Справа № 288/894/25
Провадження № 2-о/288/47/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року селище Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зайченко Є. О.,

з участю секретаря судових засідань - Корнієнко Т.М.,

представника заявника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Попільня Житомирської області позовну заяву ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_1 , заінтересована особа: Корнинська селищна рада Житомирського району Житомирської області про встановлення факту проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду із позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем, в якій вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його співмешканка ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина.

Заявник, як особа, що проживала однією сім`єю разом із спадкодавицею ОСОБА_3 більше п`яти років до дня її смерті, являється спадкоємцем четвертої черги, та мав намір звернутися із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, однак отримав усне роз`яснення, що відповідно до п. 4.6 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили.

Вважає, що як особа, яка постійно, безперервно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю більше 5 років, він вважається спадкоємцем за законом четвертої черги, які прийняли спадщину.

Встановлення вказаного факту не пов`язано з наступним вирішенням спору про право.

Заявник просить встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не менш як п`ять років, а саме з 1993 року до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Заінтересована особа: Корнинська селищна рада Житомирського району Житомирської області в судове засідання не з`явилась, надала до суд заяву в якій просила справу розглядати без участі представника Корнинської селищної ради, яка не заперечує у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні допитано свідків:

ОСОБА_4 , яка є рідною сестрою ОСОБА_5 . Свідок зазначила, що вони живуть разом з 1993 року в його будинку с. Білки, вели спільне господарство, але шлюб не було зареєстровано. Інших родичів немає, вона десь із Закарпаття. Вони приїздили одни до одного, були в гарних відносинах. Вони обоє працювали в колгоспі, був спільний бюджет. ОСОБА_6 зненацька померла. Вона думала, що вони одружені офіційно, оскільки вони багато років проживали разом.

ОСОБА_7 , яка є його біологічною сестрою по батьковй лінії. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проживали як подружжя. Свідок з ним спілкувалась як брат та сестра. До неї відносилась як до невістки. Вони проживали десь з 1993 року. ОСОБА_6 прийшла сама до ОСОБА_10 , бо її чоловік помер. В ОСОБА_11 була усиновлена дитина, але він загинув. Вона десь із Закарпатської області, Хустського району. ЇЇ родичі ніколи не приїздили до неї. Вони обоє працювали, вона на фермі, він тракторист. Вони планували зареєструвати шлюб.

Суд, вислухавши представника заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 01 січня 2025 року виконавчим комітетом Корнинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено актовий запис за № 1.

Відповідно до довідки Білківського старостинського округу Корнинської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 15 травня 2025 року № 168, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно з 1993 року постійно проживав і мав спільну реєстрацію та вели спільне господарство разом з своєю цивільною дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки Білківського старостинського округу Корнинської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 05 червня 2025 року № 184, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Дубрівка Ужгородського району Закарпатської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала та була зареєстрована до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_1 , разом з цивільним чоловіком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно листа приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області від 02 липня 2025 року № 195/01-16, розглянувши надані ОСОБА_2 документи щодо оформлення спадщини за законом, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на належне померлій спадкове майно - земельну ділянку, роз`ясний наступне:

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Заявником вчасно подано заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємцем 4-ї черги за законом.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Однак, відповідно до п. 4.6 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, факт проживання спадкоємців однією підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили.

Підтвердження обставини постійного проживання спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини, виключно за рішенням суду, якщо вони не перебували у родинних відносинах між собою.

В зв`язку з тим, що не надано рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавицею більше п`яти років, тому свідоцтво про право на спадщину не може бути видано.

Відповідно до довідки листа приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області від 02 липня 2025 року № 194/01-16, після смерті - ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Дубрівка Ужгородського району Закарпатської області та постійно до дня смерті була зареєстрована у АДРЕСА_1 та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , Мітніцьким Ю.Г. , приватним нотаріусом Житомирського районного, нотаріального округу Житомирської області, заведено спадкову справу. Спадкоємцем, який подав заяву про прийняття спадщини після її смерті є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Наведені вище докази в сукупності підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків заявника ОСОБА_2 та його співмешканки ОСОБА_3 .

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Положеннями ст. 1264 ЦК України регламентовано, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справу про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Пунктом 21 ППВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка.

Згідно вимог ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами по справі є, зокрема, показання свідків. Суд враховує показання допитаних під час судового розгляду свідків, оскільки їхні покази є належними і допустимими доказами і підтверджують доводи заявника та надані нею пояснення.

Відповідно до частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 1993 року постійно спільно проживали та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 . Наведене підтверджується довідками Білківського старостинського округу Корнинської селищної ради Житомирського району Житомирської області та показами свідків.

Таким чином заявником доведено, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 має для нього юридичне значення, в іншому, окрім судового, порядку встановити такий факт він не має можливості, у зв`язку із чим суд вважає за можливе задовольнити заяву, оскільки встановлено,

що заявник спільно проживав з померлою ОСОБА_3 не менш як п`ять років до дня відкриття спадщини, їхнім взаєминам були притаманні ознаки шлюбу і сім`ї, що підтверджується дослідженими судом доказами.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року; Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року; ст.ст.4,12,13,19,23,28,48,76,78,81,128,258,259,263-265,293, 315-319,352,354,355 ЦПК України; суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_1 , заінтересована особа: Корнинська селищна рада Житомирського району Житомирської області про встановлення факту проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не менш як п`ять років, а саме з 1993 року до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду Є. О. Зайченко