Провадження № 22-ц/802/828/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» про зміну розміру визначених платежів та звільнення від них за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом та у своїх вимогах просив суд зобов`язати Державне комунальне підприємство (далі ДКП) «Луцьктепло» вчинити дії, спрямовані на перерахунок стягуваної з нього заборгованості та зменшення її загального розміру, а також частково скасувати судові рішення у цивільних справах №№161/5784/19, 161/5092/23 про стягнення з нього на користь ДКП «Луцьктепло» заборгованості за послуги з теплопостачання, яка виникла у різні періоди.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2024 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 відмовлено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати як незаконну і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подав.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2024 року у цій справі визнано неподаною і повернуто особі, яка її подала.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2025 року ухвалу Волинського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Апеляційним судом при новому апеляційному розгляді справи враховано вказівки суду касаційної інстанції.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, але 21 липня 2025 року подав до апеляційного суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явився, але 22 липня 2025 року подав засобами електронної пошти до апеляційного суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін по справі згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання згідно з вимогами ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 28 липня 2025 року - дата складення повного судового рішення.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу суду належить скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з таких мотивів.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2024 року ОСОБА_1 подав до суду позов про зміну розміру визначених платежів та звільнення від них.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2024 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 відмовлено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що предметом заявлених ОСОБА_1 позовних вимог є фактично спір щодо заборгованості по теплопостачанню, яка була стягнута з нього рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2019 року у цивільній справі № 161/5784/19 та рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 вересня 2023 року у цивільній справі № 161/5092/23. Оскільки учасниками у зазначених цивільних справах були ДКП «Луцьктепло» та ОСОБА_1 , а їх предметом та підставами було виникнення у позивача заборгованості по теплопостачанню та її стягнення в судовому порядку, тому суд вважав, що у справі, яка розглядається та у цивільних справах №№161/5784/19, 161/5092/23, сторони, предмет та підстави спору є тотожними.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду, враховуючи наступне.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин), позивач просить про захист свого права.

За змістом ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у цій справі має статус позивача, а ДКП «Луцьктепло» статус відповідача, тоді як у цивільних справах №№161/5784/19, 161/5092/23 ДКП «Луцьктепло» мало статус позивача, а ОСОБА_1 відповідно статус відповідача. Крім того, предметом та підставою позовів у цивільних справах №№ 161/5784/19, 161/5092/23 було порушення споживачем зобов`язань щодо оплати житлово-комунальних послуг та наявність заборгованості за житлово-комунальні послуги, а у справі, яка розглядається предметом позову є зміна розміру визначених платежів та звільнення від них, а підставою порушення прав споживача отримувача житлово-комунальних послуг у вигляді теплопостачання. Наведене свідчить, що у розглядуваному випадку позови не є тотожними, оскільки не співпадають усі елементи як сторони, підстава та предмет спору, що не перешкоджає ОСОБА_1 звернутися до суду за вирішенням даного спору.

Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для її скасування і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2024 року у цій справі скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: