ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року

м. Харків

справа № 627/835/24

провадження № 22-ц/818/2953/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря - Львової С.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

третя особа - служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області,

позивачка за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

третя особа за зустрічним позовом - служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 26 лютого 2025 року в складі судді Вовк Л.В.

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, про визначення місця проживання дитини.

Позовна заява мотивована тим, що з 25 квітня 2017 року він з ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначив, що діти, на час вирішення справи зареєстровані та проживають за місцем його проживання.

Вказав, що з грудня 2023 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини та відповідачка від участі у вихованні та утриманні дітей самоусунулась, допомоги не надає. В свою чергу він самостійно створив належні умови для проживання, виховання, гармонійного розвитку синів в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Він належним чином піклується про синів, забезпечує їх матеріально та займається їх вихованням, тому найкращим місцем проживання малолітніх дітей буде саме проживання з батьком. Сторони не можуть дійти згоди щодо проживання їх спільних дітей.

Просив визначити місце проживання синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 ; вирішити питання щодо судових витрат.

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, про визначення місця проживання дітей.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що в травні 2023 року родина виїхала до Німеччини, де і проживають на даний час. Саме після переїзду до Німеччини між сторонами стали виникати непорозуміння, почався розлад у відносинах, сварки, під час яких ОСОБА_5 ображав її, принижував гідність, а врешті став застосовувати фізичну силу. Все це відбувалось в присутності дітей.

Після чергового конфлікту наприкінці грудня 2023 року ОСОБА_5 залишив спільне місце проживання, пішов від сім`ї. Діти залишилися проживати з нею.

У лютому 2024 року ОСОБА_5 вчинив сварку та після цього до квітня 2024 року родину не навідував, дітьми не цікавився, матеріальної допомоги не надавав. Коли вона залишилася з дітьми сама, вони стали жити у ладі та спокої і у кращому матеріальному становищі.

Просила визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , передавши їй дітей на виховання.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 26 лютого 2025 року зустрічний позов ОСОБА_2 - задоволено, визначено місце проживання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 ; позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовити та задовольнити його позов, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після переїзду до Німеччини ОСОБА_2 почала вести аморальний та не стабільний спосіб життя, рідко бувати дома, вживати алкогольні напої, спілкуватися з сумнівними особами, від яких на його адресу постійно надходили погрози, свідомо нехтувати своїми обов?язками та самоусунулась від виховання дітей. Наразі ОСОБА_2 спільними дітьми не цікавиться, не займається їх вихованням, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не забезпечує необхідним харчуванням, не займається лікуванням. Чинить насильство щодо спільних дітей. Від матеріального утримання дітей ОСОБА_2 також самоусунулась та допомоги не надає. Усі кошти, які вона отримувала у Німеччині в якості соціальної допомоги на неповнолітніх дітей (Kindergeld) у розмірі 309,72 євро на дитину, витрачала на себе. З 11.07.2024 він зареєстрований за новим основним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 . З 18.07.2024 діти зареєстровані за його адресою. Таким чином, неповнолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на теперішній час зареєстровані та постійно проживають разом з батьком згідно умов угоди про паритетну модель спільного виховання, що виключає можливість їх щоденного проживання разом із матір`ю. Орган опіки та піклування не має можливості надати висновок щодо визначення місця проживання дітей. Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні докази, а саме результати обстеження житлово-побутових умов дітей, їх навчання та результати спілкування з кожним з дітей, які нібито, висловили бажання проживати з матір`ю. 3 моменту припинення спільного проживання з ОСОБА_2 , всі витрати необхідні для розвитку спільних дітей, батько дітей вимушен нести самостійно, оскільки мати не надає матеріальну допомогу на утримання спільних неповнолітніх синів. Усі кошти, які ОСОБА_2 отримувала та продовжує отримувати на дітей на свою особисту банківську картку, залишає собі та на дітей не витрачає. 3 приводу того, що мати неповнолітніх дітей витрачає кошти на дітей не за цільовим призначенням, він звернувся до Центру зайнятості у Німеччині. За результатом розгляду його заяви та враховуючи зміни, що відбулись (враховуючи спільне проживання з батьком дітей) 23.09.2024 було прийнято два рішення про зміни щодо тимчасових пільг для життєвих потреб та затвердження негайної доплати. Зазначені обставини та відповідно докази також підтверджують, що неповнолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають спільно з батьком, а батько, як законний представник неповнолітніх дітей почав отримувати від Німеччини виплати (доплати, тимчасові пільги для життєвих потреб тощо також на дітей) згідно законодавства Німеччини. Водночас, він, незважаючи на те, що отримує від Німеччини допомогу на себе та дітей, з 01.03.2024 уклав трудовий договір та офіційно працевлаштувався в компанії SAPSAN TRANSPORTE водієм, а отже має додаткові кошти на утримання свої дітей. Натомість, ОСОБА_2 не працює. Судом першої інстанції не враховувано висловлену думку малолітніх дітей системно, не з?ясовано належно фактичні обставини справи, а саме наявну укладену у Німеччині угоду між сторонами про паритетну модель спільного виховання, згідно якої в інтересах дітей буде саме почергове проживання з кожним із батьків. При цьому, взявши до уваги протокол-нагадування про судове засідання від 06.12.2024 місцевого суду Лерте у справі про опіку над дітьми пояснення опікуна-представника у суді пана ОСОБА_8 , суд першої інстанції не врахував, що такий висновок ґрунтується на поясненнях особи, процесуальний статус якої не встановлено. У психолога не перебували у дослідженні матеріали справи, яка переглядається, психолог особисто не спілкувалася з малолітніми дітьми та їх батьком. Отже, протокол-нагадування про судове засідання від 06.12.2024 місцевого суду Лерте у справі про опіку над дітьми не містить інформацію щодо предмета доказування, а тому не може бути належним доказом у цій справі.

19 червня 2025 року до суду апеляційної інстанції від представниці ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому зазначила, що діти проживають разом із нею.

11 липня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника подав до суду апеляційної інстанції відповідь на відзив, в якому зазначив, що ОСОБА_2 не спростовано фактичні обставини справи, а саме наявну укладену у Німеччині угоду між сторонами про паритетну модель спільного виховання, згідно якої в інтересах дітей буде саме почергове проживання з кожним із батьків.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову суд першої інстанції, врахувавши інтереси дітей, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, дійшов висновку про необхідність визначення місця проживання дітей разом із матір`ю. При цьому суд вважав, що це відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів дітей, оскільки вони мають прихильність до матері та бажають проживати разом із нею.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 25 квітня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_9 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7-9,72,75,76 том 1).

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 06 серпня 2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили 16 вересня 2024 року. (а.с.73-74 том 1).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.11.2022, виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 25.11.2022, у будинку АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 з дружиною ОСОБА_2 , синами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , пасинками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с.77 том 1).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 183808920 від 07.10.2019 вбачається, що ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Колядою Ю.С,серія та номер 3755 від 07.10.2019 (а.с.78-79 том 1).

Згідно довідки КНП «Міська дитяча поліклініка №16» Харківської міської ради № 526/0/545-24 від 11.10.2024, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають під наглядом лікаря-педіатра, з яким укладена декларація про надання первинної медичної допомоги. Згідно інформації, наданої лікарем-педіатром, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надавалась медична допомога фахівця закладу. Догляд за дітьми та виконання рекомендацій лікарів здійснює мати ОСОБА_2 . Мати належним чином дбає за станом здоров`я дітей. Розвиток та стан здоров`я хлопчиків відповідає їх віку (а.с.115 том 1).

З довідки КЗ «Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 333 Харківської міської ради» від 14.10.2024 вбачається, що ОСОБА_4 був зарахований до закладу з 01.09.2021, а ОСОБА_5 - 01.09.2024. Зі слів вихователя групи № 3 Котелевської Н.Є. , за період з вересня 2021 року по лютий 2022 року, за дитиною здійснювався належний догляд. Мати дитини знаходилась у тісному взаємозв`язку з вихователем групи, за потреби зверталась за консультацією, цікавилась розвитком ОСОБА_6 . За вказаний період, з батьком ОСОБА_1 вихователь бачилася декілька разів, всі питання щодо розвитку дитини вирішувалися мамою (а.с.116 том 1)

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_2 , остання 01.08.2014 була прийнята на посаду сестри медичної стаціонару (палата) відділення інтенсивної терапії, 01.04.2016 переведена на посаду сестри медичної стаціонару (палата) нейрохірургічного відділення №1, а 27.05.2024 звільнена за власним бажанням (а.с.118-121 том 1).

Згідно відгуків вчителів про батьків учнів 2-А класу Комунального закладу «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІ ступенів №11» Харківської обласної ради ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , щодо виконання ними батьківських обов`язків, вихованням синів займається мати ОСОБА_15 . Цікавиться їх шкільним життям, успіхами у навчанні, приділяє достатньо уваги розвитку їх здібностей. Хлопчики виховані ,чемні , охайні, мають все необхідне для навчання та дозвілля у навчальному закладі. Мати завжди відвідує батьківські збори, виконує рекомендації педагогів і лікарів. Стиль маминого виховання- демократичний (а.с.125,126 том 1).

Згідно офіційних довідок з місця проживання та реєстрації від 18 липня 2024 року, ОСОБА_16 та діти ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , з 01 липня 2024 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.161,163-165 том 1).

Згідно офіційної довідки з місця проживання та реєстрації ОСОБА_2 зареєстрована в м. Лерте, район Альтен, з 09.08.2024 з дітьми ОСОБА_19 та ОСОБА_7 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 (а.с.81 том 1).

Повідомленням про зміни щодо тимчасових пільг для життєвих потреб, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та дітям ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 затверджена місячна допомога у розмірі 2 769,70 євро з квітня 2024 по січень 2025 року (а.с.170,218 том 1, а.с.29 том 2).

Відповідно до висновку радника у провадженні Дільничого суду м. Лерте ( Німеччина ) від 19.09.2024 у справі про опіку над дитиною щодо батьківської опіки над ОСОБА_19 та ОСОБА_24 , під час відвідування 16.09.2024 матір ОСОБА_2 і обох дітей, виявлено сприятливі умови проживання. Обидві дитини мали власну кімнату, яка була обставлена відповідно до дитячих потреб, було багато іграшок, які відповідали їхньому віку, а також книг і навчальних матеріалів. Обидві дитини тривалий час спокійно гралися у своїх кімнатах, поки відбувалася розмова з матір`ю. Діти заявили, що їм комфортно з матір`ю, але відхилили питання про їх перебування з батьком. На підставі викладеного, радник у провадженні ОСОБА_25 дійшов висновку, що звинувачення висунуті батьком проти матері не підтвердилися. Окрім того, зі слів служби у справах неповнолітніх в м.Лерте, раднику відомо, що, на їх думку, діти в «хороших руках» матері. З дитячого садка також повідомлено, що під час перебування дітей з матір`ю, обидві дитини були чисто одягнені і забезпечені нормальним харчуванням . На його думку, діти перебувають «у хороших руках» у домогосподарстві матері, вона належним чином підтримує обох дітей, тому він не бачить підстав для передачі одноосібної батьківської опіки (а.с.123-124 том 1).

Згідно довідки спеціальної служби з питань дітей та підлітків Окружного суду м. Лерте, Сімейного суду від 01.10.2024, у справі щодо опіки на дітьми ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , після ретельної перевірки обоє батьків однаково піклуються про своїх батьків і не має жодних доказів того, що мати не в змозі піклуватися про своїх дітей та опіка повинна бути передана виключно батькові дітей, тому спеціальна служба з питань дітей та підлітків продовжує виступати за спільну опіку. Батьки дітей перебувають у суперечливій ситуації щодо батьківства та не можуть спілкуватися один з одним в інтересах спільних дітей (а.с.182 том 1).

Згідно угоди сторін від 26.06.2024, Управлінням у справах неповнолітніх міста Лерте встановлено порядок побачення ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_19 та ОСОБА_24 , а саме батьки не вирішують свої конфлікти у присутності дітей. Жодні дорослі теми та питання, які стосуються відносин між батьками, не обговорюються з дітьми. Це також стосується старших дітей ОСОБА_28 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_29 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ). Батьки ведуть журнал передачі, в якому записуватимуть важливі події та іншу інформацію. Батьки дитини дбатимуть про те, щоб кожен із них отримував цей журнал передачі. Батьки звертаються до BEKJ (Консультаційна служба для батьків, дітей та молоді) у місті Лерте. Зустрічі з ночівлею можливі лише після огляду нової квартири батька дітьми. Доки у батька дітей не з?явиться власна квартира, необхідно дотримуватися такого порядку побачення: ??щосереди батько забирає дітей з дитячого садка та повертає їх у дім матері о 19:00; щосуботи та щонеділі батько може забирати дітей о 16:00 і повертати їх у дім матері о 20:30; ?? ОСОБА_30 можуть самостійно вирішувати, коли їм відвідувати пана ОСОБА_31 . Після того, як батько отримає квартиру, діти можуть залишатися у батька перші два тижні кожного місяця. Передача дітей відбувається в дитячому садку. Батьки самостійно вирішують питання привезення та забирання дітей. У разі надзвичайних ситуацій кожен із батьків зобов?язаний негайно повідомити іншого батька телефоном. Контакти між батьками здійснюються телефоном та через месенджер WhatsApp. Важливі документи, як-от картки медичного страхування та ідентифікаційні картки, залишаються у матері дитини. Це необхідно для того, щоб нічого не загубилося. Якщо батькові знадобляться документи, мати зобов?язана їх передати, наприклад, у разі відпустки, хвороби чи державних справ. Побачення під час канікул організовуються батьками дитини самостійно. Діє принцип 50/50, по черзі. Якщо батьки не дотримуються угоди і не бажають вирішувати питання щодо організації побачень з дітьми, буде призначено слухання у сімейному суді (а.с.13 том 2).

Як зазначено в протоколі-нагадування про судове засідання від 06.12.2024 місцевого суду Лерте у справі про опіку над дітьми за заявою ОСОБА_1 , опікун-представник дітей у суді повідомив, що відвідав матір дітей, де помешкання було бездоганно прибране, дитячі кімнати гарно обставлені, діти добре зайняті та перебувають в надійних руках матері, у старшої дитини був музичний супровід, дитина малювала під нього. Зі слів дітей, вони хотіли б залишитися з матір`ю, щодо батька діти були більш стриманими, коли виникали питання про батька, діти більше не реагували і не давали ніяких відповідей, вони були менш емоційними до батька. За інформацією з дитячого садка, діти завжди приходили належно одягнені і забезпеченими їжею, не було встановлено, щоб мати давала дітям неякісну їжу. Опікун-представник дітей у суді та представник з Управління у справах молоді пані Рух не вбачають підстав для передачі одноосібної опіки батькові над дітьми (а.с.69 том 2).

Листом № 01-41/103 від 24 лютого 2025 року Служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області повідомила про неможливість надання висновку щодо визначення місця проживання малолітніх дітей (а.с.87-88 том 2).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У частинах першій, другій статті 161 СК України зазначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20 (провадження № 61-3587св22) зроблено висновок, що «рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах».

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21) зроблено висновок, що «при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів»

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

У справі, що переглядається, встановлено, що обоє батьків мають бажання та спроможні опікуватись своїми дітьми, забезпечити гармонійний розвиток та виховання дітей, створили для них необхідні умови проживання та навчання.

Матеріали справи свідчать про те, що сторони разом зі спільними дітьми після запровадження в Україні воєнного стану, виїхали разом до Німеччини, де вони і проживають на час розгляду справи, що переглядається в апеляційному порядку. Діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідують дитячий садок.

Наразі діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою місця проживання їхньої матері ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними довідками від 09 серпня 2024 року.

Згідно угоди сторін від 26.06.2024, Управлінням у справах неповнолітніх міста Лерте встановлено порядок побачення ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_19 та ОСОБА_24 .

З протоколу-нагадування про судове засідання від 06.12.2024 місцевого суду Лерте у справі про опіку над дітьми за заявою ОСОБА_1 , вбачається, що опікун-представник у суді пан ОСОБА_33 заявив, що спілкувався з дітьми ОСОБА_19 та ОСОБА_24 , які повідомили, що бажають залишитися проживати з мамою.

Матеріали справи не містять негативних характеристик щодо ОСОБА_2 , вживання нею алкогольних напоїв, доказів винної поведінки та умисного ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Визначаючи місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції виходив з того, що діти фактично проживають з матір`ю, яка забезпечує їм повний і гармонійний розвиток та рівень життя, необхідний для такого розвитку, діти мають за місцем свого проживання стійкі соціальні зв`язки, відвідують дитячий садок за місцем проживання.

В судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що діти, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом із матір`ю, ОСОБА_2 .

Встановивши вік дітей, необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дітей, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами та обов`язками батьків, суд дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю, оскільки за обставин цієї справи наразі немає підстав змінювати усталене місце проживання дітей, що відповідатиме найкращим інтересам дітей.

Обставин, які б вказували на неможливість подальшого проживання дітей разом з матір`ю колегія суддів не встановила.

Беручи до уваги обставини справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що на цьому етапі життя малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визначення їх місця проживання із батьком не буде відповідати найкращим інтересам дітей.

Питання встановлення спільної фізичної опіки над дітьми сторонами справи не ініціювалося та судом першої інстанції не вирішувалося.

Надавши належну оцінку усім обставинам справи, взявши до уваги вік дітей, дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованих висновків про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Виходячи з обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи місце проживання малолітніх дітей сторін у цій справі з матір`ю, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дітей, сприятиме повноцінному їх вихованню та розвитку.

На час перегляду рішення суду першої інстанції не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що проживання дітей з батьком буде мати більш позитивний вплив на дітей, ніж визначення місця проживання з матір`ю.

Доводи ОСОБА_1 про те, що діти зареєстровані та проживають з ним колегія суддів відхиляє, як такі що спростовуються матеріалами справи, зокрема довідкою з місця проживання та реєстрації від 09.08.2024, відповідно до якої діти ОСОБА_34 та ОСОБА_7 , ОСОБА_35 і ОСОБА_36 зареєстровані разом з матір`ю ОСОБА_2 в м. Лерте, район Альтен.

Твердження ОСОБА_1 про те, що органом опіки та піклування не надано висновку щодо визначення місця проживання дітей, колегія суддів відхиляє, оскільки передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. постанови Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 (провадження № 61-12112сво22), від 05 лютого 2025 року у справі № 686/18612/22 (провадження № 61-12813св24), від 22 січня 2025 року у справі № 285/7632/23 (провадження № 61-14136св24), від 14 березня 2025 року у справі № 527/955/24 (провадження № 61-16860св24).

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, повно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, та надавши належну правову оцінку фактичним обставинам справи і поданим сторонами доказам, дійшов мотивованого висновку, що визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю на час розгляду справи найбільше відповідає забезпеченню їх найкращих інтересів.

Колегія суддів, ураховуючи правову позицію Верховного Суду, сформульовану в постанові від 23 березня 2023 року у справі № 759/4616/19-ц (провадження № 61-8244св22), вважає за необхідно зазначити, що здебільшого потреба у втручанні держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо визначення місце проживання дітей або участі одного з батьків у їх вихованні зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанні віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах дітей.

Колегія суддів зауважує, що батько безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, розвиток, проводити з донькою необхідну кількість часу, незалежно від того, з ким вона буде проживати більшість часу. Визначення місця проживання дітей з одним з батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків.

Більш того, колегія суддів наголошує, що батьки мають співпрацювати у забезпеченні належного контакту між кожним з них з дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку батьківської опіки щодо дитини, зокрема спільної батьківської опіки, про що неодноразово вказував Верховний Суд (зокрема, постанови Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20, від 16 лютого 2024 року у справі № 465/6496/19, від 30 квітня 2025 року у справі № 487/4777/23 (провадження № 61-3507св25).

Угода сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стосується порядку побачень ОСОБА_1 з дітьми, а не визначення місця проживання дітей. Отже, наявність такої угоди висновків суду не спростовує.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , - залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 26 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

Ю.М. Мальований