Справа № 308/9367/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 липня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Голяни О.В., за участю секретаря судового засідання Газій А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Яресько Тарас Віталійович, до товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», треті особи без самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача, відповідача та третіх осіб.

28.06.2025 через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Яресько Т.В., звернулася до суду із позовною заявою до ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», треті особи без самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального Сазонова О.М., приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В., в якому просить:

- визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №22843, вчинений 02.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Сазоновою О.М. на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» про стягнення заборгованості в розмірі 10 450,00 грн.;

- стягнути з ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на корить ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 6 506,61 грн. та збитки в розмірі 851,33 грн.;

- стягнути з ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 сплачені витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 8 000,00 грн та сплачені витрати на судовий збір в розмірі 2 391,36 грн.

Позов обґрунтовано тим, що позивач вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з наступних причин: виконавчий напис був вчинений нотаріусом за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника та доказів направлення боржнику повідомлення про наявність заборгованості; кредитний договір, за яким можливе стягнення боргу на підставі виконавчого нотаріуса, позивач не підписував; сума боргу не є безспірною; виконавчий напис вчинений нотаріусом без підтверджуючих документів та без доказів направлення йому повідомлення про вчинення виконавчого напису. Зазначає, що приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукечею О.В. в рамках виконавчого провадження №67846334, відкритого на підставі виконавчого напису, було здійснено стягнення коштів з ОСОБА_1 в розмірі 7 557,90 грн, з яких 200,67 грн зараховані в рамках витрат виконавчого провадження; 650,66 грн зараховані в рахунок основної винагороди приватного виконавця; 6 506,61 грн перераховано стягувачу в рахунок погашення заборгованості.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального Сазонова О.М., приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. заперечень на позовну заяву не подали.

Інші процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.06.2025 вказану справу передано на розгляд судді Голяни О.В.

Ухвалою суду від 01.07.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального Сазонової О.М. №22843 від 02.12.2021 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованості в розмірі 10 450,00 грн. за кредитним договором №11.06.2020-100004367 від 11.06.2020, що здійснюється в межах виконавчого провадження №67846334, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукечею О.В.

Позиції учасників справи.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечують.

Оскільки відповідач був належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з`явився, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були належним чином повідомлені.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що 11.06.2020 між ТОВ Споживчий центр» та ОСОБА_1 було підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферта), відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 7000,00 грн., строком на 14 календарних днів з дати отримання; проценти за умовою «короткий кредит» 1960,00 грн, що становить 28% в процентному значенні; проценти за умовою «довгий кредит» 4900,00 грн, що становить 70% в процентному значенні. Вказаний договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора (кода) 1N325, отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті .

02.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №22843, згідно з яким на підставі статей 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06 1999 № 1172, звернуто стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором 11.06.2020-100004367 від 11.06.2020, укладеним з ТОВ «Споживчий центр». Строк платежу за кредитним договором настав 25.06.2020. Стягнення заборгованості проводиться за період 25.06.2020 по 01.12.2021. Сума заборгованості становить 10 450,00 грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 7 000,00 грн; простроченої заборгованості за сумою процентів 2 900,00 грн; за вчинення виконавчого напису 550,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 10 450,00 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукечі О.В. від 10.12.2021 відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого напису (ВП №67846334), а постановою від 13.09.2023 в рамках зазначеного виконавчого провадження звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , яка отримує дохід у комунальному закладі Ужгородський центр дозвілля будинок культури Ужгородської міської ради.

Відповідно до повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області №67846334 від 27.06.2025 станом на 27.06.2025 з ОСОБА_1 в межах ВП №67846334 стягнуто 7 557,90 грн., які перераховано: 200,00 грн - повернуто стягувачу як авансовий внесок; 200,67 грн зараховані в рамках витрат виконавчого провадження; 650,66 грн зараховані в рахунок основної винагороди приватного виконавця; 6 506,61 грн перераховано стягувачу в рахунок погашення заборгованості.

Оцінка суду.

Щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами пов`язані із стягненням з позивача на користь відповідача суми заборгованості, стягнення якої було здійснено на підставі виконавчого напису нотаріуса.

В ситуації, що розглядається, позивач не погодився із існуванням такої заборгованості і відповідно обґрунтованістю вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Суд звертає увагу, що за загальним правилом статей 15,16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-12(далі Закон від 2 вересня 1993 року № 3425-12)).

З іншої сторони, відповідно до статті 18 ЦК нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-12(далі Закон від 2 вересня 1993 року № 3425-12) та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону від 2 вересня 1993 року № 3425-12 ).

Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

В даній ситуації при вирішенні питання щодо обґрунтованості позовних вимог Суд враховує висновки Верховного Суду при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

З урахуванням приписів статей15,16,18 ЦК, статей 50, 87, 88 Закону від 2 вересня 1993 року № 3425-12 захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 30 вересня 2019 року по справі № 357/12818/17 (провадження № 61-44380св18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс 18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону від 2 вересня 1993 року № 3425-12 у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

Також Верховний Суд у своїй постанові від 15 квітня 2020 року по справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105 св 18) звернув увагу на те, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Так само і в даній ситуації укладений кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статей 12,81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог.

В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б спростовували позовні вимоги, підтверджували нотаріальне посвідчення кредитного договору, існування безспірної заборгованості, надсилання боржнику відповідної вимоги.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Таким випадком може бути, зокрема, визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.09.2021 в рамках справи № 201/6498/20, провадження № 61-88св21.

Аналізуючи наведені норми, а також те, що суд прийшов до переконання про необхідність визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, сума в розмірі 6506,61 грн (сума боргу), вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правової підстави, на якій було набуто грошові кошти, на теперішній час не існує.

При цьому, суд також враховує, що вказана безпідставно набута сума не підпадає під перелік випадків, коли безпідставне набуте не підлягає поверненню у відповідності до вимог ст.1215 ЦК України.

Разом з тим, щодо вимоги позовної заяви про стягнення з відповідача збитків у зв`язку із стягненням безпідставно набутих коштів, що складаються з витрат виконавчого провадження у розмірі 200,67 грн та основної винагороди виконавця у розмірі 650,66 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі також Закон №1404-VIII) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до положень статті 42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача або стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно із статтею 45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Частиною сьомою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти).

При цьому для правильного застосування статті 1212 ЦК України необхідно установити факт абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Заявлена до стягнення сума збитків в розмірі 851,33 грн являється витратами виконавчого провадження, які відповідач не отримував на виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. Ці кошти акумулюються на депозитному рахунку приватного виконавця та підлягають поверненню боржнику у зв`язку із визнанням таким, що не підлягає виконанню виконавчого документа, на підставі якого проводилося відповідне стягнення.

Ураховуючи викладене, суд не має законних підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 грошових коштів у більшому розмірі, ніж відповідач фактично отримав за оспорюваним виконавчим написом, а тому в цій частині позов до задоволення не підлягає.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, згідно з квитанцією ID: 3398-8248-4348-0230 від 28.06.2025, позивачем було сплачено 1 937,92 грн судового збору (968,96 грн за позовну вимогу майнового характеру та 968,96 грн за вимогу немайнового характеру), а також, згідно з квитанцією ID: 5113:2660:3417:5229 від 28.06.2025, 484,48 грн за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог немайнового характеру, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 968,96 грн, а також 484,48 грн за подання заяви про забезпечення позову.

Оскільки позовну вимогу майнового характеру задоволено частково на суму 6 506,61 грн, що становить 88,43% від заявленої, відповідно з відповідача підлягає стягненню пропорційна частина судового збору за цю вимогу 856,86 грн (968,96 ? 88,43%).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 2 310,30 грн (968,96 + 484,48 + 856,86).

Згідно з договором №24230 про надання правничої допомоги від 16.12.2024, укладеним між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Яреськом Т.В., останній надавав правову допомогу у цій справі. Згідно з додатком №1 до зазначеного договору, сума гонорару становить 8000 грн.

Відповідно до частини другої статті 137 та частин першої, другої, восьмої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, витрати на правничу допомогу включаються до складу судових витрат і підлягають розподілу між сторонами залежно від результатів розгляду справи та відповідно до поданих доказів.

З огляду на те, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема: позовну вимогу немайнового характеру задоволено в повному обсязі,

позовну вимогу майнового характеру задоволено частково у розмірі 88,43% заявленого, суд вважає обґрунтованим стягнення витрат на правничу допомогу у відповідному обсязі.

Оскільки сума гонорару становить 8000 грн, з яких умовно 50% (4000 грн) припадає на кожну із заявлених вимог, суд дійшов висновку про те, що 4000 грн, що припадають на вимогу немайнового характеру, підлягають стягненню у повному обсязі;

з 4000 грн, що припадають на вимогу майнового характеру, підлягає стягненню 88,43%, що становить 3537,20 грн.

Таким чином, з відповідача ТОВ «Споживчий центр» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню 7537,20 грн витрат на професійну правову допомогу.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263 265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», треті особи без самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 02.12.2021, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Сазонова Олена Миколаївна, зареєстрований в реєстрі за №22843, про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованості в розмірі 10 450,00 грн. за кредитним договором №11.06.2020-100004367 від 11.06.2020.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 6506,61 гривень.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 310,30 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 7537,20 гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул Саксаганського, 133а, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального Сазонова Олена Миколаївна, адреса для листування: м. Київ, вул. Лесі Українки, 9/134, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович, адреса для листування: м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, 1, оф.59, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя Олена ГОЛЯНА