КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 758/5401/13-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/7661/2025Головуючий у суді першої інстанції - Трегубенко Л.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

вирішуючи питання відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою від її імені та в її інтересах адвокатом Молявко Олесею Михайлівною, на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 15 липня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 15.07.2013 затверджено мирову угоду, укладену між сторонами та закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики .

Не погоджуючись з ухвалою суду, 04.02.2025 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Молявко О.М., оскаржила її в апеляційному порядку, направивши апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку.

04.02.2025 апеляційна скарга надійшла до Київського апеляційного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 04.02.2025 визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Оніщук М.І., судді: Шебуєва В.А., Кафідова О.В.

05.02.2025 матеріали справи витребувано з Подільського районного суду міста Києва.

28.02.2025 до Київського апеляційного суду з Подільського районного суду міста Києва надійшла довідка від 26.02.2025, якою повідомлено, що згідно акту знищення цивільних справ за 2013 рік, справа № 758/5401/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, знищена в зв`язку із закінченням терміну зберігання. Також надано копію ухвали Подільського районного суду міста Києва від 15.07.2013 у справі № 758/5401/13-ц.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.03.2025 матеріали направлені Подільським районним судом міста Києва, а саме: довідку Подільського районного суду міста Києва від 26.02.2025 про знищення матеріалів цивільної справи № 758/5401/13-ц та копію ухвали Подільського районного суду міста Києва від 15.07.2013 у цивільній справі № 758/5401/13-ц, повернуто до Подільського районного суду міста Києва для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та оформлення матеріалів справи відповідно до вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації від 20.08.2019 року №814 «Про затвердження Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України».

23.05.2025 до Київського апеляційного суду, після вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження, надійшли матеріали справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.05.2025 апеляційну скаргу залишено без руху та надано апелянту десятиденний строк, з дня отримання ухвали, для усунення виявлених недоліків. Разом з цим роз`яснено, що наслідком не усунення виявлених судом недоліків є відмова у відкритті апеляційного провадження.

Так, підставами для залишення апеляційної скарги без руху слугувало те, що апелянтом в апеляційній скарзі було порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 15.07.2013, проте не було наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали, зважаючи на те, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про підписання нею та подання заяви про затвердження мирової угоди та, як наслідок, ухвалення судом відповідного процесуального рішення, з яким учасники справи мали змогу ознайомитися протягом розумного строку. При цьому, апелянту слід було зазначити апеляційному суду обставини, які унеможливлювали звернення ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою упродовж встановленого законодавством строку на апеляційне оскарження з дня постановлення оскаржуваної ухвали, зважаючи на те, що апеляційна скарга була подана через одинадцять з половиною років.

10.06.2025 до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Молявко О.М. надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого вказано, що про існування оскаржуваної ухвали стало відомо з реєстру нерухомого майна та досудової претензії, яка була направлена поштою. Звернувшись 17.01.2025 до архіву Подільського районного суду м. Києва із заявою про видачу оскаржуваної ухвали, отримала її копію 24.01.2025. Вказала, що ОСОБА_1 дійсно підписала проект мирової угоди, яка наявна в матеріалах справи. Підписання мирової угоди відбувалось у ОСОБА_1 вдома. При цьому зазначає, що в Подільському районному суді м. Києва ОСОБА_1 у 2013 році не була, позовну заяву та виклики до суду не отримувала, відвідала суд вперше у 2025 році. Представником Наджі С.П. було роз`яснено ОСОБА_1 про те, що підписання мирової угоди має значення для подальшого звернення ОСОБА_2 до суду. Разом з цим, інші наслідки підписання мирової угоди ОСОБА_2 роз`яснені не були.

12.06.2025 до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Молявко О.М. надійшло клопотання про долучення додаткових обґрунтувань з метою усунення недоліків, а саме: заяви свідка ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали справи за наслідками часткового відновлення втраченого судового провадження, беручи до уваги доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів приходить до висновку, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтями 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Суд зобов`язаний запобігати зловживанню учасниками процесу їхніми права та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункт 5 частини п`ятої статті 12 цього Кодексу).

При цьому, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16.02.2017).

