ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 серпня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/333/25

Головуючий у першій інстанції Парфененко О. Я.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1058/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ТОВ «Бізнес позика» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за договором про надання кредиту № 500264-КС-002 від 12 червня 2024 року в сумі 95 507,49 грн, з яких: 28 118,26 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту, 62 519,13 грн сума прострочених платежів по процентах та 4 870,10 грн сума прострочених платежів за комісією.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 червня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» і ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За змістом договору товариство надало позичальнику кредит в розмірі 46 000 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на визначених договором умовах. Відповідачка порушила зобов`язання з повернення коштів, сплативши лише 25 050 грн, внаслідок чого станом на 08 лютого 2025 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 95 507,49 грн.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2025 року позов ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 95 507,49 грн заборгованості за договором про надання кредиту № 500264-КС-002 від 12 червня 2024 року, яка складається з: заборгованості за кредитом 28 118,26 грн, заборгованості по процентах 62 519,13 грн та заборгованості по комісії 4 870,10 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильність оцінки судом першої інстанції фактичних обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким частково відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кредитором несправедливо проводилося нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % в день, оскільки передбачений умовами договору розмір процентної ставки порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідачка як споживач, а заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за відсотками є завищеною, не відповідає приписам п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ст. 627 ЦК України та є непомірним тягарем для позичальника і джерелом отримання банком невиправданих додаткових прибутків.

ОСОБА_1 вважає неправомірним висновок суду щодо наявності підстав для стягнення з неї плати за обслуговування кредиту (комісії). Згідно з п. 2.5 кредитного договору комісія за надання кредиту складає 6 900 грн, проте, зі змісту договору неможливо визначити та встановити, за які саме надані банком послуги стягується комісія. Стягнення кредитором комісії не узгоджується з приписами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про споживче кредитування» та суперечить принципу справедливості, добросовісності та розумності. Сплачені відповідачкою в рахунок погашення комісії кошти в сумі 2 029,90 грн мають бути зараховані в рахунок погашення тіла кредиту.

Зазначає, що ОСОБА_1 18 червня, 24 червня, 06 липня, 08 серпня та 09 серпня 2024 року вносилися платежі на погашення кредитної заборгованості на загальну суму 25 050 грн, тому, беручи до уваги сплачені кошти, орієнтовну загальну вартість наданого кредиту у розмірі 136 362,16 грн та незаконність нарахування 6 900 грн комісії, правомірним буде стягнення з відповідачки заборгованості в розмірі 106 442,06 грн.

У наданих письмових поясненнях ТОВ «Бізнес Позика», вважаючи доводи апеляційної скарги незрозумілими, просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду залишити без змін. Сторона позивача зазначає, що, підписавши пропозицію укласти договір (оферту) та сам кредитний договір, ОСОБА_1 акцептувала, тобто, погодилася з чітко визначеною сумою кредиту, розміром відсоткової ставки та сумою комісії. У паспорті споживчого кредиту прозоро та доступно для споживача викладено умови кредитування, з якими відповідачка ознайомилася та погодилася.

Звертає увагу суду на те, що ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено денну процентну ставку, яку позичальник має сплачувати за користування кредитом, і яка станом на день укладення договору відповідала встановленій умовами кредитного договору ставку (включаючи і знижену, і стандартну ставку). Наведена норма чітко передбачає, як вирахувати і застосовувати процентну ставку в споживчих кредитах, і зазначеним положенням кредитний договір в частині встановлення розміру денної процентної ставки не суперечить.

Наголошує на тому, що право кредитодавця встановлювати комісію за надання кредиту прямо передбачено п. 10 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», тому її включення до умов договору є правомірним. Заперечуючи проти розміру заборгованості, відповідачка власного розрахунку ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду не надала, що не узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 753/7883/15.

У судове засідання, призначене на 09 год. 13 серпня 2025 року, учасники справи або їх представники не з`явилися.

Сторони відповідно до п. 2, 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 201, 202, 209).

За змістом ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Отже, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду в частині визначеного судом першої інстанції до стягнення з відповідачки на користь позивача загального розміру заборгованості за кредитним договором, сум боргу за кредитом та відсотками за користування кредитом, а також в частині стягнутого судового збору змінити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в повній мірі цим вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала умови кредитного договору від 12 червня 2024 року, не повернула кредитні кошти та не сплатила відсотки за користування ними. Суму заборгованості за кредитним договором відповідно до розрахунку, наданого позивачем, розраховано з урахуванням всіх платежів, здійснених відповідачкою. Заперечуючи проти позову, сторона відповідача не була позбавлена можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Районний суд, пославшись на ст. 1, 8 ЗУ «Про споживче кредитування», зазначив про правомірність дій товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту, указавши, що укладеним між сторонами кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з наведеним висновком суду, зважаючи на таке.

У справі встановлено, що 12 червня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 500264-КС-002, відповідно до умов якого відповідачка отримала від кредитодавця грошові кошти в розмірі 46 000 грн у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківську картку терміном на 24 тижня (до 27 листопада 2024 року) зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 1,5 % щодня, з орієнтованою загальною вартістю кредиту у 136 362,16 грн та сплатою комісії за надання кредиту в загальній сумі 6 900 грн (а.с. 21-25). Відповідно до умов договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватися їх та, відповідно, укладає цей договір з вільним волевиявленням (п. 7.4.4 договору). Підписанням цього договору позивальник підтверджує, що до укладення договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено законодавством України, зокрема, ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», Паспортом споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. 7.3.1 договору).

У договорі міститься графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту.

Згідно з п. 3.1. договору кредитодавець зобов`язаний протягом 3 робочих днів з дня укладення договору надати позичальнику кредитні кошти шляхом безготівкового переказу на поточний (картковий) рахунок позичальника, який відповідає банківській платіжній картці НОМЕР_1 .

Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 12 червня 2024 року виконала та перерахувала на банківську картку ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 46 000 грн, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 05 лютого 2025 року (а.с. 31).

У повідомленні, сформованому ТОВ «Бізнес Позика», наведено детальний опис дій, вчинених сторонами 12 червня 2024 року під час укладання кредитного договору (а.с. 29-30.

Маючи намір укласти 12 червня 2024 року з ТОВ «Бізнес Позика» кредитний договір, ОСОБА_1 , використовуючи номер телефону, здійснила перехід до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства та зайшла до особистого кабінету, надавши в подальшому всю необхідну інформацію для формування товариством належної пропозиції клієнту. Товариством надано клієнту в особистому кабінеті паспорт споживчого кредиту для ознайомлення та підписання, для чого направлено на номер телефону відповідачки повідомлення з одноразовим ідентифікатором UA-4078 для підписання паспорту споживчого кредиту. Після підписання паспорту споживчого кредиту клієнтом товариство направило клієнту індивідуальну оферту з відправленням в смс-повідомленні на номер телефону одноразового ідентифікатора UA-2707. Після підписання клієнтом умов оферти шляхом надсилання товариству акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором товариство направило клієнту в ІТС підтвердження вчиненого електронного правочину у формі електронного документа.

У паспорті споживчого кредиту (а.с. 26-28) наведено наступні умови кредитування: тип та мета кредиту; сума кредиту 46 000 грн; строк кредитування 169 днів (24 тижня); спосіб надання кредиту безготівковим шляхом; процентна ставка 547,5 % річних; розмір комісії за надання кредиту 6 900 грн; порядок повернення кредиту.

Умовами договору про надання кредиту № 500264-КС-002 від 12 червня 2024 року, укладеному між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 , засвідчено, що позичальник отримує від кредитодавця грошові кошти в сумі 46 000 грн терміном на 24 тижнів. Процентна ставка в день 1,5 %, фіксована; комісія за надання кредиту 6 900 грн; термін дії договору до 27 листопада 2024 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 136 362,16 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка 19 683,15 %. Наведений договір скріплено ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-2707 (а.с. 25).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 08 лютого 2025 року за кредитним договором № 500364-КС-002 від 12 червня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 95 507,49 грн, з яких: заборгованість за кредитом 28 118,26 грн; заборгованість за відсотками 62 519,13 грн та заборгованість за комісією 4 870,10 грн (а.с. 18-19).

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 звернулася до банківської установи із заявою про розірвання кредитного договору.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За приписами ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

За правилами ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються підприємцем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим підприємець має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов правильно висновку про неналежне виконання кредитором боргових зобов`язань, але помилково зазначив про наявність підстав для повного задоволення позову ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , маючи намір отримати в позику грошові кошти, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Бізнес Позика», пройшла реєстрацію на веб-сторінці товариства. Під час здійснення реєстрації відповідачка створила особистий кабінет та надала всі особисті дані (ПІБ, дані паспорта, дату та рік народження, РНОКПП, номер мобільного телефону, електронну пошту, місце реєстрації), чим фактично надала згоду на обробку персональних даних.

Для безпосереднього оформлення кредиту відповідачка обрала бажану суму кредиту, строк кредитування, самостійно внесла номер банківської картки та підтвердила, що ознайомлена з Правилами надання грошових коштів у позику.

Після прийняття позичальником умов кредитного договору 12 червня 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір, який підписано останньою відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилався на особистий телефонний номер ОСОБА_1 . На спростування вказаних обставин відповідачкою доказів не подано.

Наданий позивачем алгоритм укладення кредитного договору свідчить про те, що без ознайомлення з правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням анкети-заяви відповідачка підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 червня 2021 у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20.

Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за нарахованими відсотками та комісією.

Частково заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 факт отримання грошових коштів та користування ними не оспорювала. Відповідно до детального розрахунку заборгованості відповідачка погашення за кредитом здійснила частково, позивач відніс суму коштів у розмірі 17 881,74 грн на погашення кредиту; 5 138,36 грн на погашення відсотків та 2 029,90 грн на погашення комісії. Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неналежне виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань за кредитним договором від 12 червня 2024 року та необхідність стягнення з неї заборгованості.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками, який підлягає стягненню з відповідачки, районний суд не врахував положень ЗУ «Про споживче кредитування». Статтею 8 цього Закону встановлено вимоги до реальної річної процентної ставки, денної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача.

22 листопада 2023 року прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Проте договір про надання кредиту № 500264-КС-002 укладено 12 червня 2024 року, тобто після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), отже, станом на дату укладення договору кредитодавець міг застосовувати максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», лише у розмірі 1 %. З цих підстав апеляційний суд відхиляє доводи відзиву позивача на апеляційну скаргу, за якими укладений між сторонами кредитний договір в частині встановлення розміру денної процентної ставки не суперечить положенням ЗУ «Про споживче кредитування».

Отже, у період з 12 по 18 червня 2024 року розмір щоденних відсотків, які мала сплачувати позичальниця, ураховуючи заборгованість за тілом кредиту у розмірі 46 000 грн, становить 460 грн (1 %), і станом на 18 червня 2024 року розмір заборгованості за відсотками складав 3 220 грн. 18 червня 2024 року ОСОБА_1 сплачено в рахунок погашення відсотків за користування кредитом 3 705,38 грн, що повністю покриває наявну заборгованість в цій частині. Оскільки позичальником внесено надмірно 485,38 грн на погашення відсотків, указана сума коштів має бути зарахована в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту.

Таким чином, заборгованість за тілом кредиту у період з 19 по 24 червня 2024 року має бути зменшена на 485,38 грн і становить 41 349,90 грн, відповідно сума щоденних відсотків у період з 19 по 24 червня 2024 року складає 413,50 грн (1 %). Заборгованість за тілом кредиту у період з 25 червня по 06 липня 2024 року з урахуванням здійсненої проплати в сумі 11 717,02 грн становить 29 632,88 грн, а сума щоденних відсотків у період з 25 червня по 06 липня 2024 року 296,33 грн (1 %). Заборгованість за тілом кредиту у період з 07 липня по 27 листопада 2024 року 27 632,88 грн, сума щоденних відсотків за цей період 276,33 грн. Після 27 листопада 2024 року (дати закінчення строку дії договору) відсотки за користування кредитом банком не нараховувалися.

Таким чином, станом на 08 лютого 2025 року у відповідачки наявна заборгованість за тілом кредиту у сумі 27 632,88 грн, а за відсотками 45 828,48 грн.

ОСОБА_1 в рахунок сплати заборгованості за відсотками після 18 червня 2024 року здійснено ще три платежі: 24 червня 2024 року 1 282,98 грн; 08 серпня 2024 року 100 грн та 09 серпня 2024 року 50 грн. Ураховуючи ці платежі на загальну суму 1 432,98 грн, остаточна сума боргу за відсотками, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 44 395,50 грн.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неправомірність нарахування ТОВ «Бізнес Позика» комісії за надання кредиту з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, ЗУ «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

Постановою правління НБУ від 11 лютого 2021 року № 16 затверджено Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Відповідно до п. 5 Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил.

Додатком 2 до правил є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, в якій у колонках 7-16 зазначаються всі платежі споживача за розрахунковий період у гривнях, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, серед яких передбачена комісія на надання кредиту (колонка 8).

Апеляційний суд зважає на те, що указані Правила розроблені й затверджені на виконання вимог ЗУ «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій кредитодавця щодо встановлення у кредитному договорі комісії за надання кредиту, у зв`язку з чим суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення вимог ТОВ «Бізнес позика» в цій частині повністю.

Суд першої інстанції, задовольнивши позов повністю, дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача боргу у сумі 95 507,49 грн. З огляду на висновок апеляційного суду про неправомірність нарахування позивачем відсотків за користування кредитом за ставкою 1,5 % за період з 12 червня по 27 листопада 2024 року, колегія суддів вважає, що розмір заборгованості відповідачки перед ТОВ «Бізнес Позика» становитиме 76 898,48 грн, з яких: 27 632,88 грн заборгованості за тілом кредиту, 44 395,50 грн заборгованості за нарахованими відсотками та 4 870,10 грн заборгованості за комісією, які слід стягнути з неї на користь позивача.

Зважаючи на викладене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити частково, зменшивши визначений судом першої інстанції до стягнення з відповідачки на користь ТОВ «Бізнес Позика» загальний розмір кредитної заборгованості з 95 507,49 грн до 76 898,48 грн; суму боргу за кредитом з 28 118,26 грн до 27 632,88 грн; суму боргу за відсотками з 62 519,13 грн до 44 395,50 грн. В іншій частині рішення суду належить залишити без змін.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

За подання позову в електронному вигляді ТОВ «Бізнес Позика» сплачено 2 422,40 грн судового збору (а.с. 55). За подачу апеляційної скарги в паперовому вигляді відповідачка сплатила судовий збір у розмірі 4 542 грн (а.с. 195).

Беручи до уваги розмір заявлених позовних вимог (95 507,49 грн) та їх часткове задоволення (76 898,48 грн), у пропорційному відношенні судом задоволено позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» на 80,51 %.

Оскільки суд задовольняє апеляційну скаргу частково та змінює рішення суду в частині визначеної судом загальної суми заборгованості, сум боргу за кредитом та відсотками, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових, понесених сторонами, пропорційно задоволеним вимогам, а саме, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» 1 949,95 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, а з ТОВ «Бізнес Позика» на користь відповідачки 885,23 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2025 року в частині визначення судом до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» загального розміру заборгованості за кредитним договором, сум боргу за кредитом, відсотками за користування кредитом та судового збору змінити, зменшивши суму загальної заборгованості з 95 507,49 грн до 76 898,48 грн; суму боргу за кредитом з 28 118,26 грн до 27 632,88 грн; суму боргу за відсотками з 62 519,13 грн до 44 395,50 грн; суму судового збору з 2 422,40 грн до 1 949,95 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на користь ОСОБА_1 885,23 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», зареєстроване місцезнаходження: бульв. Лесі Українки, 26, офіс 411, м. Київ, 01133, .

ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 14 серпня 2025 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова