Справа № 944/3238/24
Провадження №2/944/432/25
УХВАЛА

18.08.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Колтуна Ю.М.

з участю секретаря судового засідання Корабель С.А.

представників позивача Манукян М.А., Каралюс В.М.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, у залі суду, у м.Яворові заяву представника позивача адвоката Манукян Марти Андріївни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності,

встановив:

у провадженні судді Яворівського районного суду Львівської області Колтуна Ю.М. перебуває вказана цивільна справа.

18.08.2025 представник позивача подавла до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, 2007 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_3 , та накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_3 , із забороною передачі даної квартири в користування чи володіння третім особам та забороною проведення будь-яких будівельних, ремонтних чи інших робіт.

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що між сторонами існує спір щодо поділу спільного сумісного майна подружжя. Предметом позову є наступне спільно набуте майно: Квартира АДРЕСА_1 ; автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, 2007 року випуску, грошові кошти у розмірі 34000 доларів США та 39513,00 грн; об`єкт незавершеного будівництва гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , загальною площею 70,7 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :17:004:1099; вартісний ремонт у квартирі АДРЕСА_3 .

Доступ до усього вище вказаного майна у позивача відсутній так як такий обмежений з боку відповідача, про це вказує неодноразове звернення позивача до правоохоронних органів.

Безпосередньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову є те, що спільно набуте авто відповідач може відчужити і без згоди колишньої дружини, що ускладнить виконання рішення суду. Також, відповідач висловив намір провести ремонт у спільно набутій квартирі АДРЕСА_1 та передати в оренду третім особам, що суттєво збільшить його частку у спільно набутому майні та порушить право позивача на рівність часток (таке висловлювання було зафіксовано на співбесіді із переможцями конкурсу на заміщення посади судді).

Просить суд врахувати, що позовні вимоги стосуються стягнення грошових коштів у значних розмірах із відповідача, дану вимогу можна буде виконати також за рахунок реалізації майна, зареєстрованого за відповідачем, а тому такий може відчути належне йому майно з метою уникнення виконання судового рішення. Враховуючи обмеження доступу позивача до усього спільно набутого майна з боку відповідача, вбачається недобросовісна поведінка з боку останнього, яка вказує на можливість вчинення дій, які ускладнить виконання судового рішення.

Вищевикладене і стало підставою для звернення до суду із даною заявою.

В судовому засіданні представники позивача підтримали заяву про забезпечення позову, посилаючись на обставини, що в ній викладені.

Представник відповідача заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши подану заяву про забезпечення позову, мотиви і обґрунтування заяви, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст.149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд, згідно ч. 2, 3 ст.150 ЦПК України, може застосувати кілька видів забезпечення позову. При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів за -безпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно роз`яснень Пленум Верховного Суду України п.4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову застосовуються, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; вжиття заходів забезпечення повинно бути доцільним. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни №9від 22грудня 2006року «Пропрактику застосуваннясудами цивільногопроцесуального законодавствапри розглядісправ прозабезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуван-ням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції Прозахист правлюдини іосновоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За змістом правового висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою, а доводи, викладені в ній свідчити про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Судом встановлено, що у сторін дійсно існує спір щодо поділу спільного майна.

Подавши заяву про забезпечення позову, представник позивача просить вжити заходи для забезпечення первісного позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, та накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 із забороною передачі даної квартири в користування чи володіння третім особам та заборони проведення будь-яких будівельних, ремонтних чи інших робіт

При цьому суд, перевіряючи аргументованість заяви про забезпечення позову, дослідивши надані докази, не встановив реальної загрози, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Зазначення заявником обставин, що на момент прийняття судом рішення існуватимуть труднощі є лише припущенням, яке не доведене належними доказами.

Крім того, суд звертає увагу, що до заяви не додано будь-яких доказів про існування реальних ризиків щодо проведення підготовчих, ремонтних, будівельних робіт, внутрішнього покращення житлово-побутових умов у спірному майні.

При цьому, із вказаної заяви не вбачається ризиків здійснення відповідачем будь-яких дій, направлених на відчуження спірного майна.

У зв`язку із викладеним, зважаючи, що представником не доведено факт того, що невжиття саме таких за обсягом заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання в подальшому рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів відповідача/позивача, за захистом яких позивач звернулася до суду, суд дійшов висновку, що слід відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 149 153, 258- 261, 353 ЦПК України, суддя,

ухвалив:

у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Юрій КОЛТУН