ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2025 року м. Кропивницький

справа № 388/895/24

провадження № 22-ц/4809/477/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.

з участю секретаря: Волошиної М.О.

Учасники справи:

позивач Фермерське господарство «Галковське», інтереси якого представляє адвокат Загородній Ігор Володимирович;

відповідачі ОСОБА_1 , Приватне підприємство «АГРОМИР», інтереси якого представляє адвокат Нетреба Катерина Олександрівна.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «АГРОМИР» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2024 року, у складі головуючого судді Степанова С.В. у справі за позовом Фермерського господарства « Галковське» до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «АГРОМИР» про визнання недійсним договору оренди землі, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року Фермерське господарство «Галковське» (далі ФГ «Галковське») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «АГРОМИР» про визнання недійсним договору оренди землі.

Просило:

визнати недійсним договір оренди землі укладений 08 січня 2024 року між ОСОБА_1 та приватним підприємством «АГРОМИР», на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 січня 2024 року зареєстровано право оренди за № 53438738.

В обгрунтування позову позивач вказував, що між Долинською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі від 17 жовтня 2008 року, зареєстрований в Долинському районному відділі Кіровоградської регіональної філії Центру ДЗК, про що в Державному реєстрі земель 21 листопада 2008 року вчинено запис за № 17.

Орендарем ОСОБА_2 у подальшому було створено Фермерське господарство «Галковське», що стало користувачем земельної ділянки.

12 березня 2019 року за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером: :02:000:9301 сформовано земельну ділянку з кадастровий номером: :02:000:5413 площею 2 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства власником якої на підставі наказу головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 21.03.2019 року за № 11-890/14-19-СГ став ОСОБА_1 , про що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 26 березня 2019 року вчинено запис про речове право (право власності) за № 30941586.

Постановою Верховного Суду від 16 січня 2024 року у справі № 912/2688/21 визнано укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі у визначеній редакції на тих самих умовах та на той самий строк, тобто з 21 листопада 2018 року до 21 листопада 2028 року.

ОСОБА_1 незважаючи на чинність договору оренди землі уклав з приватним підприємством «АГРОМИР» договір оренди землі від 08 січня 2024 року, право оренди за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за ПП «АГРОМИР» 23 січня 2024 року за записом про інше речове право № 53438738.

Вважає, що спірний договір оренди землі порушує права позивача, а тому підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2024 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 08 січня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та приватним підприємством «АГРОМИР» на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстровано 23 січня 2024 року за приватним підприємством «АГРОМИР» право оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:5413 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 219) за номером запису про інше речове право 53438738.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Приватне підприємство «АГРОМИР» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норму процесуального права щодо преюдиційного значення в даній справі Постанови Верховного Суду від 16 січня 2024 року у справі № 912/2688/21 та помилково зроблено висновок, що «в період дії договору оренди землі від 17 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 , який є власником переданої в оренду ФГ «Галковське» земельної ділянки, площею 2 га, та відповідачем ПП «АГРОМИР» укладено спірний договір оренди землі, а дії позивача перешкоджають первісному орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою, тобто порушено вимоги абзацу 4 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі».

Фактично позивач набув земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :02:000:5068 у встановленому законом порядку. Жодних правовідносин з ФГ «Галковське» у нього не було.

На момент укладення спірного договору з ПП «АГРОМИР» ОСОБА_1 законних підставах володів даною земельною ділянкою і мав повне право нею розпоряджатися, в тому числі передавати в оренду, відповідно до вимог Закону України «Про оренду землі».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії договору оренди землі від 17 жовтня 2008 року між Долинською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі площею 26,64 га, в тому числі ріллі 26,64 га на строк десять років, що розташована на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, правонаступником якої є Гурівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області, зареєстрований в Долинському реєстраційному відділі КРФ ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України, про що в Державному реєстрі земель зроблено запис від 21 листопада 2008 року, книга № 4 за № 17 (а.с.13-14)

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 26 квітня 2024 року слідує, що 11 лютого 2011 року за № 0000468 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис про ФГ «Галковське», ідентифікаційний код: 36652845, засновником, кінцевим бенефіціарним власником, керівником та підписантом якого є ОСОБА_2 (а.с.15-17)

Згідно Постанови Верховного Суду від 16 січня 2024 року у справі № 912/2688/21 слідує, що визнано укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 17 жовтня 2008 року, укладеного між Долинською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та ОСОБА_2 і зареєстрованого в Долинському районному відділі Кіровоградської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель 21 листопада 2008 року вчинено запис за № 7, у визначеній редакції (а.с.35-39)

Згідно копії договору оренди від 08 січня 2024 року слідує, що між ОСОБА_1 (Орендодавець) та Приватним підприємством «АГРОМИР» (Орендар) укладено договір оренди землі площею 2 га, кадастровий номер: :02:000:5413 на строк сім років, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про інше речове право: 53438738 від 23 січня 2024 року (а.с.61-67)

Встановивши дані обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання договору оренди землі від 08 січня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «АГРОМИР», недійсним, виходячи з того, що на час підписання оспорюваного договору оренди був чинним інший договір оренди цього ж об`єкта, підписаний раніше.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно статті 13 Закон України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 вищевказаного Закону).

Істотними умовами договору оренди землі відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Як встановлено судом, на час укладання договору оренди від 08 січня 2024 року земельна ділянка, що є істотною умовою договору (об`єкт оренди), перебувала в оренді у ФГ «Галковське»з 17.10.2008.

Частиною 5 статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізації юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.Внесення змін до договорів оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту чи застави із зазначенням нового власника земельної ділянки не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

Відповідно до п. 40 Договору оренди землі від 17 жовтня 2008 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізації юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов договору або розірвання договору. Пунктами 36, 38 цього ж договору передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін або за рішенням суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) вказано, що: «Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (частина друга статті 24 Закону № 161-XIV); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою (див. постанови від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 587/2331/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц, 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 конкретизувала власний правовий висновок щодо права орендаря за первинним договором оренди земельної ділянки на захист свого права, визначивши, що якщо під час дії першого договору оренди земельної ділянки був укладений другий договір з іншим орендарем і право останнього зареєстроване, то суд зможе захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати своє право оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте таку можливість первинний орендар матиме лише тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди.

За відсутності реєстрації права оренди первинного орендаря у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди землі за договором оренди, укладеним у період дії первинного договору, підлягають задоволенню, якщо на час ухвалення рішення суду первинний орендар матиме чинне право оренди та зможе його зареєструвати.

Позивач має право на оренду спірної земельної ділянки в строк до 21 листопада 2028 року. Власник земельної ділянки ОСОБА_1 вимог щодо змін умов договору від 17 жовтня 2008 року або його розірвання не заявляв та відповідних судових рішень не надавав, а тому вказаний договір є чинним, а, відповідно, укладення договору оренди з ПП «Агромир» під час дії іншого договору оренди є підставою для визнання його недійсним, оскільки вказаний правочин порушує право первинного орендаря, а саме ФГ «Галковське», на користування земельною ділянкою.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання договору оренди землі від 08 січня 2024 року укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Агромир» недійсним, з тих підстав, що оспорюваний правочин був укладений в період дії іншого договору оренди землі тієї ж самої земельної ділянки.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «АГРОМИР» залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді Л.М. Дьомич

О.А.Письменний