08.08.2025 Справа № 363/3454/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лукач О.П.

за участю секретаря Крюкової В.Є.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Скромної І.М.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Каращука Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вишгород у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та розподіл боргу подружжя,

ВСТАНОВИВ:

24.06.2023 ОСОБА_1 звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, у якій, з урахуванням заяви від 13.03.2024 про збільшення позовних вимог (відредаговано її текст 21.03.2024), просила: визнати дохід ОСОБА_2 , отриманий ним як фізичною особою-підприємцем за період з 01.01.2022 до 02.05.2023, а також автомобіль KIA Sportage, 2015 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та поділити їх, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину доходу ОСОБА_2 , отриманого ним як фізичною особою - підприємцем за період з 01.01.2022 до 02.05.2023, в сумі 1527415,84 грн., а також 1/2 частину ринкової вартості автомобіля KIA Sportage, 2015 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_1 , в сумі 231500 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати (орієнтовний розмір 20000 грн), документально підтверджені на час закінчення розгляду справи (том 1 а.с. 1-5, том 2 а.с. 11-15, 89-93).

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що з 30.04.2016 ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_2 , який був зареєстрований Шевченківським районним у м. Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в м. Києві. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як зазначає позивач, подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого з 03.05.2023 шлюбні відносини припинилися, відповідач, який проживав в квартирі АДРЕСА_1 , залишив місце їх спільного проживання, забравши при цьому всі свої речі. 26.05.2023 (вірна дата 13.07.2023) шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у шлюбі, а саме в березні 2021 року, як зазначає позивач, вони разом з чоловіком за спільною згодою вирішили в інтересах їх сім`ї відкрити підприємство, для чого позивач розробила бізнес-план роботи пекарні по виготовленню хлібобулочних та кондитерських виробів. На той час позивач займалася вихованням їх дитини, яка часто хворіла і потребувала постійного догляду, тому позивач та відповідач вирішили, що саме чоловік має стати фізичною особою-підприємцем. 02.01.2021 відповідач по справі зареєструвався як фізична особа-підприємець. Для того, щоб придбати необхідне для виробництва хліба та хлібобулочних виробів обладнання їх спільних з чоловіком заощаджень не вистачало і вони домовилися з мамою позивача ОСОБА_4 , яка проживала разом з ними, що вона візьме кредит, і ці кошти будуть використані для придбання обладнання, закупівлі сировини, оренди приміщення та інших витрат, пов`язаних з відкриттям підприємства. 26.04.2021 мама позивача уклала з АТ «КРЕДОБАНК» кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав кредит на поточні потреби у розмірі 303800 грн. За вказані кошти подружжя придбало бувшу у використанні ротаційну електричну піч, тісто змішувач, а також інше обладнання, необхідне для виробництва хлібобулочних та кондитерських виробів. Проте цих вкладень виявилося недостатньо для запуску роботи пекарні, тому, як зазначає позивач, її мама ОСОБА_4 , домовилася зі своїм керівником ОСОБА_5 , головою управління ОК «Чорнобилець-Оболонь», який також планував займатися підприємницькою діяльністю з виробництва хліба та хлібобулочних виробів. В кінці квітня 2021 року був укладений договір про співпрацю між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 . Після придбання обладнання та оренди приміщення, було запущено виробництво, яким займався відповідач по справі. Спочатку виробництво приносило не великий дохід, але після налагодження схеми збуту виготовленої продукції дохід збільшився, і як вбачається з податкової декларації фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 2022 рік прибуток(дохід) склад 3054831,69 грн. Як вказує позивач, відповідач усі зароблені кошти витрачав на власні потреби, не забезпечуючи належного утримання сім`ї, що і стало однією з причин припинення сімейних відносин між ними. Після припинення сімейних відносин з відповідачем не було досягнуто згоди щодо поділу майна, придбаного для виробництва та доходу від діяльності підприємства та майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому позивач вирішила звернутися до суду за захистом свої прав. Крім цього, позивачем зазначено, що під час шлюбу, а саме 08.02.2023, подружжя за спільні кошти придбало автомобіль KIA Sportage, 2015 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_1 , за суму близько 500.000 грн., що було еквівалентним 13000 доларів США. Цим автомобілем користувався виключно відповідач, він і був зареєстрований як титульний власник цього майна. У вересні 2023 року позивачка дізналась, що відповідач без її відому та згоди продав автомобіль своєму куму ОСОБА_6 ще 23.05.2023, 06.10.2023 була отримана інформація на підтвердження даного факту за відповідним адвокатським запитом. Ринкова вартість даного автомобіля, що перебував у спільній власності подружжя, згідно з дослідженням оцінювача ТОВ «ГалтексПлюс» від 18.10.2023, на дату оцінки становить 463000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 , через свого представника, подав зустрічну позовну заяву (том 1 а.с. 56-64), у якій просить:

в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль PEUGEOT 207, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 63593 грн., як половину вартості зазначеного автомобіля;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 200000 грн., як половину суми, отриманої в борг під час спільного подружнього життя, а також судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 2635,93 грн., за проведення оцінки вартості автомобіля (експертиз) в розмірі 1500,00 грн., витрати на правничу допомогу адвоката, зазначивши їх розмір 56250,00 грн..

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що з 30.04.2016 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі. Сімейне життя у позивача з відповідачем не склалося, через різні погляди на життя. Згідно з рішенням суду від 03.07.2023 (вірна дата 13.07.2023) шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Спільної згоди щодо поділу майна подружжя вони не дійшли. За час перебування у шлюбі сторони купили наступне майно та набули грошові кошти: автомобіль PEUGEOT 207, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , автомобіль зареєстрований відповідачкою (за зустрічним позовом); 400 (чотириста тисяч) гривень, які отримані під час шлюбу у борг від ОСОБА_5 . У зустрічному позові заперечується факт створення ОСОБА_1 бізнес-плану для спільного бізнесу. ОСОБА_2 уродженець міста Єнакієво Донецької області, яке відноситься до тимчасово окупованих територій України так званою днр. та повернутися до рідного міста він не може з врахуванням патріотизму та політичних поглядів. Жодного іншого житла не має. Незважаючи на цей факт, відповідачка зняла таємно позивача з реєстраційного обліку. На момент знайомства з відповідачкою позивач вже мав свій приватний бізнес «Кофейня» в ТЦ на бульварі Дружби Народів в Києві і одночасно займав посаду адміністратора ресторану. Пізніше він обійняв посаду керуючого рестораном і в другій половині 2016 року очолив вже два ресторани. Позивач оплатив весілля з відповідачкою в квітні 2016 року на суму 50000 грн., в подальшому, після народження сина, працював без вихідних. У 2017 році оплатив поїздку до Туреччини, де відповідачка відсвяткувала свій день народження. У 2019 році сторони переїхали до села Старі Петрівці Київської області в старий аварійний будинок, який потребував ремонту, в якому проживала мати відповідачки. Цей будинок був повністю відремонтовано позивачем, опоряджено прилеглу до нього територію за рахунок позивача. 03.12.2019 позивач обійняв посаду керуючого приватної пекарні, яка на той час не приносила жодного прибутку. Кредит, на який посилається позивачка, що взяла у банку її матір, не має жодного стосунку ні до спільного майна подружжя ні до бізнесу позивача, оскільки матір позивачки отримала саме споживчий кредит, який витратила на власні потреби. Натомість вона неодноразово зверталася до позивача з проханням допомогти погасити цей кредит і станом на сьогодні цей кредит перед банківською установою погашено в повному обсязі, про що відповідачка свідомо не згадує в своїй первісній позовній заяві. Вказуючи на принциповість відповідачки, що все має заробляти лише чоловік, про жодну спільну працю на користь ФОП та спільного бізнесу ніколи не йшлося. В жовтні 2019 року за грошові кошти, які були у позивача від продажу ще до шлюбу власного приватного бізнесу позивач придбав позивачці за 4800 доларів США автомобіль Пежо червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 . Виступаючи з проханням до суду поділити доход від бізнесу визнавши її право на 1527415 грн. 84 коп., позивачка за первісним позовом ще раз доводить той факт, що не володіє жодними знаннями в галузі економіки, бізнесу і жодних дієвих бізнес-планів ніколи в житті не складала. Оскільки вона просить поділити валову суму навпіл, не враховуючи витрати на придбання сировини, комунальні послуги, податки, оплату ЄСВ, заробітну плату. Так, вихідний залишок станом на кінець 2022 року становив лише

1896 грн. 20 коп.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , представник відповідача

ОСОБА_2 виклав свої заперечення, аналогічні обґрунтуванню зустрічної позовної заяви (том 1 а.с. 116-120).

ОСОБА_1 скористалася правом подати відповідь на відзив ОСОБА_2 на позовну заяву (том 1 а.с. 139-141), у якій вказує про те, що 03.05.2023 ОСОБА_2 за власним бажання, у її відсутності, зібрав речі та пішов з місця проживання, залишивши її та сина без коштів для існування. Вказує, що ОСОБА_2 мешкає та працює в м. Києві з 2010 року та покинув територію Донецької області не в зв`язку з війною і не має статусу внутрішньо переміщеної особи. У будинку, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_2 був зареєстрований 24.03.2021, виключно з метою реєстрації його як фізичної особи-підприємця 02.04.2021. ОСОБА_1 зазначено, що їй невідомо, чи провадив ОСОБА_2 господарську діяльність до знайомства з нею, ним не надано жодних доказів такої діяльності. Крім того, ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у нього грошових коштів від продажу власного приватного бізнесу. Причиною переїзду їх сім`ї до її будинку було те, що ОСОБА_2 на той час залишився без роботи і не міг утримувати сім`ю, а її доходів не вистачало для оплати орендованого житла. На момент переїзду до будинку він перебував у нормальному технічному стані, враховуючи, що в будинку були всі комунальні зручності. Її спільними зусиллями з мамою, вони зробили косметичний ремонт, встановили пластикові вікна, замінили міжкімнатні двері та інше. Будинок був повністю мебльований та мав усі сучасні побутові прилади. ОСОБА_2 дійсно влаштувався на роботу керуючим пекарні, але його заробітна плата була мінімальною. У кінці 2020 року ОСОБА_2 розповів, що знайшов клієнтів, які будуть купувати великі об`єми хлібобулочної продукції, але він не мав наміру надалі розвивати бізнес пекарні, керуючим якої працював, а хотів створити власну пекарню. ОСОБА_2 звернувся до неї за допомогою у розробці бізнес плану пекарні, так як вона мала досвід роботи фахівцем аналітиком з дослідження товарного ринку на ТОВ «Перший столичний хлібозавод» та мала власний бізнес в минулому. Власних заощаджень для запуску бізнесу ОСОБА_2 не мав, тому він звертався до банківських установ з проханням надати йому кредит, але йому відмовляли, мотивуючи низькими доходами та відсутністю власного майна. Тому і було прийнято рішення про взяття кредиту її матір`ю, прибутки якої на той час складали близько 25000 грн. Необхідності брати кредит для власних потреб у її матері не було, так як розмір доходів, повністю укомплектований побут та спосіб життя не вимагав більшого. ОСОБА_2 обіцяв оплачувати кредит самостійно, але пекарня тільки почала свою роботу, один з клієнтів, на якого розраховував ОСОБА_2 , відмовився з ним співпрацювати, а з попереднього місця роботи ОСОБА_2 звільнився. ОСОБА_1 вказує, що її мати оплачувала кредит самостійно до вересня 2021 року. У жовтні 2021 року ОСОБА_1 продала земельну ділянку, що належала їй на праві приватної власності та повністю погасила зобов`язання своєї матері перед АТ «КРЕДОБАНК». Вважає, що наданий ОСОБА_2 додаток «Обороти за період 01.01.2022 по 31.12.2022» - це лише банківський документ про рух грошових коштів по рахунку за 2022 рік, який відображає реально тільки доходи, отримані ФОП по безготівковій, а залишок на кінець періоду не має нічого спільного з реальним прибутком від здійснення господарської діяльності за весь календарний рік. ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву свідомо замовчує про придбання для власних потреб автомобіля марки «Kia Sportage» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_5 в лютому 2023 року, приблизна вартість якого складає 13000 доларів США. Також відповідач замовчує про оплату своєї операції у серпні 2022 року, що склала близько 30000 грн. придбання нового телефону восени 2022 року за 15000 грн., придбання ноутбуку для власних потреб за 20000 гривень в січні 2023 року. Всі ці витрати напряму пов`язані з отриманням прибутку відповідачем від провадження господарської діяльності в 2022 році, оскільки інших джерел доходу у відповідача немає.

У поясненнях до відзиву (том 1 а.с. 158-161), ОСОБА_2 спростовує вартість придбаних ним мобільного телефону та ноутбуку, які придбав: телефон за 9900 грн, вживаний ноутбук за 13000 грн, при цьому вказує, що самій ОСОБА_1 було придбано телефон за 23000 грн, про що вона замовчує, як і про лікування зубів, про що мріяла, а автомобіль KIA Sportage придбано та продано під час шлюбу. Також вказує, що на час знайомства з ОСОБА_1 , вона ніде не працювала, не мала прибутку та не мала стосунку до ведення та розвитку виробництва і господарської діяльності, при цьому вся її реалізація та допомога зводилася до друкування під його піддиктовку бізнес-плану. Крім цього, зазначає, що протягом кількох тижнів після того, як вони припинили проживати разом, ОСОБА_1 користувалася кредитною картою ОСОБА_2 , доки він її не заблокував. Також ОСОБА_2 стверджує про проведення ним ремонту у будинку матері ОСОБА_1 , до якого вони переїхали у 2019 році, та завезення ним туди меблів і техніки, якою вони продовжують користуватися.

Представник ОСОБА_2 адвокат Каращук Ю.І., заперечуючи проти заяви про збільшення розміру позовних вимог ОСОБА_1 (том 2 а.с. 129-133), у відзиві зазначає про безпідставність вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь частини доходів, отриманих ним як ФОП від підприємницької діяльності у період з 01.01.2022 по 02.05.2023 у розмірі 1527415,84 грн, оскільки дохід в сумі

3054831,68 грн є загальною сумою грошей, отриманою від реалізації товарів або послуг, а прибуток це дохід з вирахуванням податків, витрат на виробництво, придбання і збут товарів або послуг. Відповідно, не підлягають стягненню валові доходи, які надходять на рахунок, а підлягає розподілу прибуток, тобто гроші, які ФОП отримував у вигляді надлишку після сплати всіх податків, зборів і платежів. А тому, посилаючись на позицію висловлену КЦС у постанові від 30.09.2021 (справа №755/20605/15-ц) вказує, що грошові кошти у розмірі 3054831,68 грн є валовим доходом, який не може бути поділений між колишнім подружжям у порядку поділу спільного майна. Розмір чистого прибутку ОСОБА_1 не доведений. Крім того, доводи про те, що дані з підприємницького банківського рахунку ОСОБА_2 в АТ КБ «ПриватБанк» є достатніми для доведення суми доходів від підприємницької діяльності, водночас не підтверджують суми видатків, витрат на виробництво, придбання і збут товарів, які були здійснені під час провадження підприємницької діяльності, як наслідок, такі дані не можна враховувати, аби з точністю визначити чистий прибуток ОСОБА_2 . Крім того, згідно законодавства, на платників єдиного податку - фізичних осіб не поширюються вимоги чинного законодавства щодо порядку визначення чистого доходу при сплаті єдиного податку. На спрощеній системі ведуть лише облік доходів - це вся готівкова і безготівкова виручка, а не дохід мінус витрати. Представником ОСОБА_2 зазначено, що ОСОБА_2 був єдиним утримувачем сім`ї, зокрема і у зазначений період, так як ОСОБА_1 ніде не працювала, про що вона сама ж і зазначає у первісній позовній заяві та нею не надано доказів про отримання нею доходів у період з 01.01.2022 по 02.05.2023. Це доводить те, що кошти, отримані ОСОБА_2 від підприємницької діяльності у вказаний період, витрачались виключно в інтересах сім?ї, зокрема для придбання продуктів харчування, сплату комунальних платежів, відпочинок, розвиток сина, його утримування та лікування. При цьому,

ОСОБА_1 не надано жодних доказів на спростування зазначеного. Оскільки, у період шлюбу ОСОБА_1 , яка не мала особистого доходу, спільно з ОСОБА_2 розпоряджалась доходом від підприємницької діяльності останнього, тому вимога про поділ такого доходу задоволенню не підлягає. Щодо автомобіля KIA Sportage, ОСОБА_2 не заперечує проти того, що автомобіль дійсно придбаний 08.02.2023 за спільні кошти, які спільно подружжям отримані в борг від ОСОБА_5 06.02.2023, що підтверджується борговою розпискою про отримання в борг 400000 (чотириста тисяч) грн 00 коп., що складає 10 000 (десять тисяч) доларів США. ОСОБА_2 повернув ці кошти самостійно в строк, обумовлений розпискою 01.08.2023, тобто вже після припинення стосунків з ОСОБА_1 , внаслідок чого і заявляє у своїй зустрічній позовній заяві вимогу про стягнення з ОСОБА_1 200000 грн, як половину суми, отриманої подружжям спільно в борг з метою придбання спільного майна. Щодо стягнення з ОСОБА_2 вартості автомобіля KIA Sportage, зазначено, що згідно Інформаційно-консультаційної довідки (не експертного дослідження) ТОВ «Галтекс Плюс» від 18.10.2023, наданої ОСОБА_1 , ймовірна, а не точна, вартість автомобіля становить 463 000,00 грн. при цьому, особистого огляду даного автомобіля оцінювачем не проводилось, не враховані всі його дефекти, пошкодження та несправності, що безпосередньо впливають на його вартість. Головною причиною продажу автомобіля стала його поломка, що призвела до технічної несправності, в результаті чого істотно знизилась вартість автомобіля. ОСОБА_2 зміг продати зазначений автомобіль лише за 100000,00 грн, що підтверджується Договором купівлі-продажу №8045/2023/3835073 транспортного засобу від 23.05.2023. Вартість автомобіля на момент його продажу підтверджується Довідкою №9981 про визначення ринкової вартості КТ3 KIA Sportage, держ. № НОМЕР_6 , зробленою суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 . Згідно зазначеної Оцінки, ринкова вартість КТ станом на 01.05.2023 складає 96 258,71 грн. ОСОБА_2 звернувся до ФОП ОСОБА_7 01.05.2023, з метою консультування по автотоварозначому дослідженні, оскільки постала потреба в подачі до суду доказу про вартість автомобіля, 22.12.2023 ОСОБА_2 звернувся до ФОП ОСОБА_7 вже з метою надання Довідки про ринкову вартість КТЗ станом на 01.05.2023. Вартість послуг оцінювача складає 4200,00 грн, докази на підтвердження зазначеної суми будуть надані суду згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Щодо судових витрат, які ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 , зазначено про відсутність доказів на підтвердження, яким чином відбувалась оплата послуг адвоката, відсутні квитанції про оплату послуг на офіційний рахунок, тож неможливо встановити, яка дійсно сума була сплачена. Також відсутня квитанція про оплату послуг ТОВ «Галтекс Плюс» згідно наданого рахунку. На підставі викладених заперечень, представник ОСОБА_2 вказує, що ОСОБА_1 не має права на валового доходу ОСОБА_2 від підприємницької діяльності у розмірі 1527415,84 грн, адже це не чистий прибуток, який підлягає поділу; у період шлюбу ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 розпоряджалась доходом від підприємницької діяльності останнього, оскільки вона не мала особистого доходу, тому вимога про поділ такого доходу задоволенню не підлягає; фактична вартість продажу автомобіля KIA Sportage склала 100000,00 грн; не надано квитанцій на підтвердження оплати послуг адвоката та ТОВ «Галтекс Плюс». Крім витрат на професійну правову допомогу, зазначених в відзиві на первісний позов, ОСОБА_2 заявляє, що він поніс витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 4200,00 грн, які також просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

У відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 (том 1 а.с. 207-208), представник ОСОБА_1 адвокат Усманова Є.І. просить частково задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право приватної власності на PEUGEOT 207, ідент. код НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , та стягнувши з неї на користь ОСОБА_2 59627,46 грн., а в іншій частині в задоволенні позову відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов?язані з захистом від зустрічного позову. Так, в обґрунтування зазначених вимог у відзиві на зустрічну позовну заяву зазначено про часткове визнання вимоги ОСОБА_2 щодо поділу спільного майна автомобіля PEUGEOT 207, ідент. код НОМЕР_3 , та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 половину його вартості, визначеної суб`єктом оцінювання, в сумі 63593 грн., а саме у частині сплати ОСОБА_2 коштів у розмірі 59627,46 грн, посилаючись на оцінку спірного автомобіля після його огляду та дослідження, яка надана на замовлення ОСОБА_1 Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром 02.11.2023 та згідно якої дійсна вартість автомобіля на 01.11.2023 становить 119254,92 грн. А щодо поділу боргових зобов`язань на суму

400000 грн., зазначено про заперечення проти такої зустрічної вимоги ОСОБА_2 , оскільки доказів того, що зазначені грошові кошти, взяті позивачем у борг, були витрачені в інтересах сім`ї, не наведено. Про розписку від 06.02.2023, на яку посилається

ОСОБА_2 , як на доказ боргових зобов`язань подружжя, ОСОБА_1 дізналась лише після припинення шлюбних відносин з позивачем і, як виявилось лише у вересні

2023 року, після вчиненого таємно від ОСОБА_1 продажу автомобіля KIA Sportage, 2015 року випуску, чорного кольору, №кузова НОМЕР_1 , придбаного у шлюбі. Своєї згоди на отримання коштів від позикодавця, ОСОБА_1 не надавала. Гроші, отримані (якщо вони взагалі отримані) позивачем, ніколи не були частиною сімейного бюджету сторін і не витрачались на придбання спільного майна подружжя. А тому, дані боргові зобов`язання вважає особистим зобов`язанням ОСОБА_2 .

Так, після виконання судом вимог частини восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання об 11:00 06.09.2023, про що повідомлено сторін.

Рух справи на стадії підготовчого провадження та вчинені судом процесуальні дії по справі за участі представників сторін, а саме: представників позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) адвокатів Усманової Є.І., Скоромної І.М., представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) адвоката Каращук Ю.І., детально викладено в ухвалі суду від 11.12.2024 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду (том 3 а.с. 215-217).

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Під час розгляду справи позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) ОСОБА_1 та її представник підтримали уточнені позовні вимоги з підстав, викладених у позові і у заяві про збільшення розміру позовних вимог та просили їх задовольнити, а саме у частині поділу та стягнення на користь позивача прибутків ФОП ОСОБА_2 у розмірі 1527415,84 грн., а також у частині стягнення на користь позивача частини ринкової вартості проданого ОСОБА_2 автомобіля «Кіа», без її згоди та за заниженою ціною куму, після чого ОСОБА_2 продовжував користувався ним та сплачувати штрафи. Щодо вимог зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , зазначили, що не заперечують щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на автомобіль «Пежо» та сплати ОСОБА_2 заявленої ним суми у розмірі 63593 грн половини вартості вказаного транспортного засобу. Щодо вимог ОСОБА_2 про стягнення 200000,00 грн половини суми боргу у розмірі 400000,00 грн, взятих ним під час спільного проживання, заперечують, оскільки ОСОБА_1 не давала згоду на отримання такої позики, при цьому, посилаючись на боргову розписку ОСОБА_8 від 22.10.2022, надану ним ОСОБА_2 , про отримання у борг коштів подружжя у розмірі 269911,00 грн під 10%, що мало скласти 296902,00 грн., які ОСОБА_2 надав без згоди дружини

ОСОБА_1 і, половину з яких 134955,00 грн має повернути ОСОБА_1 , відмінусувавшицю суму від боргу.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) ОСОБА_2 та його представник підтримали свої вимоги щодо поділу спільного майна подружжя, зокрема автомобіля «Пежо» та боргу подружжя, стверджуючи про обізнаність ОСОБА_1 про отримання ОСОБА_2 коштів у розмірі 400000,00 грн у борг та її обізнаність про мету отримання коштів у борг, які ОСОБА_2 віддав після припинення шлюбних відносин. Проти вимог ОСОБА_1 заперечують, посилаючись на позицію Верховного Суду у аналогічній справі та безпідставність вимог щодо поділу валового доходу ФОП.

Відповідач вказував, що саме він забезпечував родину, оскільки дружина не працювала, та кошти витрачав виключно на сім`ю. Автомобіль «Кіа» придбали за кошти позичені у ОСОБА_9 разом з дружиною, про що написав розписку. Після розлучення, у автомобіля «КІА» виявлено пошкодження та не вбачаючи сенсу його ремонтувати, продав своєму товаришу ОСОБА_10 , який його відремонтував та він міг брати його у користування. Сума за яку продав автомобіль 100000,00 грн, половину з яких готовий відшкодувати ОСОБА_1 . Перед продажем було проведено оцінку автомобіля. Кошти отримані у борг у розмірі 400000 грн повернув після розлучення з ОСОБА_1 .

Допитаний у судовому засідання свідок ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , суду показав, що він знайомий з родиною ОСОБА_11 через маму ОСОБА_12 , яка працювала у нього бухгалтером, та із ОСОБА_13 спілкувався постійно до січня чи лютого цього року з робочих питань. ОСОБА_14 та син свідка зустрічалися частіше. Свідок пояснив, що у січні чи лютому (зимою) 2022 чи 2023 року (точної часу не міг вказати посилаючись на час, який минув) ОСОБА_2 звернувся до свідка з проханням позичити в борг 10000 доларів США на придбання нового автомобіля для сім`ї. Свідок, знаючи, що ОСОБА_2 сімейна людина, яка просить позичити велику суму коштів, та у разі чого, він пред`явить претензії щодо повернення взятих у борг коштів до його сім`ї, порадив спочатку обговорити це з дружиною. Після цього, свідок позичив ОСОБА_2 кошти, оскільки був переконаний, що дружина знає про отримання її чоловіком коштів у борг. Свідок вказує, що під час спілкування з ОСОБА_2 та його дружиною, був впевнений, що остання знає про отримання коштів в борг та вона надала усну згоду на позичання чоловіком коштів. Потім вони приїхали на базу, за місцем роботи свідка, на новому автомобілі та на запитання як машина, ОСОБА_12 дякувала та запевняла не переживати, бо кошти вони віддадуть у строк. Коли між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почалися непорозуміння, свідок спілкувався з ними обома, намагаючись їх примирити. Також свідок пояснив, що у 2021 році (лютий, березень, квітень) з

ОСОБА_2 обговорював питання щодо бізнесу свідка, оскільки ОСОБА_2 був професіоналом у процесі випікання, займаючись обладнанням та залученням спеціалістів. Під його гарантії, як спеціаліста, свідок вклав велику суму коштів в обладнання для свого бізнесу. Свідок вказав, що про позичені кошти, ОСОБА_2 написав розписку. Щодо строку повернення позики, свідок не міг вказати дату, але стверджує, що ОСОБА_2 кошти повернув та борг відсутній. Точно вказати, коли саме ОСОБА_2 віддав борг, під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , чи після його розірвання, свідок не зміг вказати, при цьому вказав, що до того, як він намагався їх примирити та коли вони проживали окремо. ОСОБА_2 повертаючи борг, проживав уже в Києві. Свідку відомо, що ОСОБА_15 хотіла отримувати від ОСОБА_14 кошти у розмірі 5000 доларів США щомісячно на її утримання. Свідок роз`яснював обом ОСОБА_16 та матері ОСОБА_15 про захмарність заявленої ОСОБА_15 суми. Сідок зазначив, що ФОП ОСОБА_17 перераховував кошти ФОП ОСОБА_9 за продукцію. Договір вони не підписували. Свідку не відомо для чого мама ОСОБА_15 брала кредит, а також не відомо, чи мама ОСОБА_15 фінансово допомагала зятю та не відомо про продаж ОСОБА_15 майна для погашення кредиту.

Заслухавши доводи та аргументи сторін та їх представників, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено таке.

З 30.04.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі та вони є батьками спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 13.07.2023 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (справа №363/2753/23) (том 1 а.с.7, 8, 71, 72-74, 127, 128-130).

Згідно витягу з реєстру Петрівської територіальної громади від 17.07.2023, місце проживання ОСОБА_2 , у період з 24.03.2021 по 17.07.2023, було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3

(том 1 а.с. 136).

Сторони у справі не заперечують той факт, що саме з 03.05.2023 вони припинили спільне проживання за адресою:

АДРЕСА_3 (том 2 а.с. 17, 94).

Також, судом встановлено, що 02.04.2021 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис 8 про ФОП ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , місцезнаходження ФОП: АДРЕСА_4 ; вид економічної діяльності:

10.71 Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання (основний);

10.72 Виробництво сухарів і сухого печива; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок тривалого зберігання;

47.24 Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах;

56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (том 1 а.с. 13).

Згідно копії виписки з АТ КБ «ПриватБанк» від 14.07.2023, клієнт ОСОБА_2 ФОП, ЄДРПОУ НОМЕР_8 , обороти за період 01.01.2022 по 31.12.2022 по рахунку НОМЕР_9 , вхідний залишок:14993,56 грн, дебет: -3077001,05 грн, кредит: 3063903,69 грн, вихідний залишок: 1896,20 грн (том 1 а.с. 111, 137).

Згідно податкової декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_2 за 2022 рік, ФОП є платником єдиного податку другої групи та його обсяг доходу за звітний (податковий) період відповідно до статті 292 глави 1 розділу ХІV Податкового кодексу України (згідно з підпунктом 2 пункту 291.4 глави 1 розділу ХІV Податкового кодексу України) становить 3054831,69 грн, а сума єдиного внеску, яка підлягає сплаті на небюджетні рахунки, за даними звітного (податкового) періоду становить 17292 грн. (том 1 а.с. 20-22, том 2 а.с. 181-182).

21.04.2024 Державна податкова служба України, на виконання ухвали суду від 14.10.2024, надала інформацію з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми нарахованих/виплачених доходів, нарахованих/перерахованих сум податків податковими агентами на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 ) та інформацію про суми нарахованих/виплачених доходів, нарахованих/перерахованих сум податків як податковим агентом ОСОБА_2 на користь інших фізичних осіб з зазначенням їх прізвищ імен по батькові та РНОКПП за період 1 кв. 2022 р. по 4 кв. 2023 р. Також, надано наявні відомості з інформаційно-комунікаційних систем ДПС (далі - ІКС ДПС) щодо задекларованих доходів ОСОБА_2 за період 2022 рік (том 2 а.с. 175-184).

Додатково повідомлено, що згідно відомостей ІКС ДПС ОСОБА_2 з 01.05.2021 по час надання відомостей перебуває на спрощеній системі оподаткування друга група єдиного податку (пункт 296.2 статті 296 Податкового кодексу України. Платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 ПКУ, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого, обчисленого і сплаченого в порядку, визначеному законом для даної категорії платників. Відповідно до п. 296.1 ст. 296 ПКУ фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.

ПКУ для платників єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, передбачено ведення обліку доходів у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів, без затвердження типової форми, яку можна було б розмістити в приватній частині Електронного кабінету платника.

Згідно рахунків ФОП ОСОБА_2 , а саме виписок по рахункам № НОМЕР_10 та № НОМЕР_9 за період з 01.01.2022 по 02.05.2023, які надані суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання ухвали суду від 29.10.2024 про витребування доказів (том 3 а.с. 37-166, том 4 а.с. 14-44), встановлено рух коштів із зазначенням фінансових операцій ОСОБА_2 у вказаний період, тобто під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі.

Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлено, що 13.07.2015 внесено запис про ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_11 , місцезнаходження ФОП: АДРЕСА_4 ; вид економічної діяльності: 56.30 Обслуговування напоями (том 1 а.с. 142-143).

Згідно податкової декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 за 2018 рік, ФОП є платником єдиного податку другої групи та його обсяг доходу за звітний (податковий) період відповідно до статті 292 глави 1 розділу ХІV Податкового кодексу України (згідно з підпунктом 2 пункту 291.4 глави 1 розділу ХІV Податкового кодексу України) становить 707471,14 грн (том 1 а.с. 144-145).

Згідно податкової декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 за 2019 рік, обсяг доходу ФОП за звітний (податковий) період відповідно до статті 292 глави 1 розділу ХІV Податкового кодексу України (згідно з підпунктом 2

пункту 291.4 глави 1 розділу ХІV Податкового кодексу України) становить 114402,51 грн (том 1 а.с. 146).

Сторонами у справі не заперечується, що під час перебування їх у шлюбі, ними за спільні кошти, придбано транспортний засіб автомобіль PEUGEOT 207, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , та, що право власності зареєстровано за ОСОБА_1 (том 1 а.с. 91, 109, 110).

Згідно зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , він просить визнати за ОСОБА_1 право власності на вказати автомобіль, в порядку поділу майна подружжя, та стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 63593 грн., як половину вартості зазначеного автомобіля, посилаючись на звіт про незалежну оцінку колісного транспортного засобу від 22.07.2023 (том 1 а.с. 75-98).

Так, під час розгляду справи по суті, ОСОБА_1 визнала вказану вимогу ОСОБА_2 та не заперечувала щодо відшкодування нею заявленої ним суми

63593 грн., як половини вартості автомобіль PEUGEOT.

З урахуванням визнання ОСОБА_1 вказаної зустрічної вимоги

ОСОБА_2 , положень статті 82 ЦПК України, та за згодою учасників провадження, судом не досліджувалися та не аналізуються докази щодо ринкової вартості вказаного транспортного засобу, долучені до зустрічного позову ОСОБА_2 та до відзиву ОСОБА_1 на зустрічну позовну заяву (том 1 а.с. 75-98, 207-227).

Судом також встановлено, що 08.02.2023 подружжя ОСОБА_17 придбало транспортний засіб - KIA Sportage, 2015 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_1 , вартістю 400000,00 гривень.

З документів, наданих Територіальним сервісним центром №8045 РСЦ ГСЦ МВС в місті Києві на виконання ухвали суду від 29.10.2024 про витребування доказів щодо проведення реєстраційних операцій з автомобілем KIA Sportage, 2015 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_1 (том 3 а.с. 175 208), встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу №8045/2023/36456779 транспортного засобу, 08.02.2023 у ТСЦ МВС 8045 РСЦ ГСЦ МВС в м.Києві, ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_18 у власність транспортний засіб: KIA SPORTAGE, 2015 року випуску, чорного кольору, VIN - НОМЕР_12 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_12 . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає:

400000 грн (том 3 а.с. 189-190).

На підставі заяви ОСОБА_2 № від 08.02.2023, ТСЦ 8045 здійснено перереєстрацію вказаного транспортного засобу на ОСОБА_2 (том 3

а.с. 176, 179).

У подальшому, після припинення фактичних шлюбних відносин між Літвинчуками та без згоди дружини, згідно Договору купівлі-продажу 8045/2023/3835073 транспортного засобу, 23.05.2023 у ТСЦ МВС 8045 РСЦ ГСЦ МВС в м.Києві, ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_6 транспортний засіб: KIA SPORTAGE, 2015 року випуску, чорного кольору, VIN - НОМЕР_12 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_12 , свідоцтво про реєстрацію: СТР НОМЕР_13 , номерний знак НОМЕР_6 , зареєстрований за продавцем 08.02.2023 підрозділом МВС ТСЦ 8045. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає: 100000 грн (том 2 а.с. 139-140, том 3 а.с. 202-203).

На підставі заяви ОСОБА_6 №6 від 23.05.2023, ТСЦ 8045 здійснено перереєстрацію вказаного транспортного засобу на нового власника

ОСОБА_6 (том 3 а.с. 192-193, 201).

На підтвердження ринкової вартості вказаного транспортного засобу, ОСОБА_2 та його представником надано Довідку №9981 про визначення ринкової вартості КТЗ KIA SPORTAGE , державний номер НОМЕР_6 , дата оцінки 01.05.2023, складений 25.12.2023 (дата завершення оцінки) ФОП ОСОБА_7 , згідно якої, ринкова вартість вказаного транспортного засобу 96258,71 грн. (том 2 а.с. 141-163).

Як зазначено у вказаному дослідженні, 01.05.2023 до ФОП ОСОБА_7 надійшла заява від ОСОБА_2 про консультацію по автотоварознавчому дослідженню. 22.12.2023 надійшла заява від ОСОБА_2 про надання довідки про ринкову вартість КТЗ станом на 01.05.2023. Метою даного автотоварознавчого дослідження є встановлення ринкової вартості автомобіля KIA SPORTAGE, державний номер НОМЕР_6 , з урахуванням наданої консультації СТО ТОВ «ЕАС». Вихідні дані КТЗ: КІА SPORTAGE, державний номер: НОМЕР_6 , об`єм двигуна: 2359, рік випуску: 2015, початок експлуатації: 01.10.2015, термін експлуатації, років: 8,166666667, колір: чорний, Ідентифікаційний номер: НОМЕР_12 , власник: ОСОБА_2 , адреса власника: Донецька обл, м.Єнакієве. До звіту №9981 долучено Додаток фотознімки автомобіля КІА SPORTAGE.

Під час дослідження та розрахунку ринкової вартості КТЗ на дату оцінки 01.05.2023 у розмірі 96258,71 грн, оцінювачем враховано: ринкову вартість КТЗ згідно маркетингового дослідження у розмірі: 469321,41 грн, ціну нового КТЗ згідно маркетингового дослідження у розмірі: 1443720,00 грн, а також вартість ремонтно-відновлювальних робіт у розмірі: 258369,64 грн та вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту у розмірі 352793,17 грн.

Так, згідно розрахунку №ЕАS 66 від 01.05.2023, складеного ТОВ «ЕАС» за результатом огляду транспортного засобу KIA SPORTAGE, державний номер НОМЕР_6 , до сплати ОСОБА_2 за ремонті роботи становлять: 611162,81 грн. (том 2 а.с. 156-157). Тобто вартість ремонтних робіт автомобіля станом на 01.05.2023 перевищує вартість придбаного Літвинчуками 08.02.2023 автомобіля.

ОСОБА_1 , у свою чергу, стверджуючи про занижену вартість проданого ОСОБА_2 автомобіля та посилаючись на ринкову вартість транспортного засобу автомобіля KIA Sportage, 2015 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_1 , у розмірі 463 000,00 грн, встановленої оціночною компанією ТОВ «ГАЛТЕКС ПЛЮТ», просить стягнути з ОСОБА_2 кошти у розмірі 231500 грн. половину вартості KIA Sportag, встановленої станом на час розгляду справи.

З наданих ОСОБА_1 доказів, встановлено, що 18.10.2023 між ОСОБА_1 (Замовник) та ТОВ «ГАЛТЕКС ПЛЮТ» (Виконавець) укладено Договір №GP231018-001 на проведення оцінки майна, згідно якого: Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання по виконанню оцінки майна, а саме: Легковий автомобіль KIA SPORTAGE, 2015 р.в, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_12 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , надалі Об?єкт оцінки; Мета оцінки: Визначення ринкової вартості об`єкта для поділу майна; Визначення вартості об`єкта оцінки виконується станом на 18.10.2023; Вид вартості, що підлягає визначенню ринкова вартість; Вартість об`єкта оцінки визначається без урахування ПДВ.

Згідно Інформаційно-консультаційної довідки вих. №GP231018-001 від 18.10.2023, складеної ТОВ «ГАЛТЕКС ПЛЮТ», в ході розрахунку вартості порівняльним підходом, Виконавець дослідження стверджує, що станом на 18.10.2023 ймовірна ринкова вартість об`єкта дослідження на території України, а саме колісного транспортного засобу: марка /модель КІА SPORTAGE, тип - загальний легковий універсал, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN): НОМЕР_12 , чорного кольору, 2015 року випуску, об`єм двигуна - 2359 см3 складає: 463 000,00 (чотириста шістдесят три тисячі) гривень

00 копійок (том 2 а.с. 35-47, 51-54, 105-117, 121-124).

Крім цього, під час розгляду справи ОСОБА_2 доводив факт того, що автомобіль KIA Sportage, 2015 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_1 , подружжям придбано за кошти у розмірі 400000, 00 грн, отримані ним 06.02.2023 у борг у ОСОБА_5 , стверджуючи про обізнаність про це

ОСОБА_1 та про її згоду.

У письмових пояснень ОСОБА_5 (допитаний судом свідок), адресованих 21.07.2023 до Вишгородського районного суду Київської області, він зазначив, що 06.02.2022 надав у борг (позичив) ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт: № НОМЕР_14 , виданий органу 8029 05.11.2021, РНОКПП: НОМЕР_8 ) 400 000 (чотириста тисяч) грн., що складає 10 000 (десять тисяч) доларів США. Дані кошти ОСОБА_2 має повернути до 01.08.2023. Також ОСОБА_5 відомо, що ОСОБА_1 відомо про даний борг, оскільки на час правочину вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 .

До вказаної заяви додано копії паспорта громадянина України ОСОБА_5 та розписки ОСОБА_2 від 06.02.2023(том 1 а.с. 100-104).

Так, у розписці зазначено, що ОСОБА_2 06.02.2023 позичив у ОСОБА_5 кошти в сумі 400 тисяч гривень, що складає 10 тисяч долларів. Зобов`язується повернути до 01.08.20023 (том 1 а.с. 104).

ОСОБА_1 , заперечуючи факт отримання коштів ОСОБА_2 у ОСОБА_19 саме на придбання транспортного засобу «КІА» та/або в інтересах сім`ї, а також на підтвердження відсутності такої необхідності, долучила до матеріалів справи розписку ОСОБА_8 від 22.10.2022 про отримання ним в борг від ОСОБА_2 коштів у розмірі 269911 грн +10%, строком до 31.12.2022 (том 3 а.с. 173), стверджуючи, що ОСОБА_2 , без її згоди позичив їх спільні кошти, а тому, вважає, що половину цих коштів, а саме у розмірі 134955,00 грн ОСОБА_2 має їй повернути, при цьому таких позовних вимог ОСОБА_1 не заявляла.

У судовому засіданні ОСОБА_2 заперечував існування розписки ОСОБА_8 та надання ним в борг будь кому коштів, а тому наполягає на стягненні з ОСОБА_1 половини коштів, взятих у борг у ОСОБА_5 на придбачнння автомобіля «КІА», які він повернув власними коштами, після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 .

Пункти 1, 2, 3, 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна норма міститься у статті 368 ЦК України.

Згідно із частинами першоютретьою статтею 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою.

Згідно із статтею 18 СК України кожен учасник сімейних правовідносин має право звернутись до суду за захистом свого права або інтересу. Способами захисту є встановлення правовідношення.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Згідно із частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Отже, майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Таким чином, із аналізу доказів, які містяться у справі, судом встановлено, що під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі, ними набуто у власність автомобіль PEUGEOT 207, державний номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований та перебуває у користуванні ОСОБА_1 , та автомобіль KIA Sportage, 2015 року випуску, який придбано за кошти, отримані подружжям в борг від ОСОБА_5 , і вказаний автомобіль відчужений ОСОБА_2 іншій особі, без згоди дружини та не в інтересах сім`ї і за ціною, яка не відповідає ринкової вартості вказаного транспортного засобу, при цьому, кошти отримані ФОП ОСОБА_2 у період з 01.01.2022 до 02.05.2023 використані в інтересах сім`ї та на потреби кожного із них. Зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя та їх частки є рівними.

Верховний Суд під час перегляду судових рішень у аналогічних справах, неодноразово зазначав, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 у справі № 203/284/17, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.08.2021 у справі № 553/2152/19, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.01.2024 у справі № 755/12204/18.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 коштів у розмірі 231500 грн. як частини ринкової вартості автомобіля KIA Sportage, 2015 року випуску, суд дійшов висновку про її обґрунтованість та доведеність перед судом, враховуючи таке.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 23, 30 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03.05.2018 у справі № 755/20923/14-ц, від 09.12.2020 у справі № 301/2231/17, від 07.04.2021 у справі № 402/849/18, в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

у справі № 755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна;

у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні;

у справі № 301/2231/17: у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від

03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить

132500 грн;

у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц (провадження

№ 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489 530 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.06.2022 у справі 544/856/20, підтвердив висновок, що «у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Доводи касаційної скарги про те, що дійсна вартість транспортних засобів встановлена довідками-рахунками, а не висновками автотоварознавчих досліджень, не заслуговують на увагу, оскільки вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого».

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, а не, за наявності заперечень ОСОБА_1 , на час його продажу, як помилково вважає ОСОБА_2 та його представник.

Так, на час розгляду справи, відповідно Інформаційно-консультаційної довідки вих. №GP231018-001 від 18.10.2023, складеної ТОВ «ГАЛТЕКС ПЛЮТ» станом на 18.10.2023 ймовірна ринкова вартість об`єкта дослідження на території України, а саме колісного транспортного засобу: марка /модель КІА SPORTAGE, тип - загальний легковий універсал, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN): НОМЕР_12 , чорного кольору, 2015 року випуску, об`єм двигуна - 2359 см3 складає: 463 000,00 гривень.

При цьому, суд вважає слушними доводи ОСОБА_1 про заниження ОСОБА_2 вартості транспортного засобу під час його продажу, оскільки автомобіль було придбано у лютому 2023 року за 400000,00 грн, а через три місяці його продано за 100000,00 грн. Посилання ОСОБА_2 на необхідність проведення ремонтних робіт автомобіля на суму 611162,81 грн, не є переконливим, оскільки перевищує суму коштів, за які його було придбано трьома місяцями раніше.

Так, ні на стадії підготовчого провадження, ні під час розгляду справи по суті ОСОБА_20 та/або його представник не заявляли клопотання про призначення експертизи для визначення вартості спірного транспортного засобу, помилково вважаючи, що ринкова вартість на момент продажу автомобіля матиме перевагу, що не узгоджується із викладеними вище висновками Верховного Суду

Аргументи ОСОБА_2 та його представника про те, що вартість транспортного засобу «КІА» визначена оцінювачем на підставі Інформаційно-консультаційної довідки вих. №GP231018-001 від 18.10.2023, складеної ТОВ «ГАЛТЕКС ПЛЮТ» є ймовірною ринковою вартістю, суд відхиляє, оскільки в цій справі предметом дослідження є висновки про оцінку майна, складені й підписані оцінювачем, який проводив оцінку з урахуванням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», і скріплені печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання, та були здійснені на підставі договору з ОСОБА_1 для визначення ринкової вартості спірного автомобіля на час розгляду справи судом.

Сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення. Всупереч вимог ЦПК України, ОСОБА_2 надану ОСОБА_1 оцінку автомобіля не спростував.

Отже, виходячи із вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема у вищенаведеній постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц, ОСОБА_1 має право на грошову компенсацію половини вартості транспортного засобу автомобіль KIA Sportage, 2015 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_1 , у розмірі

231500 грн., а тому вказана позовна вимога ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 коштів у сумі 1527415,84 грн. частини доходу, отриманого ним як фізичною особою-підприємцем за період з 01.01.2022 до 02.05.2023, суд дійшов висновку про її необґрунтованість та недоведеність перед судом, враховуючи таке.

Так, факт перебування відповідача ОСОБА_2 в статусі фізичної особи-підприємця в період шлюбу та до припинення сімейних стосунків сторін, в суді встановлений.

Згідно з пункту 29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

Твердження ОСОБА_1 про отримання ФОП ОСОБА_2 доходу з 01.01.2022 до 02.05.2023 у розмірі 3054831,69 грн не відповідають дійсним обставинам, оскільки вказана сума коштів включають у себе не лише прибуток (заробіток) підприємця, який можна було б визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а й кошти, які включають у себе собівартість виготовлення та реалізації продукції, тобто відображає валовий дохід фізичної особи-підприємця.

Так, дохід розраховується як загальна сума грошей, отримана від реалізації товарів або послуг, а прибуток це дохід з вирахуванням податків, витрат на виробництво, придбання і збут товарів або послуг. Відповідно, не підлягають стягненню валові доходи, які надходять на рахунок, а підлягає розподілу прибуток, тобто гроші, які ФОП отримував у вигляді надлишку після сплати всіх податків, зборів і платежів. Ця обставина підлягає доказуванню на загальних підставах. Так, потрібно навести докази того, який дохід отримала особа, які податки, інші збори сплачено, вирахувати чистий прибуток. І саме він буде тим майном, яке підлягає поділу.

Таким чином заявлені ОСОБА_1 кошти включають в себе не лише прибуток (заробіток) підприємця, який можна було б визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя, але й кошти, які включають в себе собівартість виготовлення та реалізації продукції.

Доказів, з яких можливо було б встановити чистий дохід, отриманий ФОП ОСОБА_2 від здійснення ним підприємницької діяльності за заявлений період, ОСОБА_1 до суду не подано та не доведено факту використання цих коштів ОСОБА_2 у власних інтересах, оскільки у заявлений період сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та здійснювали спільні витрати, що в свою чергу обумовлює відсутність підстав для стягнення таких коштів на її користь.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2023 у справі № 359/10855/19 зазначено, що:

«…колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про поділ доходів від підприємницької діяльності відповідача, оскільки ці доходи були у володінні подружжя під час шлюбу, отже сторони мали можливість та право розпорядитися ними спільно за взаємною згодою, а доказів того, що чоловік використав кошти, отримані від підприємницької діяльності, не в інтересах сім`ї позивачкою не надано. Крім того, надані позивачем декларації відповідача, в яких відображено дохід відповідача за 2016-2018 роки у розмірі 2 214 769,00 грн, не можуть бути підставою для стягнення їх частини, оскільки дохід розраховується як загальна сума грошей, отримана в результаті реалізації товарів або послуг, в той час як прибуток - це дохід з відрахуванням витрат на виробництво, придбання і збут товарів або послуг. Таким чином заявлені позивачем кошти включають в себе не лише прибуток (заробіток) підприємця, який можна було б визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя, але й кошти, які включають в себе собівартість виготовлення та реалізації продукції. При цьому доказів, з яких можливо б було встановити чистий прибуток, отриманий таким суб`єктом підприємницької діяльності за заявлений період, до справи позивачем представлено не було. Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від

30 вересня 2021 року у справі № 755/20605/15».

Суд не бере до уваги надані ОСОБА_1 копії Кредитного договору

№CL- 309919 від 26.04.2021 щодо кредитних зобов`язань ОСОБА_4 в інтересах її ОСОБА_2 , оскільки остання отримала кошти у кредит від банку на підставі Закону України «Про споживче кредитування» на поточні потреби із строком погашення до 25.04.2025 (том а.с. 14-19). Доказів того, що ОСОБА_4 отримала кредит для ведення підприємницької діяльності ОСОБА_2 суду не надано, як і не надано доказів про необхідність продажу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2021 належній їй на праві особистої приватної власності земельної ділянки, для погашення 04.10.2021 кредиту, отриманого її мамою ОСОБА_4 (том 1 а.с. 147-148, 149).

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 не доведено обґрунтованості вимоги про стягнення коштів у розмірі 1527415,84 грн. частки отриманого ОСОБА_2 доходу від підприємницької діяльності за період з 01.01.2022 до 02.05.2023, суд, з урахуванням аргументів ОСОБА_2 та його представника з посиланням на позицію висловлену КЦС у постанові від 30.09.2021 (справа №755/20605/15-ц), дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Щодо зустрічної вимоги ОСОБА_2 про визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль PEUGEOT 207, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , та, в порядку поділу майна подружжя, стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 63593 грн., як половину вартості зазначеного автомобіля, суд зазначає таке.

Так, згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до абз. 6 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Оскільки відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , під час розгляду справи по суті визнала вказану вище позовну вимогу ОСОБА_2 , а визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення вказаної вимоги ОСОБА_2 та про визнання за ОСОБА_1 права власності на автомобіль PEUGEOT 207, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя грошової компенсацію ринкової вартості частки вказаного транспортного засобу у розмірі

63593 гривні.

Щодо зустрічної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1

200000 грн., як половину суми, отриманої в борг під час спільного подружнього життя, суд також дійшов висновку про її задоволення враховуючи таке.

Згідно із пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 6-539цс16.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України.

Разом із тим, нормами ЦК України та СК України прямо не врегульовано питання поділу боргового зобов`язання між колишнім подружжям.

Так, як зазначалося раніше по тексту цього рішення, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

У постанові від 30.06.2020 у справі № 638/18231/15-ц Велика Палата Верховного Суду «вважає слушними доводи Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в ухвалі від 13 листопада 2019 року щодо змісту статті 541 ЦК України, який свідчить про те, що солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, встановлених договором або законом. Тобто солідарні зобов`язання виникають лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства (див. наприклад постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (провадження № 14-81 цс 18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178 цс 18), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (провадження № 14-386 цс 18), від 23 січня 2019 року у справі № 712/21651/12) (провадження

№14-526 цс 18)). Таким чином правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Отже, усуваючи наведений законодавчий недолік, Велика Палата Верховного Суду погоджується з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 537/6639/13-ц (провадження № 6-486цс16) та від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження № 6-539цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами. Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині.».

Визнаючи боргове зобов`язання за договором позики (розписка від 06.02.2023), укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на загальну суму 400000,00 гривень, спільним боргом подружжя, судом встановлено, що ОСОБА_2 сума коштів була витрачена на придбання 08.02.2023 транспортного засобу KIA Sportage, 2015 року випуску, тобто в інтересах сім`ї і про це ОСОБА_1 була обізнана, враховуючи показання свідка ОСОБА_5 , які нею не були спростовані під час розгляду справи.

Так, допитавши у судовому засіданні позикодавця ОСОБА_5 , з урахуванням його письмових пояснень та змісту розписки від 06.02.2023, твердження ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 взяв гроші в борг як ФОП, маючи партнерські відносини з ОСОБА_5 , не знайшло свого підтвердження належними, допустимим та достатніми доказами під час з`ясування судом обставин справи. До того ж ОСОБА_1 не довела, що договір позики, укладений ОСОБА_2 , був укладений не в інтересах сім`ї, а тому зобов`язання у вигляді повернення грошових коштів подружжя повинно здійснюватися у солідарному порядку (частина четверта статті 65 СК України).

Оскільки, борг подружжя ОСОБА_21 та ОСОБА_2 у розмірі

400000,00 грн, ОСОБА_2 повернуто у строк, обумовлений розпискою, та після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про задоволення зворотної вимоги (регрес) ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі

200000 грн., як половину суми, отриманої в борг під час спільного подружнього життя.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, та який відповідає вимогам належності та допустимості доказів, як зазначено в пункті 27 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіреними у судовому засіданні докази, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з метою реального вирішення спору, що виник між сторонами, суд вважає за можливе у порядку поділу спільного майна подружжя

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі

231500 грн., як частини ринкової вартості автомобіля KIA Sportage, 2015 року випуску, проте відмовивши у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 коштів у розмірі 1527415,84 грн, як частини його доходу, отриманого як фізичною особою-підприємцем за період з 01.01.2022 до 02.05.2023. У зв`язку із чим, первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, задоволено частково;

визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль PEUGEOT 207, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , та стягнути з неї на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію ринкової вартості частки транспортного засобу PEUGEOT 207, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , у розмірі 63593 гривні, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень, що становить частки боргу, отриманого під час спільного проживання подружжя. У зв`язку із чим, зустрічний позов ОСОБА_2 ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та розподіл боргу подружжя, задоволено у повному обсязі.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статтею 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі.

Відповідно до положень частини першої, пункту 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як встановлено судом, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, сплатила судовий збір у максимальному розмірі 13420 грн (том 1

а.с. 6), а також нею понесено витрати: 2294,40 грн за послуги з оцінки ринкової вартості транспортного засобу PEUGEOT 207 (том 1 а.с. 211 на звороті); 2000,00 грн. за надання послуг проведення оцінки майна за Договором №GP231018-001 від 18.10.2023 (том 2 а.с. 24, 97 на звороті). Так, звертаючись до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, а саме додатково заявляючи вимогу про стягнення з ОСОБА_2 частини ринкової вартості автомобіля KIA Sportage, 2015 року випуску, в сумі 231500 грн., судовий збір не сплачено, зважаючи на те, що нею сплачено його максимальний розмір при звернення до суду.

ОСОБА_1 та її представник заявляли про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат, понесених ОСОБА_1 , при цьому заявили, що докази витрати на правничу допомогу, буде подано у порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України.

ОСОБА_2 , подаючи до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , сплатив судовий збір у розмірі 2635,93 грн (том 1 а.с. 55а), а також ним понесено витрати: 1500,00 грн за послуги з оцінки ринкової вартості транспортного засобу PEUGEOT 207 (том 1 а.с. 99). Щодо заявлених ОСОБА_2 у відзиві на заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, понесених ним витрат у розмірі 4200,00 грн на проведення експертного дослідження KIA Sportage, 2015 року випуску, судом встановлено відсутність доказів таких витрат та вони не підлягають відшкодуванню, враховуючи, що вказаний доказ відхилено судом.

ОСОБА_2 та його представник заявляли про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат, понесених ОСОБА_2 , при цьому заявили, що докази витрати на правничу допомогу, буде подано у порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Так, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Враховуючи те, що первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1766,27 грн., виходячи з розрахунку:

231500,00 грн (розмір задоволених позовних вимог) х 13420 грн. (сума сплаченого судового збору) : 1758915,84 грн. (розмір заявлених позовних вимог), а також витрати у розмірі 2000,00 грн. за надання послуг проведення оцінки майна за Договором №GP231018-001 від 18.10.2023, а всього судових витрат 3766,27 грн. При цьому витрати у розмірі

2294,40 грн за послуги з оцінки ринкової вартості транспортного засобу PEUGEOT 207, не підлягають відшкодуванню, враховуючи визнання нею у цій частині позову на стадії судового розгляду.

Враховуючи, що судом задоволено у повному обсязі зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та розподіл боргу подружжя, понесені ним витрати у розмірі 4135,93 грн, які складаються із: 2635,93 грн судовий збір; 1500,00 грн вартість оцінки транспортного засобу PEUGEOT 207, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на його користь.

З урахуванням положень частини десятої статті 141 ЦПК України та покладення, у даному випадку, судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_1 (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) на користь ОСОБА_2 сплатити різницю у розмірі 369,66 грн.

Керуючись статтями 3, 21, 57, 60, 61, 63, 68, 70, 71 СК України, статтями 15, 16, 368 ЦК України, статтями 2-5, 12, 13, 76-89, 133, 141, 174, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , в порядку поділу майна подружжя, грошову компенсацію ринкової вартості частки транспортного засобу KIA Sportage, 2015 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_1 , у розмірі 231500 (двісті тридцять одну тисячу п`ятсот) гривень.

У задоволенні решти вимог первісного позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та розподіл боргу подружжя задовольнити у повному обсязі.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль PEUGEOT 207, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію ринкової вартості частки транспортного засобу PEUGEOT 207, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , у розмірі 63593 (шістдесят три тисячі п`ятсот дев`яносто три) гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень, що становить частки боргу, отриманого під час спільного проживання подружжя.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1820 (одна тисяча вісімсот двадцять) гривень 93 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 15.08.2025.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП НОМЕР_11 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , без реєстрації, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя О.П. Лукач