Справа №461/4124/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кітова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Петрушки І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові у режимі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса тимчасового місця проживання: АДРЕСА_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТРОНІС» (Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ») (адреса місцезнаходження: 79005, м. Львів, вул. Під Дубом, 26а, код ЄДРПОУ: 41614728) про визнання недійсним договору про надання правничої допомоги та стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ», у якому просить:

-розірвати договір про надання правничої допомоги № 27052409 від 27.05.2024, укладений між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ»;

-стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» на користь позивача грошові кошти в сумі 20 000 гривень, що були сплачені за договором про надання правничої допомоги № 27052409 від 27.05.2024;

-стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» на користь Позивача судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 27.05.2024 р. між ним, ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» був укладений договір про надання правничої допомоги № 27052409. Відповідно до цього договору, відповідач мав підготувати та подати документи до Міністерства оборони та до суду щодо виділення коштів (компенсації) за ненадану житлову площу та представляти позивача у судах. Однак за 12 місяців відповідач не виконав жодної зі своїх зобов`язань, що призвело до вимушеного несення витрат позивачем на оренду житла у розмірі 7 000 грн щомісяця, згідно договору оренди. Таким чином, відповідач порушив умови договору та положення чинного законодавства України, зокрема ст. 6, 610, 611, 612, 614, 627 Цивільного кодексу України, що стало підставою для звернення з позовною заявою до суду для визнання договору недійсним та стягнення з відповідача сплачених коштів. Після заключения договору з ТОВ «ЛІГЛ» в особі директора Герасімова Станіслава та на виконання підпункту 2.2.2. означеного договору Позивач 27.05.2024 р. сплатив обумовлену договором згідно п.3.1, 3,2 повну суму вартості послуг в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень та надав представнику відповідача в особі Лопаткіна Антона Борисовича згідно підпункту 2.2.1 наявні достовірні дані та документи, необхідні для надання юридичних послуг. Позивач зазначає, що після неодноразового звернення в телефонному режимі 02.07.2024 р., 25.07.2024 р. жодної інформації про вчинені дії відповідачем не отримав. 27.09.2024 р. представник відповідача Лопаткін А.Б. повідомив про своє звільнення з ТОВ «ЛІГЛ». При особистому зверненні в ТОВ «ЛІГЛ» за адресою м. Київ, вул. Глибочицька 40У, представниця відповідача в особі Халіми повідомила, що документи, які були надані відповідачем, втрачені і необхідно їх надати ще раз. Після повторного надання документів та дублювання електронною поштою 06.09.2024 р., особистого звернення за вказаною адресою 15.11.2024 р., 22.11.2024р., неодноразового звернення в телефонному режимі в головний офіс у м. Львові 31.10.2024 р., 13.01.2025 р., 24.01.2025 р., жодної інформації про вчинені дії відповідачем позивач не отримав. При особистому зверненні 13.01.2025 р. за адресою АДРЕСА_3 У Позивач виявив, що офіс за вказаною адресою відсутній. У зв`язку з цим, 25.01.2025 р. Позивач поштовим відправленням за номером 08 цінним листом подав на адресу відповідача м. Львів, вул. Під Дубом 26А запит на інформацію про місце знаходження відділення у м. Києві, причини і невчинення жодних дій з надання правничої допомоги, причину зміни фактичної адреси відповідача у м. Києві та прохання повернути сплачені кошти у розмірі 20000 гривень на рахунок позивача за вказаними реквізитами з метою досудового врегулювання спірних взаємовідносин. Означений запит на інформацію та прохання відповідачем були проігноровані. Таким чином, беручи до уваги те, що на момент звернення до суду з позовною заявою, відповідачем не виконано умови укладеного договору та не вживалось будь-яких дій щодо повернення одержаних коштів позивач змушений звертатись до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Враховуючи наведене, просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 29.05.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій позовні вимоги підтримав.

Відповідач (уповноважений представник) у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України.

З урахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являвся в судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст рішення складено 14 липня 2025 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 09 липня 2025 року, датою ухвалення рішення є саме 14 липня 2025 року.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступних висновків, виходячи з наступних доводів, мотивів та міркувань.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом встановлено, що 27.05.2024 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ», в особі директора Герасімова Станіслава, було укладено Договір про надання правничої допомоги № 27052409.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно приписів ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до підпункту 1.1. зазначеного Договору про надання правничої допомоги № 27052409 від 27.05.2024, виконавець приймає до виконання доручення замовника про надання юридичних послуг, а замовник зобов`язується оплатити послуги. Виконавець має право запрошувати третіх осіб (субвиконавців), види та об`єм послуг, які буде виконувати субвиконавець, виконавець визначає самостійно.

Характер та види юридичних послуг: підготовка та подача процесуальних документів до Міноборони та суду щодо компенсації (виділення коштів) за виділення житла, представництво в судах (підпункт 1.2. Договору про надання правничої допомоги № 27052409 від 27.05.2024)

До зобов`язань виконавця за Договором про надання правничої допомоги № 27052409 від 27.05.2024, належить: після внесення замовником передплати в розмірі повної вартості послуг відповідно до п.п. 3.1 та 3.2 цього Договору: приступити до надання юридичних послуг/правової допомоги, зазначених в п. 1.2 цього Договору у повному обсязі, своєчасно і якісно керуючись чинним законодавством України, а також іншими нормативно-правовими актами, забезпечити конфіденційність відомостей, що стали відомими виконавцю у зв`язку з виконанням зобов`язань за цим Договором; не розголошувати персональну (конфіденційну) інформацію про замовника без його згоди, за виключенням випадків, коли це необхідно для належного виконання зобов`язань за договором або в силу закону; виконавець не дає, а замовник, не має права вимагати від виконавця запевнення і різні гарантії позитивного результату щодо юридичних послуг, що входять в предмет цього Договору, крім гарантій сумлінного виконання своїх обов`язків з надання замовнику якісної юридичної (правової) допомоги; виконавець залишає за собою право приймати рішення про внесення змін в проект документів, складання закінченого варіанта документів, які вважає рівноцінними, якщо цим Договором не передбачено інше. (підпункт 2.1.1.-2.1.5. Договору про надання правничої допомоги № 27052409 від 27.05.2024).

Згідно з підпунктом 3.1. Договору про надання правничої допомоги № 27052409 від 27.05.2024, вартість надання юридичних послуг, зазначених в п. 1.2. цього Договору становить 20000 гривень.

Позивач виконав умови договору, сплатив за надання юридичних послуг 20000 грн на користь ТОВ «ЛІГЛ», що підтверджується долученою до матеріалів справи платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» № 0.0..1 від 27.05.2024.

Позивач стверджує, що відповідачем не виконано зобов`язання обумовлені вищевказаним договором, у зв`язку з чим він звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» із письмовою вимогою про повернення коштів через невиконання зобов`язань.

Таким чином, предметом спору у даній справі є неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором про надання правничої допомоги № 27052409 від 27.05.2024 та наслідки такої бездіяльності (дій).

Як вбачається із відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1415979 від 26.05.2025 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» змінило свою назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «АСТРОНІС».

Аналізуючи підстави звернення до суду та характер правовідносин, що виникли між сторонами, норми матеріального права, які їх регулюють, суд вважає, що оспорюваний правочин за своїм змістом та правовою природою є договором надання послуг у тій мірі, в якій правова допомога є послугою.

Разом з тим, згідно з преамбулою до Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Таким чином, до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики, що виключає застосування до відносин, що виникли між адвокатом та клієнтом положень Закону України «Про захист прав споживачів». Наведене цілком узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 року у справі № 191/2617/19.

Відповідно приписів ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та порядку, встановлені договором.

В ухвалі від 14.01.2021 по справі № 923/1067/19 Верховний Суд вказав, що «предметом договору про надання послуг є вчинення виконавцем певних дій або здійснення певної діяльності. Предметом договору є надання послуг різного роду за завданням замовника. Специфічні характеристики послуги відрізняють її від товару. Для послуги характерна непомітність (її не можна взяти в руки, зберігати, транспортувати, складувати); послуга є невичерпною (незалежно від кількості разів її надання її власні кількісні характеристики не змінюються). Всім послугам властива одна спільна ознака - результату передує здійснення дій, які не мають матеріального змісту, тобто під час надання послуг продається не сам результат, а дії, які до нього призвели.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагали від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ЦК України, зокрема, із Договорів.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочених; якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У постанові Верховного Суду від 7 серпня 2018 року у справі № 910/7981/17 зазначено, що розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 916/612/19, від 14 липня 2021 року у справі № 911/1442/19 та від 7 жовтня 2021 року у справі № 904/2903/20.

Відповідно до підпункту 4.3. Договору про надання правничої допомоги № 27052409 від 27.05.2024, факт надання послуг та термін дії цих договорів закінчується підписанням акта про надання юридичних послуг, який є невід`ємною частиною цих договорів.

Беручи до уваги те, що сторонами не було підписано акта про надання юридичних послуг, яким закінчується термін дії договорів, такі є чинним на час звернення до суду з даним позовом.

Під час судового розгляду, судом встановлено, істотні порушення відповідачем умов укладеного договору, а саме останній не виконав належним чином та у повному обсязі взяті на себе зобов`язання, зазначені в п.1.2. Договорів, внаслідок чого позивач ОСОБА_1 значною мірою позбавився того, на що розраховував при укладенні договору.

Позивач зазначає, що фактично будь-які послуги з приводу його звернення до відповідача не виконано.

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задоволити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з врахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17.

Не зважаючи на приписи ч.1 ст.81 ЦПК України, відповідач ТОВ «АСТРОНІС» (ТОВ «ЛІГЛ») станом на день розгляду справи не надав належних та допустимих доказів того, що він виконав вказані вище умови договору про надання правничої допомоги № 27052409 від 27.05.2024, натомість сторона позивача стверджує про порушення зобов`язань відповідачем, який не приступив до виконання зобов`язань за договором, на підставі чого суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити та розірвати договір про надання правничої допомоги.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

В постанові Верховного Суду України від 17 січня 2024 року у справі № 545/1272/22-ц викладений правовий висновок щодо того, що аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж) або цінності, які покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару). У разі розірвання договору за домовленістю сторін або у зв`язку з невиконанням однією із сторін договору своїх обов`язків сума коштів, сплачена як аванс, має бути повернута покупцю. Наприклад, якщо продавець відмовляється передавати товар, покупець має право вимагати розірвання договору та повернення авансу. Отже, у разі розірвання договору з будь-яких причин аванс має бути повернутий покупцю у повному розмірі. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути. І якщо продавець чи виконавець послуг (робіт) отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано, то, незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

Верховний Суд України в постанові від 15 лютого 2019 року у справі № 910/21154/17 дійшов висновку, що відповідно до частини 2 статті 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом. Однак, з припиненням дії договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформульованої в постанові від 06.02.2020 №910/13271/18, після розірвання договору виникає право вимагати через суд повернення безпідставного набутого майна за розірваним договором на підставі ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи, що позивач довів, що мають місце підстави для розірвання договору, оскільки відповідач не приступив до виконання зобов`язань за договором, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним грошові кошти у сумі 20000 грн на підставі ст.1212 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Оскільки суд прийшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення заявлених позовних вимог, понесені позивачем судові витрати, що складаються із судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Розірвати договір про надання правничої допомоги № 27052409 від 27.05.2024, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТРОНІС» (Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ») на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок, що були сплачені за договором про надання правничої допомоги № 27052409 від 27.05.2024.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТРОНІС» (Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ») на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса тимчасового місця проживання: АДРЕСА_2 );

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АСТРОНІС» (Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ») (адреса місцезнаходження: 79005, м. Львів, вул. Під Дубом, 26а, код ЄДРПОУ: 41614728).

Повний текст судового рішення складено та підписано 14 липня 2025 року.

Головуючий суддя Олександр КІТОВ