Справа № 946/6412/22
Провадження № 2/946/50/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 липня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої - судді: Бальжик О.І.

за участю секретаря: Коваленко А.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Петрова В.С.,

відповідача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

І. Суть позовної заяви (стаття 175 ЦПК України)

1.1. 27.11.2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Петров В.С. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , яким просив стягнути з відповідача 1/2 частини грошових коштів, повернутих останньому 08 серпня 2018 року ОСОБА_5 в розмірі 8 250 доларів США, та стягнути судові витрати в розмірі 5 000 гривень.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 жовтня 2014 року сторони з метою придбання у майбутньому квартири АДРЕСА_1 передали ОСОБА_5 16 500 доларів США, а ОСОБА_5 написав розписку про отримання грошових коштів. Сторони підтвердили, що вартість квартири складає 26 500 доларів США, і що повний розрахунок у розмірі 10 000 доларів США має бути проведено до 31 грудня 2015 року. 13 лютого 2018 року ОСОБА_5 продав вищевказану квартиру третій особі. У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , про повернення 1/2 частини грошових коштів, посилаючись на те, що вона є солідарним кредитором. 08 серпня 2018 року ОСОБА_5 повернув ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 16 500 доларів США. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про повернення грошових коштів відмовлено. Вважає, що договір щодо передачі грошей було укладено в інтересах сім`ї, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 має право на отримання від колишнього чоловіка 8 250 доларів США.

ІІ. Процедура

2.1. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 22 вересня 2022 року, справа №946/6412/22 передана на розгляд судді Бальжик О.І. (а.с.11).

2.2. 11 жовтня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні (а.с.15).

2.3. Ухвалою суду від 17 січня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.33).

2.4. 25 травня 2023 року ухвалою суду цивільну справу вирішено розглядати на підставі наявних у ній даних і доказів (в заочному порядку) (а.с.52).

2.5. Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 травня 2023 року позов задоволено, стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8 250 доларів США та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 179 гривень 33 копійки (а.с.53-55).

2.6. Ухвалою суду від 06 лютого 2024 року скасовано заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 травня 2023 (а.с.84).

2.7. Ухвалою суду від 10 травня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 (а.с.104-105).

2.8. Ухвалою суду від 08 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.131).

2.9. Під час розгляду справи здійснювалася повна фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

ІІІ. Виклад позиції учасників судового процесу

3.1. У судовому засіданні позивачка та її представник позовну заяву підтримали у повному обсязі та наполягали на її задоволенні на підставі викладених у ній доводів.

Представник позивачки адвокат Петров В.С. додатково зазначив, що в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області у справі №946/6412/22 вже розглядалась вимога ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення з нього 4 000 доларів США, яка рішенням від 22.11.2022 року була задоволена у повному обсязі. Одеський апеляційний суд погодився з вказаним рішенням суду першої інстанції. При прийнятті рішення суд виходив з того, що 14.10.2014 року ОСОБА_5 отримав задаток від ОСОБА_2 за придбання квартири АДРЕСА_2 доларів США. 3 квітня 2017 року подружжя ОСОБА_8 припинили сумісно проживати. 18.10.2017 року ОСОБА_2 взяв в займи у матері ОСОБА_1 ОСОБА_7 4 000 доларів США до 18 жовтня 2018 року. 21 червня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області розірвав шлюб між подружжям ОСОБА_8 , а в рішенні підкреслив, що сторони з квітня 2017 року сімейні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. 08 серпня 2018 року ОСОБА_2 згідно розписки отримав особисто від ОСОБА_5 16 500 доларів США. Отже, на момент укладання вказаного договору позики сторони у фактичних шлюбних відносинах не перебували, взаємних прав і обов`язків не мали, спільний бюджет та спільне господарство не вели. На дату укладення договору позики подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 взагалі не проживали сумісно, так як ОСОБА_1 мешкала у м. Одесі. Таким чином, за відсутності сімейних відносин між позивачкою і відповідачем укласти договір позики від 18 жовтня 2017 року ОСОБА_2 ніяк не міг, а також не міг використати позику і інтересах сім`ї. Відтак, грошові кошти в розмірі 16 500 доларів США, які передані ОСОБА_5 як завдаток на придбання квартири, є сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Сторони уклали шлюб 22 липня 2000 року і до дати передання грошей ОСОБА_5 сумісно прожили 14 років, обидва працювали та отримували заробітну плату.

Також звернув увагу, що ОСОБА_2 вперше надав до суду в якості доказу договір безпроцентної позики, укладений 01 вересня 2014 року між відповідачем і його сестрою ОСОБА_4 (надалі договір позики), до заяви про перегляд заочного рішення. Раніше ОСОБА_2 ніколи його не показував позивачці та не повідомляв про його існування. ОСОБА_1 письмову згоду на укладання договору позики між її чоловіком і його сестрою ОСОБА_4 з метою придбання квартири для їхньої сім`ї, ніколи не надавала. У пункті 1.2 договору позики між колишнім чоловіком позивачки і його сестрою вказується, що він отримав грошові кошти на придбання квартири, але не вказується що це саме квартира АДРЕСА_3 . Існує ймовірність, що ОСОБА_2 вже тоді мав план захопити усі грошові кошти подружжя, які вони збирали протягом сумісного життя. Вважає, що вказаний договір позики складений відповідачем та його сестрою після звернення позивачки із даним позовом для посилення своєї правової позиції. Вказаний факт також підтверджує та обставина, що ОСОБА_4 із позовом про повернення грошових коштів не зверталася.

Додатково позивачка пояснила, що фактично її кум ОСОБА_5 отримав від сторін 22 000 доларів США, хоча в письмовій розписці було зазначено лише 16 500 доларів. Передача грошових коштів здійснювалася поступово: окремими частинами у розмірі 3 000, 5 000 та 6 000 доларів США. У яких саме роках це відбувалося, вона точно пригадати не може. Коли сукупна сума досягла 16 500 доларів США, була складена письмова розписка. Згодом, після продажу будинку її матір`ю, була передана ще частина коштів. Позивачка наполягає, що зазначені у розписці 16 500 доларів США є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки були накопичені в період шлюбу шляхом спільної праці та заробітку.

3.2. Відповідач та його представник адвокат Кобак Р.І. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, надавши 23 березня 2024 року відзив на позовну заяву (а.с.89-92). За змістом відзиву, у 2014 році сторони планували придбати квартиру, але не мали достатніх коштів. З цією метою ОСОБА_2 узяв 2 000 доларів США в борг у свого батька ОСОБА_9 , 10 000 доларів у сестри ОСОБА_4 , а також, за ініціативою самої позивачки, подружжя звернулося до її матері, ОСОБА_10 , і отримало ще 4 000 доларів США. Взяті у батька 2 000 доларів США в силу ст. 606 ЦК України не підлягають поверненню, оскільки він помер, а відповідач прийняв після нього спадщину. Відповідно до ст. 57 СК України ці кошти є його особистою власністю. Позика у розмірі 10 000 доларів від ОСОБА_4 була оформлена договором, а 4 000 доларів від ОСОБА_10 документально підтверджена розпискою від 18 жовтня 2017 року, що була складена в період напружених подружніх стосунків. Всі зазначені кошти були передані продавцю квартири ОСОБА_5 , який згодом продав квартиру іншій особі та повернув відповідачу 16 500 доларів США. Із цієї суми 4 000 доларів США вже були стягнуті з відповідача за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 листопада 2021 у справі №500/2302/19. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду (справи №638/1962/17 та №205/9626/16-ц), відповідач зазначив, що борги подружжя підлягають урахуванню під час поділу майна, але не підлягають розподілу між сторонами. Із 16 500 доларів США: 10 000 доларів підлягають поверненню ОСОБА_4 ; 4 000 доларів уже були повернуті ОСОБА_10 за рішенням суду; 2 000 доларів є особистою власністю відповідача. Отже, лише 500 доларів США можуть вважатися спільним майном і підлягають поділу. Виходячи з цього, вважає, що обґрунтованою може бути лише половина цієї суми 250 доларів США. Також представник відповідача звернув увагу, що у своїй апеляційній скарзі на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.06.2019 року у справі №500/1990/18 позивачка сама підтверджує факт отримання у родичів в борг суми в розмірі 10 000 доларів США.

Додатково відповідач пояснив, що позивачка ОСОБА_11 переважну частину своїх коштів витрачала на утримання своєї матері, тоді як витрати на сімейні потреби, включно з витратами на дитину, вони з позивачкою ділили навпіл.

3.3. Третя особа ОСОБА_4 надала суду письмові пояснення (а.с.115-117), за змістом яких багато років тому її брат ОСОБА_2 звернувся з проханням надати фінансову допомогу для придбання квартири, в якій він планував проживати з дружиною та сином. Частину коштів брат отримав у борг від своєї тещі та батька, а 10 000 доларів США він позичив у неї. ОСОБА_2 на той час працював на судах закордонного плавання та планував швидко повернути борг за рахунок високого заробітку. Вона передала братові 269 936 гривень 03 копійки, що на момент позики становило еквівалент 10 000 доларів США за курсом НБУ, із домовленістю, що повернення грошових коштів відбудеться в еквіваленті 10 000 доларів США за курсом НБУ на день погашення боргу. У подальшому їй стало відомо, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача половини коштів, повернених продавцем квартири ОСОБА_5 . У складі цих коштів, переданих раніше подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , є також її особисті кошти, позичені згідно з договором позики, а тому вони мають бути повернуті їй як кредитору. Вказані кошти надані нею в інтересах сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_1 для купівлі нерухомості для їх проживання, тобто використовувалися у межах сімейних потреб. Оскільки частину коштів, які повернув продавець, позивачка просить стягнути на свою користь, вважає, що саме ці кошти мають бути спрямовані на погашення боргу перед нею. Тому просить суд врахувати її фінансову участь при вирішенні спору про поділ майна колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 21 травня 2025 року ОСОБА_4 додатково пояснила, що працює економістом. Раніше її сім`я мала середній рівень достатку, поки чоловік працював, однак на теперішній час низький. 10 000 доларів США, які були надані в борг ОСОБА_2 , є коштами, заробленими її чоловіком, а рішення про їх передачу було спільним між ними. Грошові кошти були передані за місцем її проживання. Спочатку відповідач склав від руки розписку про отримання коштів, а згодом, уже після фактичної передачі грошей, було оформлено письмовий договір позики у двох примірниках за участі адвоката. Первісну розписку вона загубила. Відповідач планував придбати квартиру, саме тому йому знадобились 10 000 доларів США. Причиною її участі в судовій справі саме зараз стало те, що впродовж понад десять років питання повернення коштів не було нагальним, однак у зв`язку зі складними сімейними обставинами фінансові ресурси стали критично необхідними. Також вона зазначила, що після смерті їхніх батьків залишилися житловий будинок і земельна ділянка, але оформлення спадщини досі не завершено через технічні труднощі зі зміною офіційної адреси їх місцезнаходження.

На запитання суду пояснила, що позивачка під час укладення нею договору позики з відповідачем присутньою не була. Протягом всього часу подружнього життя сторін питання щодо договору позики в присутності позивачки не підіймалося. Їй не відомо, чи поставив брат до відома своєї дружини факт отримання у неї грошових коштів у борг. Договір позики зі ОСОБА_2 укладала вона, хоча грошові кошти фактично були зароблені її чоловіком, оскільки вони є подружжям.

ІV. Фактичні обставини та докази на їх підтвердження

4.1. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 22 липня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльської міської ради, актовий запис №223 (а.с.6).

4.2. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 червня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.8).

4.3. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 червня 2019 року, залишеним без змін Одеським апеляційним судом, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , про повернення грошових коштів відмовлено.

Як вбачається з мотивувальної частини вказаного рішення, 14 жовтня 2014 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_5 , а ОСОБА_5 отримав завдаток за купівлю у майбутньому квартири АДРЕСА_4 у розмірі 16 500,00 доларів США.

14 жовтня 2014 року ОСОБА_5 за розпискою повернув ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 16 500,00 доларів США, які були передані за придбання у майбутньому квартири АДРЕСА_4 .

Факт повернення грошових коштів в сумі 16,500 доларів США ОСОБА_5 ОСОБА_2 визнано у вказаному судовому засіданні представником відповідача та третьою особою ОСОБА_2 (а.с.26-30).

4.4. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 08.11.20165 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9 (а.с.67).

4.5. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року у справі №500/2302/19 зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 стягнуто грошові кошти у розмірі 4 000 доларів США, що еквівалентно 109 025 гривень 20 копійок (а.с.68-72).

4.6. Постановою державного виконавця Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Биркою І.О. від 07.08.2023 року відкрито виконавче провадження №72451773 на підставі виконавчого листа по справі №946/6412/23, виданого 14 липня 2023 року про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 8 250 доларів США. ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 перераховані грошові кошти: 21 грудня 2023 року 6 176 гривень 14 копійок; 31 січня 2023 року 5 833 гривні 30 копійок; 09 лютого 2024 року 4 367 гривень 79 копійок (а.с.99-100).

V. Оцінка та висновки суду

5.1. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого висновку.

5.2. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

5.3 Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

5.4. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

5.5. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

5.6. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

5.7. Подібні положення містить і стаття 368 ЦК України.

5.8. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

5.9. За правилами частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

5.10. Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

5.11. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

5.12. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц.

5.13. Виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

5.14. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.

5.15. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц.

5.16. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у цій же постанові дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї (пункт 61).

5.17. У постанові від 08 листопада 2023 року у справі №524/8822/19 (провадження №61-8209св21) Верховний Суд звернув увагу, що тлумачення статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Факт укладення правочину, з якого виникає боргове зобов`язання, в інтересах сім`ї та використанням одержаного за таким правочином в інтересах сім`ї є предметом доказування по справі (стаття 77 ЦПК України).

Обов`язок доказування та подання доказів за змістом статей 12, 81 ЦПК України покладається на сторону, яка посилається на такі обставини, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

5.18. Відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц.

5.19. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Одеського апеляційного суду Одеської області від 26 вересня 2022 року по справі №500/2302/19, за положенням ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тобто з аналізу наведеної статті вбачається, що лише у випадку використання зазначених у розписці грошових коштів в інтересах сім`ї, у відповідача повинен виникнути обов`язок щодо повернення зазначених грошових коштів як іншого з подружжя. Однак, як вбачається матеріалів справи, вищезазначену квартиру, на придбання якої було надано 4 000 доларів США, сторонами куплено не було, у зв`язку із чим всю суму, згідно копії розписки наявної матеріалах справи, було повернено безпосередньо відповідачу по справі.

5.20. Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

5.21. Відтак, на думку суду, грошові кошти в сумі 4 000 доларів США, які стягнуті зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року у справі №500/2302/19, слід врахувати при поділі спільного майна подружжя.

5.22. Договір безпроцентної позики від 01 вересня 2014 року, яким начебто ОСОБА_4 позичила ОСОБА_2 269 936 гривень 03 копійки, що на момент позики становило еквівалент 10 000 доларів США за курсом НБУ (а.с.65-66), суд до уваги не приймає, та відповідно вказану у ньому суму не враховує при поділі майна, оскільки суду не представлено жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того факту, що вказаний договір позики укладено відповідачем в інтересах сім`ї, а також що отримані ним за цим договором грошові кошти використано для задоволення потреб сім`ї.

5.23. У наданому ОСОБА_2 договорі позики не зазначено, що позика отримана саме на придбання квартири АДРЕСА_3 , та не вказано, що ОСОБА_1 , як дружина, надавала свою згоду на її отримання. Позивачка не була присутньою під час укладення вказаного договору, про його існування дізналася лише через шість років судових проваджень з відповідачем. Вказаний факт узгоджується з наданими у судовому засіданні поясненнями ОСОБА_4 про те, що ані вона, ані відповідач в її присутності про існування між ними договору позики позивачці не повідомляли.

5.24. Приймаючи таке рішення, суд також враховує той факт, що ОСОБА_4 з вимогою про повернення грошових коштів за договором позики до ОСОБА_2 не зверталася, хоча строк повернення коштів за ним сплив 16 лютого 2024 року.

5.25. За недоведеністю, суд також відхиляє доводи відповідача про те, що нині покійний батько позичив їм з позивачкою на придбання квартири 2 000 доларів США.

5.26. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що підстав для врахування зобов`язання за договором позики від 01 вересня 2014 року, а також за позикою у ОСОБА_9 як боргів подружжя при поділі спірного майна не вбачається.

5.27. За таких обставин, на думку суду, позов підлягає частковому задоволенню, а саме з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти в сумі 6 250 доларів США (16 500 4 000 / 2).

VІ. Розподіл судових витрат

6.1. Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

6.2. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 651 гривня 93 копійки (2179,33 х 75,8 / 100).

Керуючись ст.ст. 11-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_4 ) про поділ майна подружжя, - задовольнити частково.

2. Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ) грошові кошти в розмірі 6 250 (шість тисяч двісті п`ятдесят) доларів США.

3. Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 651 (одна тисяча шістсот п`ятдесят одна) гривня 93 копійки.

4. Копію рішення надіслати для відома учасникам справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.І.Бальжик