Справа № 191/1379/24
Провадження № 2/191/481/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Окладнікової О.І.,

за участі секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2024 року до суду звернувся позивач із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №4743662 від 27.10.2021 року у сумі 39520,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

27.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір № 4743662, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 8000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, передбачені Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору.

09.02.2022 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», уклали Договір відступлення прав вимоги №80-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №4743662 від 27.10.2021 року.

Заборгованість відповідача перед позивачем становить 39520,00 грн., яка складається із заборгованості за сумою кредиту 8000,00 грн.; заборгованості за відсотками 30000,00 грн., заборгованості за комісією 1520,00 грн. Прохає стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 39520,00 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн.

Ухвалою суду від 10.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.

20.08.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач не довів факту переказу коштів на рахунок відповідача. Так, обґрунтовуючи надання кредиту, позивач надав платіжне доручення № 59707357 від 27.10.2021 р., згідно з яким, ніби то, ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу грошові кошти в розмірі 8 000 грн. Разом з тим, на наданому позивачем платіжному дорученні відсутні зазначені реквізити, є лише печатка ТОВ «Мілоан», що свідчить про те, що зазначена платіжне доручення - фейк і до банку воно не подавалось, відповідно і не свідчить про переказ коштів. Крім того, там навіть не зазначається повний розрахунковий рахунок одержувача, що не дає змоги пересвідчитись хто саме є його держателем. Таким чином, позивач не довів як самого факту переказу коштів, так і того що саме відповідач їх отримувала. Крім того, кредитний договір не підписаний належним чином сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір взагалі не підписаний ТОВ «Мілоан». У зв`язку з порушенням положень законодавства щодо підписання кредитного договору з боку ТОВ «МІЛОАН», кредитний договір є таким, що не укладений у письмовій формі, а тому є нікчемним відповідно до положень ст. 1055 ЦК. Також у справі відсутні докази підписання кредитного договору відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Як вбачається з матеріалів справи, позивач стверджує, що відповідач підписала кредитний договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач надає довідку про ідентифікацію, згідно з якою відповідачу надсилався одноразовий ідентифікатор на номер телефону НОМЕР_1 . Разом з тим, в матеріалах справи немає доказів отримання відповідачем зазначеного ідентифікатора, а також те, що відповідний номер телефону належить саме їй. Позивач не довів факт отримання відповідачем одноразового ідентифікатора. Враховуючи викладене, будь-яких доказів підписання відповідачем кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором позивачем не надано, що є підставою для відмови в позові про стягнення кредитної заборгованості. Доказів зворотного позивачем не надано, що свідчить про відсутність будь-яких кредитних договірних відносин. Тому ОСОБА_1 просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

19.09.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник зазначила, що Товариством на підтвердження здійснення господарської операції щодо Кредитного договору укладеного позивачем надано платіжне доручення №59707357 від 27.10.2021 року про переказ коштів згідно укладеного Кредитного договору, на підставі вказаного платіжного доручення Товариством здійснюється облік за кредитним договором № 4743662 від 27.10.2021 року в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МІЛОАН». У зв`язку з тим, що Товариство не має право розголошувати особисту інформацію про клієнтів, то надали клопотання про витребування платіжного доручення. Також, зазначила, що договір вважається укладеним, а не нікченим, як зазначає відповідач, оскільки Договір був підписаний та погоджений двома сторонами та відбулося надання коштів за кредитним договором, що є заключним етапом укладення договору. У матеріалах справи Синельниківського міськрайонного суду наявна довідка про ідентифікацію, яка підтверджує, що ОСОБА_1 підписав договір одноразовим ідентифікатором S40235. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Тобто, без отримання листа на адресу електронної пошти або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ Мілоан та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір № 4743662 від 27.10.2021 року є укладеним в електронній формі. При укладенні договору позичальник підтвердив, що інформація щодо порядку видачі, суми кредиту, комісії, річної процентної ставки, строку кредиту, правила надання фінансових послуг йому надані з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Відповідач здійснив волевиявлення щодо укладення договору шляхом направлення підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір № 4743662 від 27.10.2021 року. Відповідач передбачав всі наслідки, був ознайомлений з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань по кредитному договору. Представник зазначила, що без отримання листа на електронну адресу чи SMS-повідомлення на номер телефону відповідача, відповідно до якого було здійснено вхід на сайт Мілоана за допомогою логіна та пароля, договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» не був би укладений. Тобто, даний Кредитний договір відповідає внутрішній волі відповідача. Отже виходячи із вищезазначеного, представник зауважила, що всі документи знаходяться в особистому кабінеті позичальника з якими вона була ознайомлена на момент укладення договору, погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами Договору в цілому та підтверджує, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Тому, просили поновити строки для подання відповіді на відзив, та задовольнити в повному обсязі позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової Компанії «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою суду від 05.11.2024 року, а також повторно ухвалами суду від 22.01.2025 року, 04.03.2025 року, 05.05.2025 року було витребувано у Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» інформацію щодо перерахування 27.10.2021 року первинним кредитором ТОВ «Мілоан» на рахунок ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , коштів в сумі 8000,00 грн., згідно платіжного доручення №59797357. Однак ухвала суду про витребування письмових доказів не виконана, будь-яких повідомлень з АТ КБ «Приватбанк» про неможливість подати докази, витребувані судом, до суду не надходило.

У сьогоднішнє судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечують.

Відповідач до судового засідання повторно не з`явилася, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи є підтвердження, причину неявки суду не повідомила.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так судом встановлено, що 27.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 4743662, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у сумі 8000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, передбачені Договором.

09.02.2022 року ТОВ «Мілоан» (кредитор) та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (новий кредитор), уклали Договір відступлення прав вимоги №80-МЛ, відповідно до умов якого, кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників. Укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №80-МЛ від 09.02.2022 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором в сумі 39520,00 грн., з яких:

- 8000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту;

- 30000,00 грн. сума заборгованості за відсотками;

- 1520,00 грн. залишок по комісії.

На підтвердження суми заборгованості позивачем надано виписку з особового рахунка за кредитним договором №4743662 від 27.10.2021 року, яка становить загальний залишок заборгованості за наданим кредитом в сумі 39520,00 грн.

17 грудня 2020 року Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 278/2177/15-ц, провадження № 61-22158св19 (ЄДРСРУ № 93630925) підтвердив раніше висловлену правову позицію стосовно належних доказів, які підтверджують факт видачі кредитних коштів.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц).

Суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Підпункт 14 пункту 3 Розділу 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року (далі Положення), що діяло на час виникнення кредитних відносин між сторонами по даній справі, вказує, що первинний документ документ, який містить відомості про операцію.

Пункт 50 Розділу 3 Положення встановлює, що первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банком самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України.

Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі (п. 51 Розділу 3 Положення).

Також пункт 52 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п. 53).

Виписки по рахункам або касовий документ - заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №752/9423/15-ц, від 16.09.2020 у справі №200/5647/18.

У даному випадку до позовної заяви долучено копію платіжного доручення №59707357, зі змісту якого вбачається, що 27.10.2021 на невстановлену картку 516875хххххх3613 було перераховано суму 8000,00 грн., при цьому номер рахунку отримувача в ній не відображається повністю, тому ідентифікувати відповідача як власника банківської картки та отримувача цих коштів за вказаним документом неможливо. Також, дане платіжне доручення не є належним доказом, так як не містить інформацію щодо найменування банку, від імені якого складений документ, та посади особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення, що зумовлює її недійсність.

Крім того, судом було вжито достатньо заходів щодо витребування письмових доказів по справі чотири рази постановлялися ухвали про витребування письмових доказів з АТ КБ «Приватбанк». При цьому представник позивача неодноразово просить розглянути справу без їх участі і не цікавиться, чи надані суду необхідні на їх думку докази.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Такий подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17.

Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог та порушення прав позивача, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 2, 10, 11, 12, 13, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Повне рішення складено 07.07.2025 року.

Суддя О.І. Окладнікова