Справа № 299/492/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 серпня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Струць Тетяна Ігорівна, на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2024 року у складі судді Левко Т.Ю., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

встановив :

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим, що 23 вересня 2005 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №17 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Від цього шлюбу в них народилися двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.09.2022 по справі № 299/3742/22 вирішено шлюб між сторонами розірвати. Відповідач просив не подавати позов про стягнення аліментів, оскільки зобов`язався сам утримувати дітей добровільно без рішення суду. До війни відповідач виїхав за кордон, на даний час працює в місті Менден (Німеччина), барменом в китайському ресторані, отримує заробітну плату в розмірі 1500 Євро на місяць, проживає в житлі роботодавця безкоштовно. Проте, взяті на себе зобов`язання відповідач не виконує, сплачує допомогу на утримання дітей несистематично, один раз на пів року в розмірі 1600 грн. на одну дитину в місячному розмірі. На контакт не виходить, надає матеріальну допомогу тільки на власний розсуд, може придбати сину ігрову приставку, натомість ігнорує необхідність надавати матеріальну допомогу на харчування, одяг та лікування. Самостійно забезпечувати дітей матеріально позивачка не має змоги. На даний час вона працює у ДПС України прикордонником і вже тривалий час отримує заробітну плату на руки в розмірі 20000 грн. на місяць, матеріальної допомоги від держави не отримує.

За вказаних обставин, позивач просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі по 4000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 4 000 грн. (чотири тисячі гривень) на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду 24.01.2024 до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання по судовим витратам.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Струць Тетяна Ігорівна, про перегляд заочного рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2024 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що син сторін ОСОБА_3 проживає з відповідачем, а тому позивач немає права стягувати аліменти на утримання сина, який проживає з відповідачем. Зокрема, зазначає, що матеріальний стан відповідача не дозволяє сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки він знаходиться в пошуках заробітків за кордоном, вказує на довідки про доходи за 1 квартал 2023 р по 2 квартал 2024 р. Окрім того, зазначає, що відповідач не має депозитарних рахунків в банках, нерухомості, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, не займається підприємницькою діяльністю, у нього відсутні покупки та оплати послуг, вартість яких перевищує десятикратну величину прожиткового мінімуму. Також відповідач вказує, що не відмовляється від сплати аліментів, але має змогу сплачувати їх в такому розмірі, який би відповідав його реальним можливостям, щоб систематично та в повному обсязі виконувати свої обов`язки. Крім того, син проживає з батьком та вже перебуває на його утриманні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ст.51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Такий же прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України).

Матеріалами справи встановлено, що з 23 вересня 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 вересня 2022 року у справі № 299/3742/22, шлюб між сторонами розірвано.

Між сторонами не було досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей.

Згідно матеріалів справи позивач ОСОБА_2 працевлаштована, працює прикордонником у ДПС України, а відповідач ОСОБА_1 перебуває на заробітках за межами України, про що і сам зазначає в апеляційній скарзі.

Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Колегія суддів наголошує, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (ст. 155 СК України).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Вирішуючи питання про стягнення аліментів та визначаючи розмір аліментів на утримання дітей щомісячно у розмірі 4000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції врахував інтереси дітей та вищезазначені вимоги закону.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що син сторін ОСОБА_3 проживає з відповідачем, а тому у позивача були відсутні підстави стягувати аліменти на утримання сина, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20).

Так, до апеляційної скарги відповідачем додано довідки про реєстрацію місце проживання з перекладом з німецької на українську мову, з якої вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 27.04.2024 має нове місце проживання, зареєстрований за місцем проживання АДРЕСА_1 з 28.05.2024.

Отже, вказана обставина щодо місця проживання сина сторін мала місце вже після розгляду справи судом першої інстанції.

Відтак, як на час подачі позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції рішення, відсутні відомості, що син сторін проживав разом з батьком.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки на час ухвалення цього рішення їх не існувало, і у суду першої інстанції були правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей.

Визначений судом першої інстанції розмір аліментів відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності.

Апелянт є молодою працездатною особою, проживає за кордоном і має обов`язок щодо належного матеріального забезпечення своїх дітей нарівні з позивачкою.

Надані відповідачем відомості з державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за період з 1 кварталу 2023 року по 2 квартал 2024 року, не можуть бути взяті до уваги, оскільки, як зазначає сам відповідач він знаходиться на заробітках за межами України, відтак надані відомості не відображають дійсний матеріальний стан відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги вищенаведених висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Струць Тетяна Ігорівна - залишити без задоволення.

Заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2025 року.

Головуючий :

Судді: