Справа № 524/5680/19
Провадження № 4-с/524/3/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича від 27 листопада 2024 року про арешт майна боржника,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. від 27 листопада 2024 року про арешт майна боржника у ВП № 75926841, в якій просив визнати постанову протиправною та скасувати її, а також зобов`язати приватного виконавця Скрипника В.Л. зареєструвати відомості про припинення обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна стосовно частки у статутному капіталі ТОВ «Будтехмонтажінвест» у розмірі внеску статутного фонду в сумі 151 тис. грн., частки у статутному капіталі фермерського господарства «Трудовик-12» у розмірі внеску статутного фонду в сумі 492 тис. грн., посилаючись на незаконність постанови про арешт корпоративні права не є рухомим майном, бо не є річчю, яку можна вільно переміщувати у просторі, їх опис взагалі є неможливим.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) від 12.02.2025 не містить будь-яких свідчень про те, що ПВ ОСОБА_2 здійснив фактичні дії з проведення опису, бо, з одного боку, опис Корпоративних прав як предмета з відмінними ознаками взагалі є неможливим, а з другого боку, в змістовій частині цієї Постанови відсутні посилання на присутність при проведені опису: понятих, боржника та стягувача, їх представників або інших осіб.

Вважає, що постанова про опис та арешт майна (коштів) від 12.02.2025 дублює Постанову про арешт майна боржника у ВП №75926841 від 29.08.2024 та Постанову про арешт майна боржника у ВП №75926841 від 27.11.2024, яка оскаржується до Автозаводського районного суду м. Кременчука.

Від приватного виконавця до суду надійшли письмові пояснення, в яких приватний виконавець просив врахувати, що у поданій скарзі боржник не пояснює, яким чином постанова про арешт майна (коштів) боржника порушує його права та інтереси. Вказав, що для передання арештованого майна боржника на реалізацію, Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2831/5 в імперативному порядку зобов`язує приватного виконавця до заявки на реалізацію арештованого майна боржника додати копію постанови про опис та арешт майна боржника. Таким чином, в силу положень Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку, виконавець зобов`язаний винести саме постанову про опис та арешт майна боржника для забезпечення передачі арештованого майна на реалізацію, незалежно від того, чи вважає це доцільним боржник.

У судове засідання заявник та залучені до участі у справі заінтересовані особи, котрі повідомлялися судом належним чином про час, дату та місце розгляду справи, не прибули. Заявник та приватний виконавець просили здійснити розгляд справи за їх відсутності.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Постановою Верховного Суду у складі КЦС від 12 квітня 2023 року резолютивну частину рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 серпня 2021 року змінено та викладено другий абзац у такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 04 липня 2017 року по 14 237 доларів США з кожного та 3 % річних за період з 02 жовтня 2017 року по 20 серпня 2021 року в розмірі по 1 659,29 доларів США з кожного, а всього по 15 896,29 доларів США з кожного»; стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 по 8 375 гривень у відшкодування судових витрати, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги при поданні відзиву на касаційну скаргу».

29.08.2024 на адресу офісу приватного виконавця надійшла заява ОСОБА_4 про відкриття виконавчого провадження, в якій останній просив прийняти до примусового виконання виконавчий лист, виданий на виконання рішення суду 19 червня 2023 року Автозаводським районним судом м. Кременчука стосовно ОСОБА_1 у справі № 524/5680/19, про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 04 липня 2017 року 14 237 доларів США, 3 % річних за період з 02 жовтня 2017 року по 20 серпня 2021 року в розмірі 1 659,29 доларів США з кожного та по 8 375 гривень у відшкодування судових витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги при поданні відзиву на касаційну скаргу.

Згідно заяви стягувача залишок боргу становив 15 407,91 доларів США.

Перед прийняттям рішення про відкриття виконавчого провадження або про повернення без прийняття до виконання виконавчого документа приватним виконавцем перевірено виконавчий документ на дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) та встановлено, що виконавчий лист повністю відповідає вимогам Закону, а підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі пред`явленого стягувачем виконавчого документа відсутні.

Цього ж дня, тобто 29.08.2024 р. приватним виконавцем ухвалено постанову про відкриття ВП № 75926841 з примусового виконання рішення суду на підставі вказаного виконавчого листа стосовно ОСОБА_1 . Одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватним виконавцем ухвалено також постанови про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у ВП № 75926841.

У відповідності до ст. 56 Закону, під час відкриття виконавчого провадження ухвалено постанову про арешт майна боржника від 29.08.2024 р., якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника та того ж дня зареєстровані відповідні обтяження в ДРОРМ та ДРРП.

Після відкриття виконавчого провадження було розпочато вчинення виконавчих дій, направлених на розшук та виявлення майна боржника.

На підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.11.2024 р. отримано відомості про юридичні особи, засновником в яких є боржник, зокрема: ТОВ «Будтехмонтажінвест» () та ФГ «Трудовик-12 (). Зокрема на підставі відомостей з ЄДР встановлено, що в ТОВ «Будтехмонтажінвест» () боржнику належить частка в статутному капіталі в розмірі 151 тис. грн, а в ФГ «Трудовик-12 () боржнику належить частка в статутному капіталі в розмірі 492 тис. грн.

Таким чином, за результатом проведення виконавчих дій було встановлено наявність у боржника корпоративних прав, що виражались у формі часток у статному капіталі зазначених юридичних осіб у розмірі його внесків до статутного фонду.

У зв`язку із цим постановою про арешт майна боржника від 27.11.2024 ВП № 75926841 накладено арешт на:

- майнові (корпоративні) права, а саме частку у статутному капіталі ТОВ «Будтехмонтажінвест» () у розмірі внеску статутного фонду в сумі 151 тис. грн;

- майнові (корпоративні) права, а саме частку у статутному капіталі ФГ «Трудовик-12 () у розмірі внеску статутного фонду в сумі 492 тис. грн.

Цією ж постановою заборонено вчиняти будь-які дії, пов`язані зі зміною засновника (учасника) або зміни розміру статутного капіталу, що може призвести до зменшення частки (розміру внеску) статутного капіталу зазначених юридичних осіб, учасником яких є боржник.

На наступний робочий день 28.11.2024 р. у ДРОРМ зареєстровано відповідне публічне обтяження у вигляді арешту, об`єктом якого є майнові (корпоративні) права боржника, а саме частка у статутному капіталі ТОВ «Будтехмонтажінвест» () у розмірі внеску статутного фонду в сумі 151 тис. грн та частка у статутному капіталі ФГ «Трудовик-12 () у розмірі внеску статутного фонду в сумі 492 тис. грн.

Відповідно до частини 1, 2 статті 96-1 ЦК України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.

Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.

Частиною другою ст. 115 цього Кодексу України встановлено, що вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Отже, внесення грошових внесків засновниками господарського товариства є одним із джерел формування майна цього товариства і включається в його статутний капітал як внесок, а засновник, в свою чергу, з моменту вчинення зазначених дій набуває корпоративні права, які включають в себе права: на управління справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, участь у розподілі прибутку товариства і одержання відповідної його частини, а також на отримання грошових коштів у разі ліквідації товариства у відповідності до чинного законодавства та при виході.

У свою чергу, учасники, які вносять свій вклад до статутного капіталу, отримують право власності на частку в статутному капіталі, яка пропорційна їхньому внеску.

Право власності на частку надає учасникам право на отримання частини прибутку товариства, право голосу на загальних зборах (залежно від статуту) та право на отримання частини вартості частки при виході з товариства.

Тобто, власне частка є об`єктом цивільних прав, вона має економічну цінність, обертається і спадкується, може бути продана, подарована або передана за договором, а корпоративні права є змістом.

Статтею 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Отже відповідно до чинного цивільного законодавства України, частка в статутному капіталі за своєю правовою природою є оборотоздатним майновим правом учасника господарського товариства.

Згідно з п. 1 частини 1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Як установлено у статті 53-1 Закону України «Про виконавче провадження» особливості звернення стягнення на частку (частину частки) учасника товариства з обмеженою відповідальністю та учасника товариства з додатковою відповідальністю визначаються Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Відповідно до ч. 1 статті 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється, зокрема, на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів.

Звідси, на належну боржнику частку в статутному капіталі товариства, як різновид майнового права (майна), змістом якого, в свою чергу, є корпоративні права, може бути звернено стягнення в процедурі виконавчого провадження.

Щодо фермерського господарства, то згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 23 квітня 2021 року у справі № 340/2214/19, «невизначеність в Законі України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року №1404-VIII порядку та механізму накладення арешту на корпоративні права фермерського господарства, а також неурегульованість процедури звернення стягнення на корпоративні права члена фермерського господарства Законом України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року №973-IV, не може бути перешкодою для застосування такого заходу процесуального примусу, оскільки зважаючи на правову сутність корпоративних прав (їх майновий аспект), підлягають застосуванню приписи частини першої статті 48, частин першої, другої статті 56 Закону №1404».

Так, згідно частини 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Відповідно до частини 1, 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відповідно до частини 4 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Як вбачається з аналізу статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», законодавець розділяє види постанов на постанову про арешт майна (коштів) та постанову про опис та арешт майна (коштів).

Слід звернути увагу на те, що у вузькому розумінні арешт зводиться переважно до обмеження у праві розпорядження майном, як правило, шляхом ухвалення постанови з наступним направленням її до компетентного органу для реального запровадження (реєстрації) арешту або безпосереднього внесення виконавцем відповідного запису до реєстру про таке обтяження, що унеможливлює відчуження майна, на яке накладено арешт, тоді як більш загальне (розширене) поняття, арешт ще включає низку другорядних дій: проведення опису майна (а деяких випадках проведення опису є обов`язковим), в разі необхідності, залежно від особливостей майна, прийняття рішення про заборону ним користування, його опечатування, вилучення та передачу на зберігання боржникові або іншим особам, відомості про що відображаються в постанові про опис та арешт майна.

Таким чином, в залежності від обсягу змісту виконавчої дії та очікуваного від неї результату, приватний (як і державний) виконавець в межах відповідного виконавчого провадження має право винести (ухвалити) постанову про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У дпному випадку, враховуючи необхідність лише в застосуванні обтяження у вигляді арешту (з метою недопущення відчуження майна) та реєстрації обтяження у відповідних реєстрах доцільним та достатнім було на даному етапі виконавчого провадження винесення саме постанови про арешт майна боржника, а не постанови про опис та арешт майна боржника.

Так, постановою про арешт майна боржника від 27.11.2024 ВП № 75926841 накладено арешт на:

- майнові (корпоративні) права, а саме частку у статутному капіталі ТОВ «Будтехмонтажінвест» () у розмірі внеску статутного фонду в сумі 151 тис. грн;

- майнові (корпоративні) права, а саме частку у статутному капіталі ФГ «Трудовик-12 () у розмірі внеску статутного фонду в сумі 492 тис. грн.

У подальшому щодо зазначеного майна боржника також було ухвалено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 12.02.2025 ВП № 75926841, яка є чинною на час розгляду даної скарги, що було обумовлено положеннями абз. 3 п. 3 роз. ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2831/5, для цілей забезпечення можливості передачі на реалізацію арештованого майна боржника, адже чинні норми зазначеного Порядку зобов`язують приватного виконавця до заявки на реалізацію арештованого майна боржника додати копію саме постанови про опис та арешт майна боржника).

Приватним виконавцем зазначену постанову від 27.11.2024 р. про арешт майна боржника направлено боржнику, стягувачу, Кременчуцькій міській раді та Виконавчому комітету Козельщинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області.

Направлення постанови до органів місцевого самоврядування (за місцезнаходженням реєстраційних справ юридичних осіб) обумовлене необхідністю внести відповідний запис про арешт корпоративних прав до ЄДР, адже станом на час розгляду справи приватні виконавці та органи ДВС не мають безпосереднього доступу до ЄДР як реєстратори (як, наприклад, мають до ДРОРМ чи ДРРП), а відповідно, позбавлені можливості самостійно здійснити реєстрацію відповідного обтяження.

Разом з тим, через наявну в чинному законодавстві прогалину, фактично реєстратори, отримавши відповідну постанову про арешт, можуть відмовляти у внесенні в ЄДР запису про відповідне обтяження.

Зокрема, згідно частини 1 статті 25 Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі:

1) документів, що подаються заявником для державної реєстрації;

2) судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо, в тому числі, накладення/зняття арешту корпоративних прав;

3) рішень, прийнятих Міністерством юстиції України, його територіальними органами відповідно до статті 34 цього Закону.

Вбачається, що серед передбаченого законом вичерпного переліку підстав для проведення реєстраційних дій в ЄДР, в тому числі щодо арешту корпоративних прав, відсутня «постанова приватного/державного виконавця».

У зв`язку із цим, на підставі постанови про арешт майна боржника від 27.11.2024 ВП № 75926841 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 28.11.2024 було зареєстровано публічне обтяження у вигляді арешту, об`єктом якого є майнові (корпоративні) права боржника, а саме частка у статутному капіталі ТОВ «Будтехмонтажінвест» () у розмірі внеску статутного фонду в сумі 151 тис. грн та частка у статутному капіталі ФГ «Трудовик-12 () у розмірі внеску статутного фонду в сумі 492 тис. грн.

І за фактичних обставин саме така реєстрація такого обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна робить накладений арешт дієвим який здатен реально унеможливити відчуження боржником своєї частки в статутного капіталі юридичних осіб, учасником яких він є.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 28 Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» підстави для відмови у державній реєстрації є, зокрема:

3) у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містяться відомості про обтяження корпоративних прав - у разі державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у зв`язку із зміною частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи в результаті відчуження її таким засновником (учасником), крім випадків стягнення у дохід держави такої частки як санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції».

Отже, накладенням арешту було обмежено корпоративні права боржника в частині їх майнового вираження, зокрема, щодо відчуження боржником належної йому частки в статутному капіталі, яка є оборотоздатним майновим правом та може переходити від однієї особи до іншої.

Суд констатує, що заявник (скаржник) не обґрунтував скаргу та поставлені вимоги, а також доводи щодо того, які саме його законні права та інтереси було порушено оспореною ним постановою.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 р. у справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19), вказав, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 р. у справі № 638/2304/17).

У постанові Верховного Суду від 26.02.2021 р. у справі № 910/15888/17 зазначено, що підставою для звернення до суду із скаргою на дії виконавця є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні скарги.

У пунктах 68, 70-72 постанови ВП ВС від 05 грудня 2018 р. у справі № 904/7326/17(провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Таким чином, ЦПК України нерозривно пов`язує право на звернення до суду із скаргою з порушеним правом відповідної особи. Однак заявник у скарзі лише абстрактно зазначає, що «постанова про арешт майна боржника винесена ПВ Скрипником В.Л. всупереч порядку звернення стягнення на корпоративні права, встановленого ст. 53-1, ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», розд. VIII Інструкції № 512/5, що за своїми наслідками спричинило, зокрема, реєстрацію корпоративних прав в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що порушує права та інтереси боржника, і, що боржник вимушений звернутися до суду за захистом цих порушених прав та інтересів». При цьому, заявник-боржник не пояснює яким саме чином реєстрація припинення обтяження в ДРОРМ стосовно відповідних корпоративних прав, позитивно вплине на права та інтереси сторін виконавчого провадження, а також на виконання ним, як боржником, судового рішення, що набрало законної сили.

Також суд вважає слушними доводи приватного виконавця з приводу недоведення ОСОБА_1 порушення своїх прав, як боржника у виконавчому провадженні.

Відтак, враховуючи правомірність дій приватного виконавця, суд дійшов висновку, що скарга є необгрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 258-261, 352-354, 447, 451 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича від 27 листопада 2024 року про арешт майна боржника.

Повний текст ухвали виготовлено 11 липня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею. Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (виготовлення та підписання).

Суддя: