Справа № 750/8125/25
Провадження № 2/750/2334/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді Косенка О.Д.,

секретар Костюк С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 (далі - Відповідач) заборгованість за кредитним договором №15.08.2024-100001775 від 15.08.2024 у розмірі 21 580 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що між Позивачем та Відповідачем 15.08.2024 укладено кредитний договір (оферти) №15.08.2024-100001775 про надання кредитних коштів у розмірі 6500 грн. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 6500 грн. Унаслідок невиконання Відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилася заборгованість у розмірі 21 580 грн, які Позивач просить стягнути разом із судовими витратами на його користь. Також Позивач просить розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Ухвалою суду від 17.06.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 15.07.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник Відповідача адвокат Хайтов Павло Вячеславович через канцелярію суду 04.07.2025 надав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що умови укладеного договору, відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливими та дискримінаційними по відношенню до позичальника і нікчемними з моменту укладення договору, адже передбачають процентні ставки по кредиту понад 500% річних. Також звернув увагу на незрозумілість умов договору в частині визначення процентної ставки, оскільки у заявці на отримання кредиту вказано процентну ставку -1,5% на день за перші два періоди, але не вказано тривалість цих періодів, у подальшому має застосовуватися ставка 1% на день. Арифметичним розрахунком визначеного Позивачем розміру заборгованості по кредиту (10 075 грн) за 124 дні користування ним, середньоденний розмір становить 1,47 %, що нівелює сам розрахунок.

Також представник Відповідача звертає увагу, що згідно з вимогами ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», процентна ставка по кредиту, починаючи з 24.12.2023, не може перевищувати 1% щоденного нарахування.

Окрім цього, представник Відповідача не погоджується із нарахуванням неустойки у розмірі 3 250 грн (65 грн на день), яка є економічно необгрунтованою та дискримінаційною, а також комісії за надання та обслуговування кредиту відповідно 585 грн та 1170 грн, оскільки економічна суть цих комісій не визначена, їх нарахування не підтверджене конкретними послугами або витратами кредитодавця, що суперечить вимогам ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування».

Від Позивача 09.07.2025 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій він вказав, що згідно з п.17 розділу IV "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Отже, денна процентна ставка у 1,5 % є застосованою та законною для договорів, укладених до 20 серпня 2024 року, при цьому кредитний договір 15.08.2024-100001775 був укладений 15.08.2024.

Також Позивач звертає увагу, що Відповідач заперечує правильність розрахунку спірної заборгованості, проте не зробив власного, а відтак вести мову предметно про конкретні суми не доводиться. Позивач додає Картку субконто з детальним розрахунком заборгованості, яка є належним та допустимим доказом.

Позивач також вказує, що відповідно до ч. 2 п. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» сума неустойки становить 3250 грн, що є половиною розміру виданих коштів (6500 грн). Також зазначає, що закон спеціальний має перевагу над загальним. Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. Так відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. На підставі цих змін, за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений 15.08.2024, тобто після набуття чинності змін до Закону України "Про споживче кредитування", а тому вимога Позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як Закон України "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування.

Стосовно комісії, Позивач вказав, що вона пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, серед іншого, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника.

Своїм підписом на договорі Відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії та неустойки у разі їх наявності, розуміє та зобов`язується їх виконувати.

У відповіді на відзив також міститься заява про розгляд справи без участі представника Позивача.

У судовому засіданні представник Відповідача частково визнав позовні вимоги, а саме в частині стягнення з Відповідача заборгованості за тілом кредиту. Проти задоволення решти вимог заперечив з підстав, визначених у відзиві на позовну заяву. Також представник Відповідача заперечив отримання його довірителем будь - яких банківських послуг, за які б Позивач мав право нараховувати комісії. Також представник Відповідача вказав, що зміст кредитного договору є переобтяженим незрозумілими для пересічного громадянина спеціальними термінами та положеннями, а тому фактично реальний зміст взятих на себе Відповідачем зобов`язань був від нього прихований.

Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами 15.08.2024 укладено кредитний договір (оферти) № 15.08.2024-100001775 (далі - Договір) (а.с.14-19).

Так, Позивач 15.08.2024 електронним цифровим підписом підписала пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, а отже акцептувала умови Договору. Під час укладення кредитного договору № 15.08.2024-100001775 пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку.

Згідно п. 3.1. Договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти та комісію.

Істотні умови Договору встановлені у Заявці (п.3 Договору), зокрема: сума кредиту - 6500 грн, процентна ставка за користування кредитними коштами - це фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Строк дії договору - 124 днів з дня його надання. Плата за користування споживчим кредитом за кожний день протягом всього строку, на який надається кредит, виражена у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки 1.47% (11830/6500) 124 х 100 %. Комісія, пов`язана з наданням кредиту становить 585 грн 00 коп.

Відповідно до п. 4.1. Договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4323-34ХХ-ХХХХ-6403.

Згідно п. 4.3. Договору днем надання кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. У випадку, якщо дата ініціювання платіжної операції з надання кредиту не співпадає з датою завершення цієї платіжної операції з надання кредиту, днем/датою надання кредиту є дата ініціювання цієї платіжної операції, якщо платіжна операція була завершена (навіть у випадку її завершення в пізнішу дату).

Відповідно до п. 6.1. Договору позичальник зобов`язався забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів - у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.

Згідно з п. 9.1. Договору у разі несплати кредиту та/або процентів та/або комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/ або процентів та/або комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених Договором. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентів та/або комісії до позичальника може бути застосована неустойка згідно п. 7.6. кредитного договору. Також позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі, встановленому у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.

Згідно з копією інформаційної довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» вих № 68-1206 від 12.06.2025, адресованої ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію Національного банка України № 3 від 11.11.2013. Між товариствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024. Відповідно до зазначеного договору було перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 15.08.2024 о 15:41:30 на суму 6500,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua - 481737712, призначення платежу: видача за договором кредиту № 15.08.2024-100001775 на карту № НОМЕР_1 (а.с. 11).

Згідно з довідкою - розрахунком у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 21 580,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6500,00 грн, по процентам в розмірі 10 075,00 грн, комісії 585,00 грн, неустойки 3250,00 грн. , додаткової комісії 170,00 грн. (а.с. 10).

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порядок нарахування процентів визначається ст. 1048 ЦК України, згідно з ч. 1 якої, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

За положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачу при пред`явленні вказаного позову необхідно було довести факти укладення кредитного договору, перерахування коштів позичальнику, неналежного виконання позичальником умов договору.

Суд доходить висновку, що факти виникнення між Позивачем та Відповідачем кредитних правовідносин, отримання Відповідачем та використання коштів, утворення заборгованості по оплаті тіла кредиту та процентів, підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами.

Отже, вищевказані факти та обставини Позивач довів, що є підставою для стягнення з Відповідача користь позивача заборгованості по тілу кредиту та частково по процентах.

Стосовно розміру заявлених до стягнення процентів за користування кредитом суд зазначає наступне.

Твердження Відповідача про те, що кредитний договір містить несправедливі умови, які передбачають істотний дисбаланс договірних прав на користь Позивача та суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а також, що Позивач, скориставшись необізнаністю позичальника, спонукав його до укладення договору позики на вкрай невигідних для позичальника умовах, які він не міг належно оцінити, є безпідставними. Суд звертає увагу, що підписуючи Договір та отримуючи кредитні ресурси, Відповідач повинна була усвідомлювати, що кредитор зацікавлений у поверненні кредиту та отриманні доходу від надання коштів у позику, а тому розробляючи умови договору, буде перш за все забезпечувати власні інтереси. При цьому Відповідач не заперечує факт підписання Договору, при цьому вона мала можливість ознайомитися з цими умовами та відмовитися від його підписання.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зауважила, що немає підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною ані з огляду на приписи статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ані з огляду на приписи статті 228 ЦК України. Ця умова є недійсною як оспорювана.

Отже договір є оспорюваний, а Відповідач не спростовала презумпцію правомірності правочину та не заявляла вимоги про його недійсність (статті 203, 204, 215 ЦК України).

Суд не погоджується з доводами Відповідача щодо недобросовісного приховування первинним кредитором від Відповідача інформації щодо умов кредитування. Кредитний договір укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті Позивача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого Позивач надіслав Відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який Відповідач і використала для підтвердження підписання договору позики. Матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії Позивача при укладенні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню сторін, а також про наявність у таких діях умислу, який був спрямований на введення споживача в оману.

Суд також враховує, що підпунктом 6 пункту 5 Закону № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон № 3498-IX) стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою, згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Закон України № 3498-XI набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %.

Отже, норма закону, якою обмежується нарахування процентів розміром 2,5 % на день діє за період з 24.12.2023 по 22.04.2024, а норма, якою обмежується нарахування процентів розміром 1,5% на день, діє за період з 23.04.2024 по 21.08.2024. Починаючи з 23.08.2024 граничний розмір процентів обмежується 1% на день.

Водночас, суд погоджується з доводами представника Відповідача, щодо некоректності умов Договору в частині процентних ставок за користування кредитними коштами та відсутності детального розрахунку, з якого б можна було чітко встановити, які саме ставки за які періоди часу застосовувалися.

Пунктом 3 Заявки на укладення кредитного договору, а також Відповіді позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору (далі - Договір) визначено строк на який надається кредит - 124 дні. Період користування кредитом - кожні наступні 31 днів з дня надання кредиту (надалі "черговий період") (п.5). Пунктами 7-9 визначено, що процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування. Кредитом, яка застосовується протягом перших 2 чергових періодів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 1,47% = (11830/6500)/124 ? 100%.

Отже, умовами Договору визначено три процентних ставки, при цьому Позивач ані у позові, ані у відповіді на відзив не навів конкретного розрахунку заборгованості по процентам з урахуванням процентних ставок і періодів.

Ураховуючи, що у правовідносинах споживчого кредитування позичальник завжди є слабшою стороною, а тому всі умови договору, які виписані неоднозначно та можуть тлумачитися по різному, мають тлумачитися на його користь, суд доходить висновку, що умови Договору №15.08.2024-100001775 в частині періоду нарахування процентів за користування кредитом необхідно тлумачити на користь Відповідача.

Суд при розрахунку розміру процентів за користування кредитом бере до уваги, що пунктом 7 Договору визначено стандартну фіксовану ставку кредиту у розмірі 1,5% на день, яка застосовується протягом перших 2 періодів. Згідно з п. 5 Договору черговий період обчислюється у 31 день.

Отже Договором визначено нарахування процентів за ставкою 1,5 % протягом 62 днів.

Разом з тим, приписи ч. ч. 2, 3 ст. 6 і ст. 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити. Указані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.

У ч. 3 ст. 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто ч. 3 ст. 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.

Суд зазначає, що згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», з урахуванням перехідного періоду, вказаного у п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону, починаючи з 23.08.2024 розмір щоденних процентів по кредитах обмежено 1% суми кредиту.

Отже, суд вважає правомірним нарахування Відповідачу процентів по кредиту у розмірі 1,5 % щоденно за період з дня укладення Договору (15.08.2024) по 22.08.2024, що становить (6500 грн х 1,5% х 8 дн.) = 780 грн.

За період з 23.08.2024 нарахування процентів має здійснюватися за ставкою 1%, а тому розмір процентів за решту 116 днів кредитування має становити (6500 х 1% х 116) = 7 540 грн.

Отже всього заборгованість по процентам має становити (780 + 7540) = 8 280 грн.

Стосовно стягнення комісії.

Згідно з п. 11 Договору, комісія, пов`язана з наданням Кредиту, економічна сутність плата за надання Кредиту становить 585 грн. Комісія за надання нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів. Пунктом 12 Договору передбачено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості застосовується у розмірі 585 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом.

Отже Договором передбачено два види комісії.

Суд звертає увагу, що законодавство, яке регулює порядок укладення договорів споживчого кредитування в Україні, зазнало змін у 2017 році з прийняттям Закону України «Про споживче кредитування». До цього часу судова практика у питанні можливості встановлення кредитором комісії в кредитному договорі захищала боржника як слабку сторону в кредитних правовідносинах. Однак з прийняттям в 2017 році Закону України «Про споживче кредитування» змінилася і судова практика. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов 'язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.

Як вбачається із відповіді Позивача на відзив та підтверджується дослідженими матеріалами справи, комісія за надання кредиту за своєю суттю є комісією, пов`язаною із наданням послуги, а саме: перерахуванням Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу.

Суд розцінює сплату Відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 585 грн, як оплату за супутньої послуги на користь кредитного посередника (ТОВ «Універсальні платіжні рішення»), а тому вважає її нарахування Відповідачу обгрунтованим.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з Відповідача комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1170 грн (585 грн х 2 періоди) з огляду на наступне.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 згаданого Закону. Встановлення комісії за надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту є нікчемною умовою кредитного договору, оскільки не зрозуміло, які саме послуги надавались, як часто проводились консультаційні та інформаційні послуги з клієнтом, чи проводились вони за вимогою клієнта частіше одного разу на місяць (висновок Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 та від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору.

Крім того, на підставі п. п. 7.6, 9.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта). Позивач заявляє до стягнення з відповідача неустойку за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 3 250 грн.

Суд зазначає, що згідно із Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 18, яким визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Суд не погоджується з позицією представника Позивача щодо можливості стягнення з Відповідача пені з огляду на наступне.

Так у відповіді на відзив на позовну заяву представник Позивача посилається на п. 6 розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» як на підставу можливості нарахування неустойки з Відповідача. Вважає, що на договори кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцяти денного дня включно з дня набрання чинності Закону №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто з 24.01.2024, вимога пункту 6 розділу ІV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону не поширюється, та нарахування пені не забороняється.

Однак вищевказані норми суперечать нормам права, які визначені в п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 Закону України «Про правотворчу діяльність», у разі виявлення колізії між кодексом і первинним законом пріоритет у застосуванні має норма права, що міститься у кодексі, якщо інше не передбачено таким кодексом.

Отже, враховуючи факт наявності у вищевказаних нормах права колізії між нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку про необхідність застосування в даній цивільній справі саме норм Цивільного кодексу України.

Також суд враховує згадані вище приписи ч. ч. 2, 3 ст. 6 і ст. 627 ЦК України, які визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором.

Отже, суд не вбачає законних підстав для нарахування Позивачем Відповідачу неустойки за прострочення кредиту та її стягнення

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме стягнення з Відповідача заборгованості за основним боргом 6 500 грн та заборгованості за процентами у розмірі 8 280 грн, а всього - 14 780 грн.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн, які слід стягнути на його користь. Оскільки позовні вимоги задоволені судом частково, а саме на 68,49%, то до стягнення належить судовий збір у розмірі 1 659,10 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12-13, 19, 81, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №15.08.2024-100001775 від 15.08.2024 у розмірі 14 780 (чотирнадцять тисяч сімсот вісімдесят) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» відшкодування сплаченого Позивачем судового збору у розмірі 1 659 (одна тисяча шістсот п`ятдесят дев`ять) гривень 10 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за .

Відповідач: ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Олег КОСЕНКО