтня 2021 року та їх спільного повернення в Україну 19 грудня 2021 року, сам по собі не свідчить про те, що вони спільно проживали (як на території України так і за кордоном), мали спільні права та обов`язки та були поєднані спільним побутом.

Крім того, місцевий слушно надав критичну оцінку як доказу - Фотознімку з мережі інтернет, який був долучений позивачем до матеріалів цивільної справи, на яких зображені сторони, оскільки цей доказ не доводить факту спільного проживання сторін, з урахуванням і того, що він датований 23 березнем 2020 року, в той час як позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі із іншою особою - ОСОБА_6 .

Також суд першої інстанції обґрунтовано відхилив як доказ заяву ОСОБА_2 , з якою вона звернулася у поліцію, оскільки зі змісту цієї заяви не вбачається інформації про те, що ОСОБА_2 проживала із ОСОБА_1 однією сім`єю, а також не зазначено, що будинок придбано саме ОСОБА_2 спільно із ОСОБА_1 .

Так, у сьомому абзаці вказаної заяви зазначено, що "2021 року я вирішила купити будинок в тому ж селі тільки на іншій АДРЕСА_2 .....".

В абзаці восьмому заяви зазначено, що "Купивши хату ми проживали за старою адресою бо там не було зроблено ремонтів..."

Колегія суддів вважає, що словосполучення "купивши хату" не містить твердження про те, що спірний будинок було придбано спільно з ОСОБА_1 , відповідно не може беззаперечно підтверджувати цю обставину, з урахуванням відсутності інших доказів на її підтвердження.

Також суд першої інстанції обґрунтовано надав критичну оцінку твердженням ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 дав їй завдаток 500 доларів і 500 євро за житловий будинок, який ОСОБА_12 та ОСОБА_2 мали намір в майбутньому придбати для спільного проживання, оскільки вони спростовуються укладеними 08 червня 2021 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) договорами купівлі-продажу будинку та земельних ділянок, які зареєстровані в реєстрі, відповідно, за номерами 1931, 1932, 1933 та 1934, що розташовані в АДРЕСА_2 , за змістом яких: гроші покупець, тобто ОСОБА_2 , оплатив повністю продавцеві, а саме ОСОБА_3 , готівкою ще до підписання цього договору 08 червня 2021 року; ОСОБА_3 своїм підписом під договорами підтвердила проведення зі стороною покупця, тобто ОСОБА_2 , повного розрахунку за проданий житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельні ділянки та відсутність претензій щодо них майнового характеру (п.3 та п.4 Договорів).

Крім цього у вказаних договорах купівлі-продажу ОСОБА_2 стверджує, що вона вдова з 23 серпня 2017 року, станом на 08 червня 2021 року в шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, гроші за які набувається житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами є її особистою приватною власністю.

За умовами вищевказаних договорів купівлі-продажу сторони також засвідчили, що у тексті кожного договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, земельних ділянок. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цих договорів і не відображені в його тексті, після підписання кожного договору не матимуть правового значення.

Окрім того, як вбачається зі змісту вказаних вище договорів купівлі-продажу будинку та земельних ділянок: «сторони стверджують, що зміст цього договору, зміст зазначених у п.18, статей Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України та Податкового кодексу України кожному з них зрозумілий, нез`ясованих і незрозумілих питань немає.

ОСОБА_3 , після огляду в судовому засіданні в суді першої інстанції договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, посвідченого 08 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №1931, та договорів купівлі-продажу земельних ділянок, посвідчених 08 червня 2021 року, зареєстрованих в реєстрі за №1932, №1933 та №1934, підтвердила, що підпис у вказаних договорах проставлений нею особисто.

Крім того, факт передачі ОСОБА_1 . ОСОБА_3 завдатку 500 доларів і 500 євро за житловий будинок не підтверджений жодним письмовим доказом.

Також суд першої інстанції надав вірну оцінку показанням свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , оскільки їх зміст відображає характер відносин, які склались між сторонами та по суті підтверджує факт їх періодичного спільного проживання, однак не доводить факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, а також наявності у осіб спільного побуту.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не спростувала презумпцію спільності права власності на спірне майно, колегія суддів відхиляє з огляду на недоведеність позивачем тих обставин, що сторони в період з 20.02.2021 року по 19.09.2021 року спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, несли спільні витрати, тобто мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю.

Відтак колегія суддів вважає, що місцевий суд, оцінивши зібрані у справі докази в межах своїх повноважень, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору не спростовують, оскільки такі кореспондуються із правовими позиціями Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, порушень норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції не допущено. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 03 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Храпак Н.М.