ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/125/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2025 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Маркєлової В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до відкриття провадження у справі,

В С Т А Н О В И В:

08.07.2025 до Дарницького районного суду м. Києва надійшла зазначена заява.

Заявник зазначив, що він є спадкоємцем другої черги як рідний брат померлого ОСОБА_2 . Заявник звернувся до суду до подання позовної заяви, оскільки має намір звернутися до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 (є спадкоємцем першої черги після померлого ОСОБА_2 ).

Предметом майбутнього позову є визнання права власності на квартири, будинок та земельну ділянку в порядку спадкування.

Просить вжити заходи забезпечення майбутнього позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; садовий будинок АДРЕСА_4 ; на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0608 гектара, розташовану в СТ «Восход-1» за адресою: АДРЕСА_5 ; - які на праві власності належать ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

На обґрунтування заяви зазначив, що він звернувся до приватного нотаріуса щодо відкриття спадщини після померлого ОСОБА_2 . Згодом з`ясувалося, що на спадкове майно почали претендувати: цивільна дружина ОСОБА_4 та син померлого, ОСОБА_3 , який подав заяву про вступ в спадщину лише 05.10.2022, про що він дізнався з матеріалів справи № 753/92/23 та відповіді нотаріуса від 09.12.2022 № 118.02-14. Згодом в справі № 753/92/23 було прийнято постанову від 28.05.2025 Київським апеляційним судом про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 і відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання факту проживання однією сім?єю без укладення шлюбу та визнання права власності на майно, як на частку в спільній сумісній власності, та виключення його зі спадкового майна. На цей час повне рішення не виготовлено.

За наведених обставин заявник звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ліфанової Інни Олексіївни для одержання свідоцтва про спадщину та отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмова мотивована тим, що згідно постанов КМУ № 164 від 28.02.2022 року та № 719 від 24.06.2022 строк на прийняття спадщини продовжується на чотири місяці, а відповідно ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги, відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, своєчасно прийняв спадщину, що унеможливлює прийняття спадщини заявником як спадкоємцем другої черги.

Такі посилання нотаріуса заявник вважає хибними та такими, що суперечать висновкам Постанови КЦС ВС від 25.01.2023 у справі № 676/47/21: правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини: пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Нотаріус додатково послався на постанову КМУ № 719 від 24.06.2022 року, якою таке правило (з постанови КМУ № 164 від 28.02.2022 року) було уточнене, однак, як зазначив Верховний суд, постанови КМУ не можуть суперечити статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягають застосуванню всі постанови, які суперечать зазначеним вимогам ЦК України.

За наведених обставин заявник вважає, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.06.2025 року вих. № 101/02-31 Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ліфанової Інни Олексіївни порушує його право на прийняття спадщини.

Обґрунтування необхідності заходу забезпечення у виді арешту майна. Вважає, що саме накладення арешту на майно спадкодавця є найбільш ефективним заходом, який дозволить зберегти баланс інтересів сторін майбутнього позову та надасть можливість реалізувати судове рішення. Оскільки ОСОБА_3 у разі невжиття заходів забезпечення позову може відчужити зазначене майно на користь третіх осіб, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вивчивши доводи заявника та додані до заяви письмові докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Сукупна вартість майна, яке знаходиться на території Дарницького району (квартири по АДРЕСА_6 , садового будинку НОМЕР_1 та земельної ділянки, розташованих в СТ «Восход-1» за адресою: АДРЕСА_5 ) є вищою, ніж вартість майна, розташованого в інших районах, тому заява підсудна Дарницькому районному суду м. Києва.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд застосовує під час розгляду справи висновок про застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року усправі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), у якому зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Такі правові висновки сформульовані Верховний Судом у постановах від 17 червня 2024 року в справі № 644/1482/22, від 01 травня 2024 рокув справі № 638/6777/23, від 21 лютого 2024 року в справі № 201/9686/23, від 11 серпня 2022 року в справі № 522/1514/21 (провадження № 61-19123св21) та інших.

З матеріалів, доданих до заяви, суд установив, що позивач (рідний брат померлого) та відповідач за майбутнім позовом (син померлого) - подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини за законом.

До складу спадкового майна належать: квартира по АДРЕСА_6 , садовий будинок НОМЕР_1 та земельна ділянка, розташовані в СТ «Восход-1» за адресою: АДРЕСА_5 ; квартира АДРЕСА_2 ; квартира АДРЕСА_3 ).

Титульним володільцем усього спірного майна є померлий ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Водночас незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України);

Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про нотаріат» за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини.

Заявник має намір оспорити право власності іншого спадкоємця на спадкування всього спадкового майна.

Суд пересвідчився, що між майбутніми сторонами справи дійсно може виникнути судовий спір щодо спадкового майна. Однак, враховуючи, що титульним володільцем усього спірного майна є померлий ОСОБА_2 ; а також те, що у разі звернення заявника з позовом до суду - до набрання законної сили рішенням у справі нотаріусу буде заборонено видавати свідоцтва про право на спадщину, задоволення заяви і вжиття таких заходів забезпечення, як арешт нерухомого спадкового майна не є співмірним із можливими майбутніми вимогами.

Оскільки нормою ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про нотаріат» встановлено пряму заборону нотаріусу видавати свідоцтва про право на спадщину до набрання законної сили рішенням у справі - співмірним заходом забезпечення майбутнього позову з такими вимогами, які має намір заявити ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - є захід забезпечення майбутнього позову у вигляді заборони нотаріусу видавати свідоцтво про право на спадщину іншому спадкоємцеві (майбутньому відповідачеві за позовом).

З цих підстав у задоволенні заяви щодо накладення арешту на нерухоме суд відмовляє.

Керуючись нормами ст. 150, 153, 259, 260, 353 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до відкриття провадження у справі.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Суддя: В.М. Маркєлова