Справа № 144/1273/24
Провадження № 2/144/23/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2025 р. с-ще Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Бондарук О.П.,

з участю секретаря судового засідання Сторожук О.М.,

представника позивача адвоката Марковського О.В.,

представника відповідача адвоката Підліснюка В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Теплик в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в :

29 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 моральну та матеріальну шкоду, як потерпілій від кримінального правопорушення, в сумі 155105 грн.

Позов обгрунтовує тим, що 27.03.2021 року, СВ ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області у ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження № 0000047 по факту дорожньо-транспортної пригоди за участі ОСОБА_2 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Теплицьким районним судом Вінницької області закінчено судовий розгляд даного кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В ході судового розгляду, вину обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведено та звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Заявлений, під час підготовчого судового засідання кримінального провадження № 0000047 цивільний позов залишено без розгляду. У зв`язку із протиправними діями відповідача, їй, як потерпілій в кримінальному провадженні, було завдано моральну, фізичну та майнову шкоду, тому вона змушена звернутися до суду у цивільному порядку про відшкодування їй як потерпілій моральної та матеріальної шкоди.

Ухвалою судді Теплицького районного суду Вінницької області Довгалюк Л.В. від 20.09.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справ від 28.10.2024 року, підставою якого стало відрядження судді, визначено головуючого суддю Бондарук О.П.

Ухвалою судді Теплицького районного суду Вінницької області Бондарук О.П. від 04.11.2024 року прийнято до свого провадження матеріали цивільної справи та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 08.01.2025 року підготовче провадження у вказаній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Марковський О.В. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Підліснюк В.Ю. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких грунтуються вимоги і заперечення, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Судом встановлено, що 27 березня 2021 р., близько 09 години, водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем Mercedes- Vito реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись автодорогою Р-54, на виїзді із смт. Теплик Гайсинського району Вінницької області, проїжджаючи перехрестя автодороги Р-54, з об`їзною дорогою, яка з`єднує автомобільні шляхи Р- 54 та НОМЕР_2 , під час виконання маневру обгін допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2107 реєстраційний номер НОМЕР_3 , з причепом Лідер реєстраційний номер НОМЕР_4 , водій якого ОСОБА_3 , рухався попереду автомобіля Mercedes-Vito в попутному напрямку та виконував маневр лівий поворот, повертав з дороги Р-54 наліво, на автодорогу, яка з`єднує автомобільні шляхи Р-54 та Т0226. Дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія ОСОБА_2 , який допустив порушення п. 14.6 (а) Правил дорожнього руху України, що підтверджується висновком судової авто-технічної експертизи № 35706/3507/21- 21 від 15 червня 2021р. Під час даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , пасажиру автомобіля ВАЗ-2107, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді перелому ключиці, забою грудної клітки та хребта.

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 28.06.2024 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, внесеного 27.03.2021 року до ЄРДР за № 0000047.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - залишено без розгляду (а.с.14-16).

Окрім того, зі змісту даної ухвали вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснено положення ч. 7 ст. 128 КПК України про те, що особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Положення ч. 1 ст. 44 КК України, передбачають можливість звільнення від кримінальної відповідальності лише тієї особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Згідно вимог частини 4 статті 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Як вбачається з ухвали Теплицького районного суду від 28.06.2024 року обвинувачений ОСОБА_2 та його захисник Підліснюк В.Ю. заявили клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Отже, у кримінальному провадженні №0000047 обвинуваченим ОСОБА_2 та його захисником було заявлено та підтримано клопотання про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а тому місцевий суд невідкладно розглянув його клопотання, відповідно до статті 49 КК встановив наявність необхідних умов для звільнення від кримінальної відповідальності та обґрунтовано на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК закрив провадження та залишив цивільний позов потерпілої без розгляду.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) зроблено висновок про те, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини матеріальну шкоду.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 367/6377/17 (провадження № 61-975св23).

У постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 531/2332/14-к (провадження № 51-3007км18) зроблено висновок про те, що у разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у пункті 1 частини другої статті 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що провадження щодо особи закрито на нереабілітуючих підставах потерпіла має право вирішити питання про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду від16 серпня 2021 року у справі № 644/7193/17 (провадження № 51-2271км21) зазначено, що зважаючи на те, що Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду щодо необхідності звільнення від кримінальної відповідальності особи на підставі статті 49 КК та закриття щодо неї кримінального провадження, цивільний позов потерпілої про стягнення моральної шкоди слід залишити без розгляду. Залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілій звернутися з цим позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у пункті 1 частини другої статті 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к, від 15 травня 2019 року у справі № 617/609/15-к, від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, від 10 червня 2021 року у справі № 640/11750/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, від 27 травня 2021 року у справі № 577/977/19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Кримінальне провадження внесене 27.03.2021 року до ЄРДР за №0000047 відносно ОСОБА_2 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, що є нереабілітуючими обставинами.

Тому відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду, завдану його неправомірними діями.

У зв`язку з отриманими тілесними ушкодження позивач вимушена була нести витрати на лікування, які склали 5105 грн, однак належними та допустимими доказами (фіскальними чеками на придбання ліків) підтверджується лише сума 4421,92 грн, (том 1 а.с. 30-33 кримінальної справи №144/1220/21).

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають до часткового задоволення.

З відповідача на користь позивача необхідно стягнути 4421,92 грн на відшкодування завданої їй матеріальної шкоди.

Також судом встановлено, що завданням їй тілесних ушкоджень позивачу завдано значної моральної шкоди.

За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною першою статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є потерпілою від злочину.

Злочином їй було заподіяно тілесних ушкоджень, від яких вона зазнала фізичного болю та страждань.

Суд також враховує характер заподіяних позивачу тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому екроліального кінця лівої ключиці з незначними зміщеннями, розриву ключично-екроліального з`єднання ліворуч, забою грудної клітки ліворуч, синця в ділянці лівої верхньої кінцівки в ділянці плечового суглобу по задньо-боковій поверхні його, синця у лівій половині грудної клітки вище грудної залози, забій м`яких тканин тильної поверхні лівої кисті, що підтверджується висновком експерта №24 від 29.03.2021 року, який долучений до матеріалів кримінальної справи №144/1220/21 ( том 2 а.с.145-146).

Як зазначила у позовній заяві позивач, вона зазнала сильного фізичного болю, душевних страждань, емоційних хвилювань та стресу у зв`язку із ушкодженням її здоров`я. На її емоційний стан також вплинула і та обставина, що відповідач фактично уникнув покарання за вчинене. Позивач була вимушена докладати додаткових зусиль для відновлення свого нормального життя.

Відповідно до положень ст. 55 Конституції України та чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Це в свою чергу також кореспондується із роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину та тривалість душевних та фізичних страждань позивача, яка дійсно зазнала фізичного болю, стресу, порушення нормального способу життя, відчувала дискомфорт у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

А тому, враховуючи вказані обставини, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд частково задовольняє вимогу про стягнення моральної шкоди та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 25000 грн.

Посилання представника відповідача адвоката Підліснюка В.Ю. на Постанову КЦС ВС від 29.01.2025 року у справі №454/3922/18, якою ВС виснував, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності, тобто з нереабілітуючих підстав, не належить до випадків, коли виникає право на відшкодування шкоди, на увагу не заслуговують, оскільки дана судова практика нерелевантна до досліджуваних у даній справі правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату правничої допомоги при розгляді кримінального провадження в сумі 40100 грн та на оплату правничої допомоги при судовому розгляді цивільної справи в сумі 8000 грн.

Однак у матеріалах кримінального провадження наявна лише квитанція №27 від 19.10.2021 року (том 1 а.с. 38), якою підтверджується понесення позивачкою витрат на оплату правничої допомоги при розгляді кримінального провадження на суму 5000 грн.

Оскільки позов судом задоволено частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу при розгляді кримінального провадження в сумі 5000 грн та на правничу допомогу при судовому розгляді цивільної справи в сумі 2000 грн пропорційно до задоволених судом вимог.

Як вбачається з положень пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Згідно положень пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Вказані правові норми не містять суперечностей і підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної та моральної), завданої в результаті її заподіяння, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно із Законом.

Виходячи з наведеного цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення незалежно від об`єкту посягань.

Вищенаведене відповідає правовому висновку Першої судової палати Касаційного кримінального Верховного Суду від 10 липня 2018 року по справі справа № 713/1275/16-к.

При зверненні з позовом до суду позивач на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не сплатила.

Тому з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 44, 49 КК України, ст.ст. 284, 286 КПК України, ст. ст. 16, 22, 23, 1166-1168, 1177, 2195 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 133, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 4421 (чотири тисячі чотириста двадцять одну) грн 92 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу при розгляді кримінального провадження в сумі 5000 грн та на правничу допомогу при судовому розгляді цивільної справи в сумі 2000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави 1211 грн (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Представник позивача адвокат Марковський Олександр Васильович, місце роботи вул. Пролетарська, 20 м. Гайсин Вінницької області, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 389 від 25.05.2004 року.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Представник відповідача адвокат Підліснюк Володимир Юрійович, місце роботи вул. Чорновола В., 9, каб. 312 м. Христинівка Уманський район Черкаська область, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 294 від 31.03.2008 року.

Повний текст рішення буде виготовлено 10 липня 2025 року.

Суддя