Провадження № 4-с/161/52/25
У Х В А Л А

09 липня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді- Олексюка А.В.,

при секретарі судових засідань- Новак Л.В.,

за участю представника скаржниці Терещука Ю.О.,

представника ДВС Дуди Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з Обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, -

В С Т А Н О В И В:

07.05.2025 року скаржниця ОСОБА_1 звернулася в суд з вищевказаною скаргою.

В обґрунтування якої зазначила, що вона, маючи намір реалізувати своє право на реєстрацію та відчуження нерухомого майна дізналася у нотаріуса про наявність арештів зареєстрованих у єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна.

Їй стало відомо, що державними виконавцями Відділу примусового виконання рішень було накладено наступні арешти: Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №41733732 від 11.12.2015 р., реєстраційний номер обтяження 12491609.

Вказує, що оскільки встановити в межах яких виконавчих проваджень були накладені арешти не виявилось можливим, то арешт майна може бути знятий за рішенням суду.

На підставі вищенаведеного, просить суд скасувати арешт на майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 накладений: згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №41733732 від 11.12.2015р., виданої Відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Волинській області, реєстраційний номер запису про обтяження 12491609 (спеціальний розділ).

19.05.2025 на адресу суду надійшов відзив від представника Західне міжрегіональне управління Міністерства Юстиції, обґрунтований тим, що не стягнутим з боржника залишається виконавчий збір, стягнення якого в майбутньому є обов`язком державного виконавця. Зняття арешту з майна боржника може призвести до відчуженням майна належного ОСОБА_1 , а отже порушення прав стягувача на виконання рішення суду, а також не стягнення на користь державного бюджету виконавчого збору за виконавчим провадженням.

Представник скаржниці адвокат Терещук Ю.О. в судовому засіданні скаргу підтримав, просив задовольнити.

Представник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції головний Дуда Ю.М. в судовому засіданні вимоги скарги не визнав, просив в її задоволені відмовити.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Також, в ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» закріплено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Судом встановлено, що у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області проводилося виконання виконавчого листа № 0308/6625/2012 Луцького міськрайонного суду від 20.08.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитної заборгованості ВП №34329092, яке завершено .

Згідно постанови від 20.06.2017 виконавчий лист № 0308/20372/12 виданий 16.05.2013 ( ВП №52122263) повернуто стягувачу.

Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.04.2018р. (набрала законної сили) було визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи, видані Луцьким міськрайонним судом 16.05.2013 року у справі N? 0308/20372/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором в розмірі 3058 843 грн. 97 коп. та 3219 грн. судових витрат по справі.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенці про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону N?475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N? 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном на власний розсуд, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св 19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61- 1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160cв19).

Згідно ч. 2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Суд при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень, виконуючи завдання цивільного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим законом, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями, тобто, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Завдання цивільного судочинства при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.

При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Судом встановлено, що арешт був накладений після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у порядку забезпечення виконання рішення суду. Встановити в межах яких виконавчих провадженнь були накладені арешти не виявилось можливим та відсутні паперові копії матеріалів виконавчого провадження із завершення трирічного терміну для їх зберігання, а тому будь - яких правових підстав для скасування арештів державним виконавцем та його безпосереднім начальником - немає.

Виконавчий документ є документом строковим, тобто має виконавчу силу тільки протягом строку, встановленого законом. Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (виконавча давність) - це встановлений законом строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред?явлений до виконання і стати підставою для відкриття виконавчого провадження.

Ст. 12. Закону України «Про виконавче провадження» передбачено чіткі строки пред?явлення виконавчих документів до виконання.

Ч. 1 цієї ж статті передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

А у частині першій статті 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

На підставі зазначеного суд вважає, що не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право скаржника підлягає захисту шляхом зобов`язання відділу державної виконавчої служби скасувати арешт з майна боржника.

За змістом ч. 2,3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги, - суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на наведені обставини і відповідні ним підстави, скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 447, 450, 451 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з Обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.

Скасувати арешт на майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 накладений: згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №41733732 від 11.12.2015р., виданої Відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Волинській області, реєстраційний номер запису про обтяження 12491609 (спеціальний розділ).

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складено 14.07.2025.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк