Справа № 522/2364/25
Провадження № 2/522/3868/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чорнухи Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Радової Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія АОС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія АОС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якій позивач просить стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія АОС» суму заборгованості у розмірі 102598,69 гривень.

Позовна заява обґрунтовано тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» та Товариством з обмеженою відповідальність «Компанія АОС» було укладено договір відступлення права вимоги № 17/07-2023 від 17.07.2023, відповідно до п. 1.1. якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги виконання зобов`язань, зазанчених у п. 1.2. цього договору, які виникли за договором фінансового лізингу № 768/04/2007 від 10.04.2007, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» та ОСОБА_1 . Зазначає, що право вимоги виконання зобов`язань, що виникли за договором фінансового лізингу № 768/04/2007 від 10.04.2007, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» та ОСОБА_1 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія АОС». Позивач зазначає, що майно (предмет лізингу) незаконно перебуває у використанні ОСОБА_1 . ОСОБА_1 також не було сплачено згідно вимог від 29.01.2018 щодо погашення заборгованості по оплаті 3 % та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення суду. Відповідно до п. 13.7 договору у випадку, якщо лізингоотримувач у вказаний лізингодавцем строк не передає майно лізингодавцю, то лізингодавець має право вимагати від лізингоотримувача погашення суми припинення договору. При цьому сума припинення договору розраховується відповідно до п. 13.6 договору і становить 102598,69 гривень. Відповідач не виконує вимогу позивача про оплату суми припинення договору, тому позивач вважає, що сума відповідної заборгованості підлягає стягненню з відповідача.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2025 відкрито провадження у цивільній справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання на 08.05.2025.

26.03.2025 до суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у позові у повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що відповідач не отримував повідомлення про відступлення права вимоги, що за твердженням відповідач підтверджується тим, що у іншій справі № 522/19799/23, яка розглядається Одеським апеляційним судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» не повідомляло про відступлення права вимоги. Зобов`язання по оплаті платежів, штрафів та пені, що нараховані відповідно до договору фінансового лізингу № 768/04/2007 від 10.04.2007 ОСОБА_1 виконав у повному обсязі 11.09.2018. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» та ОСОБА_1 не виникали обставини, передбачені розділом 13 щодо припинення договору фінансового лізингу, при цьому, в розрахунок суми припинення договору відповідно до п. 13.6 договору фінансового лізингу № 768/04/2207 від 10.04.2207 входять складові: сума поточного боргу, несплачені лізингові платежі, штрафи та пеня, тобто ті суми, які були сплачені ОСОБА_1 у повному обсязі 11.09.2018. Зазначає, що позивач ігнорує вирішення ситуації стосовно передачі предмета лізингу у власність ОСОБА_1 .

Разом із відзивом відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, у якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія АОС» до ОСОБА_1 у зв`язку із пропуском строку позовної давності. У заяві відповідач зазначив, що він виконав зобов`язання за договором 11.09.2018, а позивач звернувся до суду із позовом 13.03.2025 із пропуском трирічного строк позовної давності.

06.05.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача за наявними у матеріалах справи документами.

У судове засідання 08.05.2025 учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляд справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляд справи. Розгляд справи відкладено на 31.07.2025.

У судове засідання 31.07.2025 з`явилась представник відповідача адвокат Наумова І.Ф., представник позивача не з`явився, 21.07.2025 подав заяву про розгляд справи без участі представника позивача за наявними у матеріалах справи документами. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд перейшов до стадії ухвалення рішення суду та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 11.08.2025.

Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, наявні у справі, суд дійшов таких висновків.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 1 ст. 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» (в редакції, чинній станом на момент укладення договору між сторонами) (надалі по тексту - Закон № 723/97-ВР) фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом (ч. 1 ст. 2 Закону № 723/97-ВР).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону № 723/97-ВР лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Суд встанови, що 10.04.2007 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) уклали договір фінансового лізингу № 768/04/2007, відповідно до п.1.1. якого лізингодавець зобов`язався придбати у свою власність транспортний засіб у відповідності з встановленою лізингоодержувачем специфікацією продавця і передати його без надання послуг з управління і технічної експлуатації лізингоодержувачу у якості предмету лізингу у тимчасове володіння та користування за плату, а лізингоодержувач зобов`язався прийняти його на умовах договору.

У додатку № 1 до договору № 768/04/2007 сторони погодили графік внесення платежів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2013 у справі № 2-1499/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг"- 316 540.02 ( триста шістнадцять тисяч п`ятсот сорок) грн. 02 коп., судові витрати по сплаті державного мита в розмірі 3 215,40 грн. (три тисячі двісті п`ятнадцять гривень 40 копійок), а також витрати по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу в розмірі 120,00 (сто двадцять гривень 00 копійок). В іншій частині позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Ласка Лізинг відмовлено. Задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Ласка Лізинг про відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням договірних зобов`язань. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» на користь ОСОБА_1 збитки, завдані неналежним виконання договірних зобов`язань в розмірі 705 085 (сімсот п`ять тисяч вісімдесят п`ять) грн.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 12.06.2014 у справі № 2-1499/11 апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено; апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю „Ласка Лізинг Джаноян Ліани Араївни задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2013 року в частині задоволення зустрічного позову скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Ласка Лізинг про відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням договірних зобов`язань. В іншій частині рішення залишено без змін.

29.10.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» направило ОСОБА_1 вимогу щодо погашення заборгованості по оплаті 129 434,51 гривень 3% річних та інфляційних втрат.

19.06.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» направило ОСОБА_1 вимогу про повернення майна по договору фінансового лізингу № 768/04/2007 від 10.04.2007, у якій вимагало від відповідача протягом 7-ми днів повернути транспортний засіб марки: ПР, модель: НПС 2250, № шасі НОМЕР_1 , ДНЗ: НОМЕР_2 , 2007 року випуску.

01.07.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» направило ОСОБА_1 вимогу від 30.06.2023 про сплату суми припинення договору в розмірі 102598,69 гривень, у якій вимагає до 14.07.2023 сплатити суму припинення договору у розмірі 2805,65 у.о. (поточний борг лізингоодержувача) * 36,5686 (курс долара США на 30.06.2023) = 102598,69 гривень.

17.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія АОС» (новий кредитор) укладений договір відступлення права вимоги № 17/07-2023, відповідно до п.1.1. якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги виконання зобов`язань, зазначених у п. 1.2. цього договору, які виникли за договором фінансового лізингу № 768/04/2007 від 10.04.2007, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» та ОСОБА_1 (боржник).

Згідно п. 1.2. договору № 17/07-2023 новий кредитор отримав право вимоги виконання всіх зобов`язань боржника перед первісним кредитором, які виникли у зв`язку із неналежним виконанням боржником договору фінансового лізингу № 768/04/2007 від 10.04.2007.

Відповідно до п. 3.1. договору, для первісного кредитора та нового кредитора цей договір вступає в силу після його підписання сторонами, а для боржника з дати надіслання письмового повідомлення від первісного кредитора про відступлення права вимоги. Відступлення вимоги за даним договором вважається здійсненим з дати підписання первісним кредитором та новим кредитором цього договору.

З наявних у матеріалах справи повідомлення про відступлення права вимоги від 17.07.2023, опису вкладення до цінного листа та поштової накладної № 6124 вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» 21.07.2023 направило відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги від 17.07.2023 за договором фінансового лізингу № 768/04/2007 від 10.04.2007 та договір відступлення права вимоги № 17/07-2023 від 17.07.2023.

За таких обставин, права вимоги за договором № 768/04/2007 від 10.04.2007 перейшли від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» (первісний кредитор) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія АОС» (новий кредитор) 21.07.2023.

27.07.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія АОС» направило ОСОБА_1 вимогу від 26.07.2023 про сплату суми припинення договору в розмірі 102598,69 гривень, у якій вимагає сплатити суму припинення договору у розмірі 102598,69 гривень.

Згідно п. 8.1. договору № 768/04/2007 сторони договору вводять термін поточного боргу лізингоодержувача. Поточний борг лізингоодержувача на кожний період строку фінансового лізингу змінюється згідно графіку внесення платежів (додаток № 1 договору), за умови внесення лізингоодержуваечм чергового лізингового платежу у повному обсязі.

Відповідно до п. 13.6. договору № 768/04/2007 отримана від продажу майна грошова сума направляється на погашення суми припинення договору, яка включає поточний борг лізингоодержувача, несплачені лізингові платежі, строк сплати яких згідно графіку внесення платежів настав, штрафи та/або пені, які підлягають сплаті лізигноодержувачем на умова договору станом на день розірвання договору, а також суми необхідні для покриття витрат та збитків лізингодавця, пов`язаних з вилученням та реалізацією майна та погашенням можливих зобов`язань лізингодавця перед третіми особами, які виникли внаслідок виконання договору. У випадку, якщо отримана від продажу майна грошова сума менше, ніж сума припинення договору, то лізингодавець вправи вимагати від лізингоодержувача відшкодування такої різниці.

Пунктом 13.7 договору № 768/04/2007 передбачено, що у випадку, якщо лізингоодержувач у встановлений лізингодавцем строк не передає лізингодавцю майно та/або з будь-якої причини майно неможливо продати як неподільний об`єкт у розумний строк за ціною, достатньою для погашення суми припинення договору, то лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача погашення суми припинення договору.

Отже, з пункту 13.6. договору № 768/04/2007 вбачається, що сума припинення договору складається з поточного боруг лізингоодержувача, несплачених лізингових платежів, строк сплати яких згідно графіку внесення платежів настав, штрафів та/або пені, які підлягають сплаті лізигноодержувачем на умова договору станом на день розірвання договору, а також сум необхідних для покриття витрат та збитків лізингодавця, пов`язаних з вилученням та реалізацією майна та погашенням можливих зобов`язань лізингодавця перед третіми особами, які виникли внаслідок виконання договору.

У розрахунку ціни позову, доданому до позовоної заяви, позивач формулу розрахунку суми припинення договору та зазначає, що сума заборгованості по лізинговим платежам та неустойки по 18.06.2010 були задоволені в повному обсязі рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2-1499/11 від 09.09.2013, сума поточного боргу станом на 37-й період становить 2805,65 умовних одиниць, що згідно курсу НБУ на дату вимоги становить 102598,69 гривень.

Як вбачається з рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2013 та постанови Апеляційного суду Одеської області 12.06.2014 у справі № 2-1499/11, з відповідача було стягнуто заборгованість з 23 по 37 включно періоди оплати згідно з графіком внесення платежів, погодженим у додатку № 1 до договору, а також неустойку, інфляційні, 3% річних.

Отже, питання стягнення несплачених лізингових платежів, строк сплати яких згідно графіку внесення платежів настав, в тому числі і платежу за 37-й період згідно графіку лізингових платежів, штрафів та/або пені, які підлягають сплаті лізигноодержувачем на умова договору, розглядалось судом у справі № 2-1499/11. Позивач не надав суду доказів виникнення інших витрат, передбачених п. 13.6. договору № 768/04/2007, зокрема: витрат та збитків, пов`язаних з вилученням та реалізацією майна та погашенням можливих зобов`язань лізингодавця перед третіми особами, які виникли внаслідок виконання договору.

За таких обставин підстави для стягнення з відповідача суми припинення договору згідно п. 13.6 договору № 768/04/2007 відсутні. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи висновки суду про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, ст.ст. 512-519, 806-808, 1191-1194 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія АОС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 16.08.2025.

Суддя Юлія ЧОРНУХА