Провадження: 2/484/1495/25
Справа: 484/3263/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2025 Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Коваленко Н.А.

секретаря судового засідання Голубкової Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Первомайська справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРАГОН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

16.06.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРАГОН» (далі - ТОВ «ФК «АРАГОН») Юхименко Ю.Ю. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.01.2022 року між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3585029. Відповідно до умов Кредитного договору кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 1500,00 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту Позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит.

Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 1500,00 грн, шляхом перерахування грошових коштів на банківську карту № НОМЕР_1 , що належить відповідачу, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПрофітГід». Кредитний договір укладений у формі електронного документу та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом.

Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за Кредитним договором не погашена.

Загальна сума заборгованості станом на момент звернення до суду за Кредитним договором становить 20331,75 грн, яка складається з наступного: 1500 грн - розмір заборгованості за тілом кредиту, 18831,75 грн - сума нарахованих відсотків.

За розрахунками позивача, відповідно до ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання за період із 01.03.2022 по 01.04.2025 року становить: 2812,88 грн. - збитки завдані інфляцією, 548,71 грн. - три проценти річних від простроченої суми.

З підстав невиконання позичальником умов кредитного договору ТОВ «ФК «АРАГОН» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 3585029 від 12.01.2022 року у загальному розмірі 2031,75 грн; збитки завдані інфляцією у розмірі 2812,88 грн; три проценти річних у розмірі 548,71 грн. А також стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Ухвалою суду від 27.06.2025 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі.

17.06.2025 відповідач через систему Електронний суд направив заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що визнає факт укладення договору та отримання кредитних коштів у сумі 1500 грн, але на момент підписання не мав достатнього фінансового досвіду і не повною мірою усвідомлював можливі наслідки невиконання зобов`язань, що в подальшому призвело до прострочення. Заявлена до стягнення сума більш ніж у 15 разів перевищує розмір фактично отриманого кредиту. На думку відповідача, це є непропорційним та потребує оцінки судом на предмет обґрунтованості. Відповідач готовий виконати свої зобов`язання в межах тіла кредиту та відсотків за строк, на який було укладено договір (30 днів), тому просить відмовити у задоволенні позову частково - в частині вимог, що виходять за межі суми основного боргу та обґрунтованих процентів.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розглядати справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, завчасно направив заяву про розгляд справи без участі відповідача з урахуванням правової позиції викладеної у запереченнях.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3585029 у формі електронного документу з використанням електронного підпису (а.с. 7-10).

За умовами кредитного договору № 3585029 від 12.01.2022 року відповідачу наданий кредит у розмірі 1500,00 грн строком на 30 днів до 11.02.2022, зі зниженою процентною ставкою в розмірі 1,19% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовується на період строку надання кредиту є фіксованою і становить 434,35% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується на період строку надання кредиту, зазначеного в п. 3.1. даного договору.

Відповідно до п. 3.1. договору кредит надається строком на 30 днів, до 11.02.2022 року (включно) від дати отримання позичальником кредиту, але не більше 30 днів.

Згідно з п. 3.3. Договору кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування відповідної суми на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позивальником для цієї цілі в Особистому кабінеті на сайті Кредитодавця.

Відповідно до п. 3.2 кредитного договору, позивальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строк визначений п. 3.1 цього договору.

У Додатку №1 до Договору встановлено графік платежів та зазначено, що загальна вартість кредиту складає 2035,5 грн (а.с. 10 зворот).

Згідно з п. 3.6 договору кредит надається на умовах сплати процентів і основної суми кредиту в кінці строку дії кредитного договору.

Так, у відповідності до п. 4.2 договору №3585029 від 12.01.2022 року, стандартна процентна ставка в розмірі 2.3% (два цілих тридцять сотих) процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом (плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 839.50% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом) застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 3.1. цього Договору, якщо Позичальник не виконав умови, передбачені в п. 4.1. даного Договору. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення. У випадку застосування стандартної процентної ставки, Кредитодавець надає Позичальнику інформацію щодо визначення сукупної вартості кредиту та графіку погашення заборгованості у вигляді оновленого Графіку платежів.

Договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №3585029 від 12.01.2022 року підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором UA517995.

Відповідач, підписавши договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором UA517995, погодилася з усіма його істотними умовами.

Відповідно до підтвердження переказу грошових коштів наданого ТОВ «ПрофітГід», кошти від ТОВ «ФК «АРАГОН» були перераховані 12.01.2022 о 22:40 год за договором №3585029 в сумі 1500 грн 00 коп на картку № НОМЕР_1 , факт отримання коштів на рахунок відновідач не заперечує (а.с. 11).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 3585029 від 12.01.2022 року загальна сума заборгованості станом на 01.04.2025 року становить 20331,75 грн, яка складається з наступного: 1500 грн. тіло кредиту, 18831,75 грн. - сума нарахованих відсотків станом на 01.04.2025 року (а. с. 13).

Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за Кредитним договором не погашена.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

За положенням статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 76 ЦПК передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із положень ст. 525, ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений в договорах строк кошти (суми позики) не повернула, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основними зобов`язанням.

Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту в розмірі 1500 грн. по вказаному вище договору є доведеною, а тому вимога позивача у цій частині підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитним договором, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі 310/11534/13-ц, від 04.червня 2013 року по справі 916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі 522/1528/15-ц.

Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом, які, відповідно до розрахунку заборгованості, нараховані за межами строку дії кредитного договору.

За договором про надання кредиту №3585029 від 12.01.2022 року позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками в розмірі 18831,75 грн.

Разом з тим, зі змісту вказаного договору судом встановлено, що позивач отримала кредитні кошти в розмірі 1500 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків в розмірі 1,19 % на добу.

Тому, за підрахунками суду, відсотки за вказаним договором становлять 535,50 грн (1500 грн x (1,19 % добових)/100 х30 днів).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що за кредитним договором №3585029 від 12.01.2022 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за відсотками в розмірі 535,50 грн, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Оскільки решта суми заборгованості за відсотками за кредитами нарахована після спливу визначених договором строку кредитування, у цій частині суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, перевіряючи вимоги про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат, а також трьох процентів річних від простроченої суми за ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд враховує таке.

Позивачем заявлена позовна вимога про стягнення заборгованості за ч. 2 ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання за період із 01.03.2022 по 01.04.2025 року становить: 2812 грн. - збитки завдані інфляцією, 548,71 грн. - три проценти річних від простроченої суми.

Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Крім того, Верховним Судом в постанові від 01.07.2020 у справі № 535/757/17, провадження № 61-30148св18, зроблено аналогічний висновок щодо ідентичних правовідносин (такого ж спору).

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18, вказала, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

Враховуючи викладене, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню проценти і інфляційний втрати.

Позивачем проведено та надано розрахунок трьох процентів річних в розмірі 5640 грн. та інфляційних втрати в розмірі 2812 грн. за період із 24.02.2022 до 01.04.2025 (а. с. 29-30).

Даний розрахунок не відповідає визначенню простроченої суми боргу.

Перевіряючи розрахунок позивача за порушення грошового зобов`язання встановлено, що сумою заборгованості для розрахунку інфляційних збитків і відсотків за користування грошовими коштами позивачем враховано 5640 гривень, що суперечить вищенаведеним висновкам суду про заборгованість відповідача за спірним кредитним договором в сумі 2035,50 гривень, а тому цей розрахунок не приймається судом як належний.

Сума заборгованості на момент прострочення 01.03.2022 становила 2035,50 грн, з яких 1500 грн заборгованість за кредитом, 3535,50 грн заборгованість за процентами, і станом на дату початку розрахунку (01.03.2022) є незмінною.

У даній справі 3% річних мають бути нараховані на прострочену суму заборгованості в розмірі 2035,50 грн за період з 05.08.2021 року до 01.04.2025, що становить 189,21 грн за формулою: сума боргу х процентну ставку / 100% / 365 днів х кількість днів прострочки (2035,50х3/100%/365 х 1131).

Інфляційні втрати розраховуються на прострочену суму заборгованості в розмірі 2035,50 грн за період з 24.02.2022 року до 01.04.2025 становить 1017,75 грн.

Індекс інфляції за березень 2022 квітень 2025 150

Розрахунок здійснюється за формулою: Збитки від інфляції = ( Сума боргу х Індекс інфляції/100%- Сума боргу).

Інфляційне збільшення: 2035,50 x 150/100- 2 035,50 = 1017,75 грн.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 1500 грн, проценти 535,50 грн, заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України в сумі 189,21 грн та інфляційні втрати в сумі 1017,75 грн, а всього 3242,46 грн. В задоволенні інших позовних вимог має бути відмовлено за недоведеністю.

Щодо вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., то суд вказує на таке.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представником позивача на виконання вказаних вище вимог, а саме підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, суду надано договір про надання правничої допомоги № 2025/06/02 від 02 червня 2025 року; додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги № 2025/06/02 від 02 червня 2025 року, від 02.06.2025 р.; акт прийому-передачі наданих послуг від 02.06.2025 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати щодо сплати за надану правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України, а також співмірність витрат на оплату послуг адвоката із тривалістю і складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, предметом позовних вимог та значенням справи для сторін, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на правничу допомогу, в розмірі 797 грн (5000/100 х 15,94 %).

Також позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Згідно з положеннями ч. 1 ст .141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом задоволено позовні вимоги частково на суму 2035,50 грн, що становить 15,94%, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 386,13 грн (2422,40 / 100 х 15,94 %), що пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «АРАГОН» заборгованість станом на 01.04.2025 року за договором надання позики № 3585029 від 12.01.2022 року, в загальній сумі 3242,46 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 1500,00 грн; заборгованості за відсотками в сумі 535,50 грн, а також заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України в сумі 189,21 грн та інфляційні втрати в сумі 1017,75 грн, а всього 3242,46 грн.

Крім того, позивачем заявлені до відшкодування судові витрати , згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню судові витрати на сплату судового збору в сумі 383,13 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 797,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 612, 625, 1050, 1054, 1056-1 ЦК, ст.ст. 4, 13, 18, 133, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРАГОН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРАГОН» суму заборгованості за кредитним договором № 3585029 від 12.01.2022 року станом на 01.04.2024 у розмірі 3242,46 (три тисячі двісті сорок два) гривні 46 копійок, з яких: заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) 1500,00 грн.; заборгованість за відсотками 535,50 грн.; заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України в сумі 189,21 грн та інфляційні втрати в сумі 1017,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРАГОН» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 386,13 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 797,00 грн, а всього 1183,13 (тисячу сто вісімдесят три) гривня 13 копійки.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРАГОН», , місцезнаходження: 03057, м. Київ, вул. Гетьмана Вадима,1, прим. 1028/3.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 14.08.2025.

Суддя Н.А.Коваленко