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28.10.2004).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У статті 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

У пункті 1 частини другої статті 129 Конституції України однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Як зазначав суд апеляційної інстанції в ухвалі від 27.05.2025, апелянтом при зверненні до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу суду від 15.07.2013, заявляючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, не було наведено поважних причин пропуску строку на звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, а тому ОСОБА_1 слід було навести суду поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали, зважаючи на те, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про наявність затвердженої судом мирової угоди, про що постановлена оскаржувала ухвала, а також обставини, які унеможливлювали звернення ОСОБА_1 до апеляційного суду з апеляційною скаргою упродовж встановленого законодавством строку на апеляційне оскарження з дня постановлення оскаржуваної ухвали.

Усуваючи недоліки апеляційної скарги, шляхом подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 вказала, що про наявність судового провадження їй не було відомо, оскільки позовна заява та судові виклики їй не надсилались, проте мирова угода нею була підписана, однак наслідки затвердження мирової угоди, окрім положень в частині п. 1.2 Договору позики, їй не були роз`яснені.

Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Отже, сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Такі висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 28.02.2024 у справі № 733/112/20 (провадження № 61-16703св23) та від 06.03.2024 у справі № 953/5340/21 (провадження № 61-16122св23).

Тобто, у межах річного строку з дня складення повного судового рішення може бути поновлено строк на апеляційне оскарження з інших поважних причин будь-яким заявникам, а особам, не повідомленим про розгляд справи, - і поза межами річного строку.

За таких обставин, річний преклюзивний строк для поновлення строку на апеляційне оскарження не поширюється на учасників справи, не повідомлених про розгляд справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.09.2024 у справі № 490/9587/18 зазначено, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка, відповідно, не знала / не могла знати про розгляд справи.

Також у постановах Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 201/13990/15, від 29.01.2021 у справі № 308/2739/16, від 21.06.2023 у справі № 202/32361/13 зазначено, що під неповідомленням особи про розгляд справи розуміються випадки, коли учасник справи взагалі ніяким чином не повідомлявся судом і не знав про наявність справи у провадженні суду.

Як вбачається із мирової угоди, яка підписана учасниками справи № 758/5401/13-ц, що не заперечується ОСОБА_1 в частині наявності її підпису, мирова угода була підписана на основі взаємних поступок з метою врегулювання спору. При цьому в тексті мирової угоди зазначено, що в провадженні Подільського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики (справа № 758/5401/13-ц) (а.с. 6).

Наведене указує на те, що зміст мирової угоди на момент її підписання містив посилання на наявність у провадженні Подільського районного суду м. Києва цивільної справи № 758/5401/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, а тому підписуючи мирову угоду ОСОБА_1 було достеменно відомо про наявність судового провадження про стягнення боргу, що спростовує посилання останньої на те, що їй не було відомо про розгляд справи у суді, а відтак колегія суддів не приймає такі доводи ОСОБА_1 як поважні.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що підписуючи мирову угоду, ОСОБА_1 повинна була розуміти та передбачати правові наслідки за результатами підписання мирової угоди, а відтак зобов`язана була поцікавитися процесуальними рішеннями, прийнятими судом за наслідками розгляду її заяви, а невірне тлумачення правових наслідків підписання мирової угоди не може бути поважною причиною пропуску строку для апеляційного оскарження ухвали, якою таку мирову угоду було затверджено.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (параграф 41).

У рішенні від 29.10.2015 у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Докази виникнення обставин непереборної сили, які унеможливили своєчасне звернення до суду із апеляційною скаргою, у матеріалах справи відсутні, як і докази, що свідчили б про добросовісну реалізацію ОСОБА_1 своїх процесуальних прав та належне виконання нею у визначені процесуальні строки належних їй процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від неї дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги.

Таким чином, зважаючи на вказані положення законодавства та беручи до уваги наведені апелянтом причини пропуску строку, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Подільського районного суду міста Києва від 15.07.2013 було пропущено з неповажних причин, а тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

З огляду на викладене та враховуючи не наведення апелянтом дійсних об`єктивних обставин, які б протягом 11 років завадили реалізувати право на апеляційне оскарження судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою від її імені та в її інтересах адвокатом Молявко Олесею Михайлівною, на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 15 липня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 185, 357, 358 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою від її імені та в її інтересах адвокатом Молявко Олесею Михайлівною, на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 15 липня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова