01.07.2025 Єдиний унікальний номер 205/4384/25
Номер провадження: 2/205/2936/25
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2025 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
за участю: позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з квітня 2012 року по травень 2023 року. Від сумісного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають із позивачем і знаходяться на її утриманні. Відповідач на даний час працездатний, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву та письмові пояснення по справі, в яких просив у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що він також проживає разом з дітьми та позивачем, бюджет сім`ї залишився спільним. Позивач жодного разу у досудовому порядку не вела розмови про те, що батько не забезпечую дітей. Відповідач наголошує, що діти фактично повністю перебувають на його утриманні. У зв`язку з чим просить суд у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити виходячи з обставин, що викладені у позовній заяві.
Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в позові у повному обсязі з посиланням на мотиви, що викладені у відзиві на позовну заяву.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 11.06.2025 року визнано явку позивача ОСОБА_1 у даній цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, обов`язковою.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2012 року по 05.05.2023 року. Обставина реєстрації шлюбу підтверджується свідоцтвом про шлюб від 28.04.2012 року серія НОМЕР_1 .
Судовим розглядом також встановлено, що від сумісного подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії № НОМЕР_2 від 26.02.2013 року та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії № НОМЕР_3 від 11.07.2015 року, які зараз мешкають разом із позивачем та перебувають на її утриманні. Інших дітей, крім вказаних сина та доньки, сторони не мають.
Доказів наявності у відповідача аліментних зобов`язань перед іншими особами матеріали справи не містять.
Оскільки сторона позивача наполягає на неналежному виконанні відповідачем свого законодавче закріпленого обов`язку щодо утримання дітей, а у свою чергу відповідач наполягає на повному виконанні з його боку такого обов`язку, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За приписами зазначених законодавчих норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
Однак в контексті розгляду даної справи кожен з батьків наполягає на тому, що діти перебувають саме на утриманні одного з них.
Суд зазначає, що в силу принципу змагальності цивільного судочинства, саме позивач зобов`язана надати належні і достатні докази на підтвердження обставин, які свідчать, що між сторонами був укладений договір найму житла на вказаних у позові умовах, з обумовленням терміну його дії та погодженням всіх суттєвих умов такого правочину.
З цього приводу суд також вказує на те, що частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В даному випадку, проаналізувавши надані суду сторонами докази у вигляді платіжних документів вважає, що обидва з батьків дійсно приймають участь в утриманні дітей. Однак матеріали справи не містять належних доказів, що відповідач надає саме регулярну, а не періодичну матеріальну допомогу на утримання дітей, тому суд приходить до висновку про стягнення з нього аліментів у примусовому порядку. Ті ж самі квитанції та фіскальні чеки, надані стороною відповідача не підтверджують обставин щоденного утримання дітей, купівлю їжі тощо.
При цьому у судовому засіданні відповідач, на відміну від позивача, не зміг у повному обсязі відповісти на питання головуючого щодо конкретних потреб дітей зокрема у конкретних речах, одязі, їжі, вподобаннях на відпочинку та вартості останніх. І навпаки саме позивач навела достатні дані про періодичність таких покупок, орієнтовної вартості кожної із складових щоденного утриманні дітей.
З чого суд доходить висновку, що хоча і обидві сторони дійсно приймають участь в утриманні дітей, така участь з боку батька у вказаній ситуації носить характер не систематичної матеріальної допомоги, в той час як основний тягар утримання покладено на матір.
Суд вказує, що само по собі надання батьком добровільної допомоги дитині не може звільняти його від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини, а тому, з огляду на встановлені судом обставини, позивач обґрунтовано поставила питання про стягнення таких періодичних платежів.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3ст. 181 СК України).
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
В даному випадку визначаючи частку заробітку (доходу) відповідача, як батька вищевказаних дітей, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутності в нього на утриманні будь-яких інших осіб а також те, що такий відповідач є працездатною особою.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та враховуючи ту обставину,що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд визначає розмір аліментів на дітей з батька у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дітей та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 21 березня 2025 року, оскільки відповідач, будучи, батьком дітей зобов`язаний їх матеріально утримувати.
Суд також враховує, що виходячи з положень п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, ч. 2 ст. 182 СК України, одна третина від заробітку (доходу) платника аліментів є практично мінімальним та безспірним розміром аліментів, що підлягає стягненню на утримання двох дітей.
Оскільки в даному випадку аліменти стягуються на двох дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. А відтак позов підлягає задоволенню у його повному обсязі.
Згідно ч.1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, такий обов`язковий платіж підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в розмірі 1 211 грн. 20 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 24, 55, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити в повному обсязі.
2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) батька, щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення найстаршою дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття, на користь матері ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), починаючи з 21 березня 2025 року.
3. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп. на користь держави.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан