Справа № 524/9568/24
Провадження № 4-с/524/22/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року

Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:

головуючого судді Ковальчук Т. М.

за участю секретаря судового засідання Воблікової І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження,

УСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, у якій просила визнати незаконною та скасувати постанову Головного державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Автозаводський ВДВС) Оксани Братчун про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 250 грн у виконавчому провадженні № 78337918.

На обґрунтування скарги зазначила, що: розрахунок мінімальних витрат не містить належних доказів понесених витрат; постанова має формальний характер і передбачає стягнення коштів без урахування реального обсягу виконавчих дій у справі; не надано підтвердження фактичного направлення листів, придбання канцтоварів, витрат пального чи паперу; скаржника не було повідомлено про необхідність авансування витрат відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII); мінімальні витрати не можуть встановлюватися довільно і мають бути обґрунтовані.

Ухвалою від 18 червня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука прийняв скаргу до розгляду та призначив судове засідання на 26 червня 2025 року, яке було відкладено на 22 липня 2025 року у зв`язку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі

Державний виконавець подав до суду пояснення на скаргу, у яких зазначив, зокрема, що постанова про мінімальні витрати виконавчого провадження виноситься саме під час відкриття виконавчого провадження та включає в себе витрати на виготовлення постанов про відкриття, про збір, про витрати та про закінчення, а також витрати за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень, тобто твердження боржника скаржника є безпідставними та необґрунтованими, а дії державного виконавця під час винесення постанови про мінімальні витрати виконавчого провадження такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

22 липня 2025 року у судове засідання скаржник не з`явився, про дату та час розгляду скарги повідомлений належним чином; державний виконавець просив здійснювати розгляд скарги без фіксування судового засідання, вимоги скаржника не визнав.

За правилами частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов таких висновків.

Суд установив, що на виконанні в Автозаводському ВДВС перебуває виконавче провадження № 78337918 з примусового виконання виконавчого листа № 524/9568/24 від 18 березня 2025 року, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Кременчукводоканал» 8 452,56 грн заборгованості. 11 червня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а також про визначення для боржника розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Аналогічні приписи містить стаття 339-1 ГПК України, за змістом якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Натомість згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Відповідно, за загальними правилами чинних процесуальних кодексів, скарги на рішення, дії та бездіяльність службових осіб під час виконання судових рішень подаються за юрисдикцією того суду, який ухвалив судове рішення, що знаходиться на виконанні.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом № 1404-VІІІ.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частини перша та друга статті 74 Закону № 1404-VІІІ).

Отже, Закон № 1404-VІІІ відносить до справ адміністративної юрисдикції спори, зокрема, але не винятково постанови щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження.

Так, відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1404-VІІІ витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно з абзацом першим пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (зареєстровано 2 квітня 2012 року за № 489/20802), витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Зі скарги ОСОБА_1 вбачається, що предметом оскарження є постанова державного виконавця про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження № 78337918.

Ураховуючи наведене, заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку ЦПК України та має бути розглянутий адміністративним судом за правилами КАС України.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 310/2210/21.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 255, 258-261, 354, 447-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі щодо розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження.

Роз`яснити скаржнику, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала суду набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т. М. Ковальчук