УХВАЛА

14 липня 2025 року

м. Київ

справа № 545/576/14-ц

провадження № 61-8016ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Гайтота Ірина Миколаївна, на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2025 року у справі

за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність головного державного виконавця Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тіхомірової Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність головного державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тіхомірової Ю.В.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2024 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2025 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність головного державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тіхомірової Ю. В. відмовлено.

У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Гайтота І. М., на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області

від 25 жовтня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2025 року.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що судами попередніх інстанцій не було встановлено, що заявник відсутній у реєстрі боржників, а також вказує,

що ПАТ «Укрбізнесбанк» припинений унаслідок ліквідації. У зв`язку із чим вважає,

що виконавче провадження підлягало закінченню. Додає, що матеріали виконавчого провадження не містять заяви про заміну сторони.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 431 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі в тому числі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2023 року в справі № 2218/25821/2012 (провадження № 61-1864св23) зазначено, що «за змістом пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною другою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Отже, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, або у зв`язку із визнанням судом, серед іншого, виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню».

Статтею 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» контроль за діяльністю державних виконавців та інших працівників органів державної виконавчої служби здійснюють органи примусового виконання рішень, визначені у статті 6 цього Закону, в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 18 серпня 2014 року задоволено позов

ПАТ «Укрбізнесбанк» та стягнуто з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 462,11 грн.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції Дерябіної О. Г. від 26 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №2/545/1421/14 від 16 вересня 2014 року, виданого Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1

на користь ПАТ «Укрбізнесбанк» заборгованості у розмірі 36 462,11 грн.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції Дерябіної О. Г. від 29 жовтня 2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, 14 листопада 2014 року було винесено постанову про розшук майна боржника.

11 лютого 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції Дерябіною О. Г. було винесено постанову про арешт коштів боржника, постановою від 10 квітня 2015 року було припинено розшук.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції Дерябіною О. Г. від 03 жовтня 2014 ВП НОМЕР_1 приєднано до зведеного ВП НОМЕР_2, оскільки виконавчі провадження відкриті щодо одного боржника.

Відповідно до листа від 15 вересня 2023 року №60-10980/23 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ТОВ «ФК Капітал Джірінг» було укладено Договір № 1-UA-EA-2020-01-23-000018-b про відступлення прав вимоги, за яким право вимоги за кредитним договором № КЭКСФ/1010606.1 від 04 квітня

2013 року, позичальником за яким є ОСОБА_1 .

Активи ПАТ «Укрбізнесбанк» реалізовані у процедурі ліквідації неплатоспроможного банку відповідно, права грошової вимоги та отримання заборгованості за проданими активами перейшли до нових кредиторів.

Згідно з протоколом електронного аукціону N?UA-EA-2020-01-23-000018-b переможцем торгів є ТОВ «ФК Капітал Джірінг».

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги право вимоги за кредитним договором від 04 квітня 2013 року № КЭКСФ/1010606.1 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК Капітал Джірінг».

30 вересня 2014 року державним виконавцем направлено відповідні запити з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до відповідні ДПС України за боржником зареєстровані рахунки у банківських установах, на які державним виконавцем накладено арешт.

Згідно з відповідями ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ КБ «Превекс-банк» на рахунках боржника відсутні кошти для виконання постанови державного виконавця.

Відповідно до відповіді з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на грошові кошти ОСОБА_1 накладено арешт на суму 40 152,19 грн.

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до головного державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Тіхомірової Ю. В. із заявою про закінчення виконавчого провадження.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що згідно з договором про відступлення право вимоги за кредитним договором від 04 квітня 2013 року № КЭКСФ/1010606.1 перейшло до нового кредитора, а також з огляду

на наявність у ОСОБА_1 непогашеної заборгованості, підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду підтримала висновок суду першої інстанції, керуючись тим, що невнесення боржника до Єдиного реєстру боржників не свідчить про незаконність дій виконавця, оскільки не впливає на обов`язок боржника виконати рішення суду, за яким видано виконавчий лист.

З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини

Верховний Суд погоджується з висновками, викладеними у оскаржуваних судових рішеннях.

Оскільки сума заборгованості за виконавчим провадженням НОМЕР_1 не стягнута з боржника, у головного державного виконавця Тіхомірової Ю. В. були відсутні правові підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) зроблено висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника. Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Отже, новий кредитор має право реалізувати свої права за договором

про відступлення права вимоги за кредитним договором від 04 квітня 2013 року

№ КЭКСФ/1010606.1 так само як боржник зобов`язаний виконати свої боргові зобов`язання, натомість доводи касаційної скарги є безпідставними та дублюють аргументи апеляційної скарги, які уже відхилив суд апеляційної інстанції.

Отже, правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга

є необґрунтованою.

Керуючись частинами третьою та четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Гайтота Ірина Миколаївна, на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 25 жовтня

2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2025 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність головного державного виконавця Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тіхомірової Ю. В. відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник