ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за надані послуги,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив:

стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 січня 2018 року по 30 вересня 2024 року у розмірі 33 428,88 грн основного боргу, інфляційних втрат у розмірі 10 155,99 грн, 3% у розмірі 3 571,45 грн, а також судовий збір.

В обґрунтування позову зазначив, що з 01 травня 2015 року і по теперішній час позивач надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у будинку АДРЕСА_1 . Відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_2 у цьому будинку, за час перебування якої у власності відповідачів виникла заборгованість. Свої обов`язки по оплаті витрат на утримання будинку й прибудинкової території відповідачі не виконували належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 01 жовтня 2024 року у загальному розмірі 47 156,31 грн, з яких: основний борг 33 428,88 грн; інфляційні втрати 10 155,99 грн; 3% річних 3 571,45 грн.

Оскільки, в добровільному порядку відповідачі не сплатили заборгованість, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» звернулось до суду за захистом права, яке вважає порушеним, та просить стягнути заборгованість за надані послуги, на яку нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги, задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» заборгованість за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території в сумі 33 428,88 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 5 440,90 грн, 3% річних у розмірі 2 264,58 грн, а всього стягнуто 41 134,36 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» судовий збір в сумі 880,44 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» судовий збір в сумі 880,44 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» судовий збір в сумі 880,44 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 08 квітня 2025 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вважає, що суд неправомірно не прийняв до уваги відзив апелянта на позовну заяву, розглянув справу та прийняв рішення без оцінки та врахування аргументів, викладених у відзиві.

Так, ухвалу про відкриття провадження у справі від 28 листопада 2024 року суд направив до електронного кабінету апелянта 29 листопада 2024 року, однак без копії позовної заяви та доданих документів.

В порушення чинного законодавства, копію позовної заяви та доданих до неї документів суд направив за адресою реєстрації, під час воєнного стану за якою ОСОБА_1 не проживає.

Повідомив, що зареєстрував електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» 07 серпня 2020 року.

У резолютивній частині ухвали від 28 листопада 2024 року суд встановив, що, відповідач має право надіслати відзив на позовну заяву не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження до початку розгляду справи по суті.

Вважає, що неправомірно не прийнявши відзив на позов до уваги при розгляді справи, суд порушив конституційне право відповідача на захист прав та інтересів у судовому порядку.

По суті позовних вимог вказав, що зазначаючи у рішенні, що договір на надання послуг не укладався, а відповідно до чинного законодавства позивач мав надавати послуги виключно на підставі укладеного договору, місцевий суд у даному рішенні не встановив, чому і по чиїй вині договір не укладений.

Позивач не подав до суду докази, що він надавав даний договір, а відповідач відмовився від його укладання.

Не зважаючи на відсутність доказів позивача, що він надавав даний договір, а відповідач відмовився від його укладання, місцевий суд прийняв незаконне рішення та безпідставно стягнув заборгованість та нарахував індекс інфляції та 3% річних.

Районний суд також не прийняв до уваги та не надав оцінки викладеному у відзиві на позов, що чинним законодавством України не передбачена послуга з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Фактично суд незаконним рішенням стягнув заборгованість за неіснуючу послугу.

Зауважив, що у Правилах користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ України №572 від 08 жовтня 1992 року взагалі відсутній пункт 18, на який посилається суд в оскаржуваному рішенні.

Також квартира, за якою обліковується заборгованість, знаходиться у спільній частковій власності, тому відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник має брати участь у витратах відповідно до своєї частки.

Однак суд взагалі не надав оцінки цій обставині та положенню ЦК України, у зв`язку з чим солідарне стягнення порушує вимоги чинного законодавства.

Зазначив, що у відзиві на позов заявив про необхідність при розгляді справи врахувати пропуск позивачем позовної давності, однак суд не звернув уваги на заяву відповідача та не врахував її при прийнятті рішення, чим порушив вимоги ст. 267 ЦК України та існуючу практику Верховного суду при розгляді аналогічних справ.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 долучив клопотання про надання оцінки обставинам.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за надані послуги, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

30 травня 2025 року представниця КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» - Латанюк Н.В. подала відзив, у якому заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Вважає, що позивач не був зобов`язаний направляти позовну заяву та додані до неї матеріали у електронному вигляді.

Оскільки позивач подав позовну заяву та її копії з додатками у паперовому вигляді, суд першої інстанції направив їх екземпляри відповідачам засобами поштового зв`язку.

Вважає наданий судом час в ухвалі про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву достатнім для ознайомлення зі справою та надання ґрунтовного відзиву на позовну заяву.

Однак, ОСОБА_1 своїм правом не скористався і подав відзив на позовну заяву 25 лютого 2025 року з пропуском строку, визначеного в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Щодо відсутності договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій вказала, що навіть при відсутності між споживачем та виконавцем послуг договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, обов`язок сплачувати за послуги виник у відповідачів в силу положень спеціального закону, який регулював даний вид правовідносин.

У зв`язку з тим, що відповідачі знехтували обов`язком щодо укладення письмового договору з позивачем, то у відповідності до ст. 633 ЦК України діє уніфікований публічний Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (публікація в ЗМІ - Газета Київської міської ради «Хрещатик» №9(4695) від 14 липня 2015 року).

Отримання житлово-комунальних послуг мешканцями будинків або їх оплата є вольовим актом приєднання до договору.

Щодо доводів апеляційної скарги, що чинним законодавством України не передбачена послуга з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій послалася на положення Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Оскільки, співвласниками будинку АДРЕСА_1 не створено об`єднання співвласників, не прийняті рішення про форму управління багатоквартирним житловим будинком, то в силу вимог ч. ч. 4, 5 ст. 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» до проведення конкурсу і моменту визначення його переможця та зважаючи на положення пункту 31 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яким визначено, що договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені підприємством із споживачами до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом, послуги з утримання будинків і прибудинкових територій у будинках продовжило надавати КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва».

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що існуючі договори з утримання будинків та прибудинкових територій не можуть бути змінені до моменту реалізації співвласниками свого права на вибір форми управління житловим будинком.

Апелянт є власником 1/4 частки квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з чим набув обов`язок зі сплати попереднього власника - спадкодавця.

Щодо застосування строків позовної давності вказала, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин та відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651.

Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває дотепер.

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, перебіг позовної давності слід відраховувати від кожного місяця платежу у зв`язку з чим підстави застосування судом позовної давності до позовних вимог відсутні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Щодо клопотань апелянта

16 травня 2025 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву, у якій, окрім іншого, просив розглядати справу в апеляційній інстанції за участю сторін оскільки місцевий суд прийняв рішення з грубим порушенням засад цивільного судочинства, без розгляду, оцінки та врахування аргументів апелянта.

Вирішуючи подане клопотання колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ціна позову у цій справі становить 47 156,31 грн та є меншою ніж 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн * 30 = 90 840,00 грн).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Колегія суддів, з урахуванням обставин справи та ціни позову, не вбачає підстав, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, а тому апеляційний розгляд справи має здійснюватися в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за участю сторін.

Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 долучив клопотання про надання оцінки обставинам.

У вказаному клопотанні на підставі статті 367 ЦПК України, у зв`язку з неповнотою з`ясування обставин справи районним судом при розгляді справи та прийнятті оскаржуваного рішення, просив при розгляд апеляційної скарги на дане рішення надати оцінку наступним обставинам:

ненаправлення судом копії позовної заяви та доданих документів до електронного кабінету;

невстановлення судом факту, чи надавав позивач відповідачу для укладення договір про надання послуг та чому і по чиїй вині договір не укладений;

стягнення судом із відповідача заборгованості за послугу, непередбачену чинним законодавством;

ненадання судом оцінки положенням ст. 360 ЦПК України та п. 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМ України від 08 жовтня 1992 року №572;

неврахування судом всупереч вимогам ст. 267 ЦК України та існуючій практиці Верховного Суду заяви відповідача про врахування пропуску позивачем позовної давності.

Подібні клопотання щодо надання оцінки апеляційним судом вказаним обставинам апелянт подав 11 та 16 червня 2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вказані у клопотаннях обставини, яким апелянт просить надати оцінку, колегія суддів сприймає як доводи апеляційної скарги, які підлягають розгляду під час перегляду оскаржуваного рішення по суті.

Щодо доводів апеляційної скарги на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 березня 2025 року

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києву», здійснює утримання будинків та прибудинкової території, в тому числі і будинку АДРЕСА_1 , на підставі рішення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 19 грудня 2010 року №41/10, яким 31 жовтня 2010 року передано майно територіальної громади Голосіївського району м. Києва на баланс КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району».

Рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» перейменовано на КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києву» та віднесене до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до п.2.2. Статуту КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», предметом його діяльності є: утримання житлового та нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та закріплений за Підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що належить до комунальної власності м. Києва, на договірних засадах у встановленому законом порядку; надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладання договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням умов договорів у встановленому порядку.

На виконання взятих на себе зобов`язань з утримання та обслуговування житлового і нежитлового фонду, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» укладаються відповідні договори з виробниками житлово-комунальних послуг (вивіз сміття, вивіз листя та снігу, електропостачання, обслуговування ліфтів тощо), які після набуття підприємством надаються споживачам поряд з іншими послугами. Несвоєчасне внесення чи не внесення споживачами коштів за надані їм житлово-комунальні послуги не дає можливостей для задоволення потреб населення і господарського комплексу в житлово-комунальних послугах відповідно до встановлених нормативів і національних стандартів, порушує інтереси інших споживачів-співвласників багатоквартирних будинків, порушує майнові права та законні інтереси позивача.

Факт надання житлово-комунальних послуг та їх вартості підтверджується: рішенням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації №41/10 від 19 жовтня 2010 року, рішенням Київської міської ради №270/270 від 09 жовтня 2014 року, інформацією щодо фактичних та нормативних витрат на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №442 від 30 квітня 2015 року щодо встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №668 від 06 червня 2017 року, копіями договорів з виробниками житлово-комунальних послуг (вивіз сміття, вивіз листя та снігу, електропостачання, обслуговування ліфтів тощо).

Квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 - 1/2 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину серії 4-409 від 10 квітня 2021 року та свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 28 березня 2012 року; ОСОБА_2 - 1/4 частки на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 28 березня 2012 року, ОСОБА_3 - 1/4 частки на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 28 березня 2012 року, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрованим в даній квартирі не значиться, натомість відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 значаться зареєстрованими за вказаною адресою з 24 жовтня 1997 року.

Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між позивачем та відповідачами не укладався.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції встановив доведеним, що відповідачі є споживачами послуг з утримання будинків та прибудинкових територій по квартирі АДРЕСА_3 , однак свої обов`язки по оплаті житлово-комунальних послуг не виконували належним чином, а тому у них виникла заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню. Також, суд першої інстанції вважав доведеними та обґрунтованими у повному обсязі позовні вимоги у частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 01 січня 2018 року по 30 вересня 2024 року.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Щодо доводів апелянта про допущення судом першої інстанції процесуальних порушень при розгляді справи колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 120 ЦПК України визначає, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Стаття 191 ЦПК України передбачає, що у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.

Встановлено, що ухвалою від 28 листопада 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва відкрив у справі спрощене позовне провадження без повідомлення сторін та надав відповідачу право протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву.

Стаття 191 ЦПК України визначає, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет.

У цій справі Голосіївський районний суд міста Києва на виконання вимог ст. 191 ЦПК України ухвалу про відкриття апеляційного провадження разом з копією позовної заяви надіслав на адресу реєстрації ОСОБА_1 , проте рекомендоване поштове повідомлення повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 129), що у розумінні ч. 6 ст. 272 ЦПК України не є належним врученням судового рішення.

Ухвала про відкриття провадження у справі також надіслана ОСОБА_1 до електронного кабінету та доставлена 29 листопада 2024 року (а.с. 126), що відповідно до ч. 6 ст. 272 ЦПК України є належним врученням судового рішення. Проте, з матеріалами справи ОСОБА_1 ознайомився 15 січня 2025 року (а.с. 136).

Отже, останнім днем на подання відзиву на позовну заяву для ОСОБА_1 було 30 січня 2025 року.

Оскільки строк на подання відзиву на позовну заяву встановлюється судом, з урахуванням приписів ст. 127 ЦПК України, такий строк може бути лише продовжений судом за заявою учасника справи чи з ініціативи суду, і якщо він не сплив на час звернення учасника справи із заявою.

Оскільки станом на 25 лютого 2025 року встановлений судом строк на подання відзиву на позовну заяву сплинув, а ОСОБА_1 не заявляв клопотань про продовження строку на подання відзиву, місцевий суд правомірно залишив без розгляду відзив апелянта на позовну заяву.

Щодо доводів апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та ненадання оцінки обставинам справи

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно з п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника.

За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Оскільки співвласником 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 , обов`язок зі сплати заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, які виникли за цією адресою, на підставі ст. 322 ЦК України покладено на нього незалежно від реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.

Стаття 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає невиключний перелік житлово-комунальних послуг, які виконавець надає споживачу.

Тому послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата) хоч і не передбачена прямо чинним законодавством, однак є різновидом комунальних послуг та відносяться до послуг з управління багатоквартирним будинком.

За вимогами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Сторона позивача посилається на те, що виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

За змістом ст. 29 Закону надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року, встановлено, що власники та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

За змістом ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

У тих випадках, коли закон не встановлює обов`язковість певної форми, сторони можуть обирати її на власний розсуд, але в межах чинного законодавства.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Таким чином, якщо умови усного договору виконуються сторонами, то він вважається укладеним, а умови прийнятими обома сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 633 ЦК України договір про надання комунальних послуг є публічним договором.

Відповідно до вимог закону споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг в повному обсязі.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15 та спростовує доводи апелянта щодо відсутності між сторонами договірних правовідносин.

Неукладення договору між сторонами у письмовій формі не свідчить про те, що апелянт не є користувачем послуг, які надає позивач за адресою знаходження його власності.

Додаткового колегія враховує, що за даними розрахунку заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій по АДРЕСА_4 (о/р НОМЕР_2 ) у листопаді, грудні 2019 року та у червні 2020 року за надані позивачем послуги внесено оплату на загальну суму 5 000,20 грн, чим фактично визнано як обов`язок сплачувати комунальні платежі так і існуючу заборгованість.

В оскаржуваному рішенні місцевого суду дійсно є посилання на пункт 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМ України №572 від 08 жовтня 1992 року, проте процитовані та застосовані судом положення відповідають пункту 8 вказаних Правил.

Відповідно до 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так як цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, відповідач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Оскільки відповідачі не виконували належним чином обов`язки по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і доказів зворотнього матеріали справи не містять, місцевий суд обґрунтовано вважав правомірним нарахування позивачем заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_4 за період з 01 січня 2018 року по 30 вересня 2024 року у розмірі 33 428,88 грн.

В той же час, відповідачем не було спростовано розмір визначеної позивачем заборгованісті та не надано належних, достатніх та допустимих доказів на спростовування факту надання (надання не у повному обсязі) житлово-комунальних послуг, або ж надання цих послуг іншою особою.

За правилами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі №401/710/15-ц.

У зв`язку з виниклою у відповідачів заборгованістю по оплаті житлово-комунальних послуг, позивач в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував відповідальність на суму 33 428,88 грн за період з 01 січня 2018 року по 23 лютого 2022 року та з 01 січня 2024 року по 30 вересня 2024 року.

За вказаний період сукупно 3% річних становить 2 264,58 грн, а інфляційні втрати - 5 440,90 грн. Такий розрахунок позивачем не оспорюється, відповідачами не спростовано та відповідає закону.

Поряд з цим, апелянтом ОСОБА_1 подано заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651.

Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та тривав на час звернення товариства до суду з позовом (січень 2024 року).

Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як встановлено вище у листопаді, грудні 2019 року та у червні 2020 року за надані позивачем послуги внесено оплату на загальну суму 5 000,20 грн, чим фактично визнано як обов`язок сплачувати комунальні платежі так і існуючу заборгованість.

Отже, у листопаді 2019 року строк позовної давності за вимогами КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до відповідачів перервався та почався заново. Тому позивач має право просити про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги по АДРЕСА_4 (о/р НОМЕР_2 ) за період з листопада 2016 року, а отже строк позовної давності не пропустив.

В той же час, квартира АДРЕСА_3 належить відповідачам на праві спільної часткової власності з визначенням часток співвласників, а саме: ОСОБА_1 належить 1/2 частка, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - по 1/4 частці, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

За приписами ст. ст. 356, 357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Визначаючи загальну суму заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, місцевий суд не врахував розмір часток відповідачів у праві власності на квартиру, а тому безпідставно стягнув вказану суму солідарно.

Отже, на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» підлягає стягненню з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території в сумі 16 714,44 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2 720,45 грн, 3% річних у розмірі 1 132,29 грн; з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території в сумі по 8 357,22 грн, інфляційна складова боргу у розмірі по 1 360,23 грн та 3% річних у розмірі по 566,15 грн з кожної.

За встановлених обставин, місцевий суд зробив обґрунтований висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, проте помилився у визначенні розміру належного кожному із відповідачів обов`язку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких підстав, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам законодавства та відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» задоволено частково (87,23%) слід стягнути за подання позовної заяви з ОСОБА_1 1 320,66 грн, а з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по 660,33 грн.

На підставі вищенаведених мотивів, колегія апеляційного суду вважає необхідним змінити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Крім того, оскільки апеляційну скаргу задоволено частково судові витрати апелянта ОСОБА_1 на сплату судового збору за подання апеляційної скарги підлягають частковому відшкодуванню за рахунок позивача у розмірі 50% (тобто 1 816,80 грн) оскільки саме у такому розмірі зменшено стягнутий з апелянта розмір заборгованості.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (, місцезнаходження: 03187, м. Київ, просп. Голосіївський, 17-Б) заборгованість за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території в сумі 16 714,44 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2 720,45 грн, 3% річних у розмірі 1 132,29 грн, а всього 20 567 (двадцять тисяч п`ятсот шістдесят сім гривень) 18 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (, місцезнаходження: 03187, м. Київ, просп. Голосіївський, 17-Б) заборгованість за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території в сумі 8 357,22 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 1 360,23 грн, 3% річних у розмірі 566,15 грн, а всього 10 283 (десять тисяч двісті вісімдесят три гривні) 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (, місцезнаходження: 03187, м. Київ, просп. Голосіївський, 17-Б) заборгованість за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території в сумі 8 357,22 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 1 360,23 грн, 3% річних у розмірі 566,15 грн, а всього 10 283 (десять тисяч двісті вісімдесят три гривні) 60 коп.

Змінити розподіл судових витрат у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (, місцезнаходження: 03187, м. Київ, просп. Голосіївський, 17-Б) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 320 (одна тисяча триста двадцять гривень) 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (, місцезнаходження: 03187, м. Київ, просп. Голосіївський, 17-Б) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 660 (шістсот шістдесят гривень) 33 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (, місцезнаходження: 03187, м. Київ, просп. Голосіївський, 17-Б) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 660 (шістсот шістдесят гривень) 33 коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (, місцезнаходження: 03187, м. Київ, просп. Голосіївський, 17-Б) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень) 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова