Провадження 2-і/557/4/25
Справа 557/1641/24
У Х В А Л А

04 липня 2025 року с-ще Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області у складі:

судді Оленич Ю.В.,

секретар судового засідання Слюсарчук І.В.,

номер справи 557/1641/24,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Імені Воловікова»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Гоща заяву представника ОСОБА_2 про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи за позовом ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Імені Воловікова» про визнання недійсними додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,

за участю представника відповідача Максимчука В.П.,

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2025 року представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Імені Воловікова» - адвокат Максимчук В.П. звернувся до суду із заявою про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000 грн в порядку ст. 142 ЦПК України, оскільки 17 червня 2025 року, у зв`язку поданням представником позивача заяви про залишення позовної заяви без розгляду, судом постановлено заяву про залишення такої без розгляду. На переконання сторони відповідача, позивачем та його представником свідомо подано завідомо необґрунтований позов та вподальшому останні, недобросовісно користуючись своїми правами, вчиняли дії по затягуванню судового розгляду та завдавали відповідачу максимальних фінансових затрат, пов`язаних з розглядом справи, та ускладненням ведення сільськогосподарської діяльності на спірних земельних ділянках.

Обґрунтовуючи таку свою позицію представник Максимчук А.В. зазначає, що разом із позовною заявою представник позивача подав заяву про забезпечення позову, у якій, серед іншого, просив накласти арешт на спірні земельні ділянки шляхом заборони орендарю проводити на них будь-які сільськогосподарські роботи, в чому через необґрунтованість та незаконність судом було відмовлено та лише накладено заборону на передачу спірних земельних ділянок в суборенду, окрім того, під час підготовчих засідань стороною позивача були подані клопотання про витребування доказів та призначення експертизи, перше з яких було відкликано позивачем. Водночас, клопотання позивача про призначення експертизи було задоволено та на його виконання, з метою встановлення істини у даній справі та розуміючи свою правоту у спорі, відповідачем були надані усі наявні у нього оригінали документів. Однак, фактично через півроку після призначення експертизи ініціатором якої була сторона позивача, останні, не бажаючи очікувати її результатів, розуміючи що вона однозначно підтвердить необґрунтованість їх позову, подали заяву про залишення позову без розгляду.

Вказані дії позивача, як зазначає представник відповідача, свідчать про свідоме і необґрунтоване затягування судового процесу більше ніж на півроку, що спричинило порушення строків розгляду справи, які визначені ст. 210 ЦПК України.

Враховуючи наведене, представник вважає, що позивач у даній справі діяв недобросовісно, оскільки пред`явив необґрунтований позов, систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору, його метою було ущемлення прав та інтересів відповідача, що полягає у понесенні останнім невиправданих фінансових витрат.

03 липня 2025 року представником ОСОБА_1 адвокатом Рудиком В.Р. до суду подані письмові пояснення стосовно стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. У поясненнях представник вказує на те, що сторона позивача не погоджується із вказаною в заяві сумою і вважає її неспіврозмірною наданим адвокатом послугам по часу, затраченому на надання правничої допомоги на підготовку документів, участі в судових засіданням тощо. Окрім того, на переконання представника, в доказах на підтвердження оплати послуг адвоката відсутні належним чином засвідчені банківські документи на підтвердження фактичного переводу коштів на рахунок адвоката та отримання таких коштів самим адвокатом. За вказаних обставин сторона позивача просить відмовити у задоволенні заяви про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши подану ним заяву та матеріали справи в частині, що стосуються вирішення поданої заяви, суд приходить наступного висновку.

Як убачається з матеріалів справи № 557/1641/24, 17 червня 2025 року ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області позовну заяву ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Імені Воловікова» про визнання недійсними додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, у зв`язку з тим, що представник позивача до початку розгляду справи по суті, скориставшись належним позивачу диспозитивним правом, подав заяву про залишення позову без розгляду.

Представник відповідача, після залишення позовної заяви без розгляду, 23 червня 2025 року звернувся до суду із заявою про компенсацію здійснених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Подана представником відповідача заява мотивована необґрунтованими діями позивача з подання позову без належних підстав і зловживанням процесуальними правами, що призвело до втрат з боку відповідача, пов`язаних як з розглядом справи, так із ускладненням ведення сільськогосподарської діяльності на спірних земельних ділянках.

Представництво інтересів відповідача у Гощанському районному суді Рівненської області у справі № 557/1641/24 здійснювалося адвокатом Максимчуком В.П. на підставі договору про надання правової допомоги від 11 жовтня 2024 року згідно ордера на надання правничої допомоги від 22 жовтня 2024 року.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу відповідачем надано договір про надання правової допомоги від 11 жовтня 2024 року, додаток № 1 та акт приймання-передачі послуг від 19 червня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 11 жовтня 2024 року, рахунок на оплату № 1 від 19 червня 2025 року та платіжну інструкцію кредитового переказу коштів від 20 червня 2025 року.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Як зазначено у ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення

Разом з тим, необхідною умовою для застосування ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду є доведення факту вчинення позивачем (заявником) необґрунтованих дій. Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо. При цьому відповідач у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача.

Аналіз процесуальної норми вказує на те, що для стягнення компенсації здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив завідомо безпідставний позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц та від 03 липня 2019 року у справі № 543/408/17.

У постанові від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 Верховний Суд зазначив, що з системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України слідує, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 2 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи заяву представника відповідача адвоката Максимчука В.М. про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено зловживання процесуальними правами з боку позивача та його представника та до останніх не застосоввно будь - яких заходів у зв`язку із зловживанням правами відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України. Також, суд не встановив ознак необґрунтованих дій стосовно відповідача.

Суд виходить з того, що подання позову (звернення позивача до суду за захистом порушеного права) у даній справі не може беззаперечно свідчити про необґрунтованість дій позивача та пред`явлення ним завідомо необґрунтованого позову чи зловживання процесуальними правами, адже доступ до суду є правом особи, гарантованим державою.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Не є необгрунтованими діями позивача і подання заяви про залишення позову без розгляду, оскільки це також є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Не свідчить, на переконання суду, про необґрунтованість дій позивача в розумінні ч. 5 ст. 142 ЦПК України і подання його представником клопотань про витребування доказів та про призначення експертизи, так як такі дії позивача пов`язані із реалізаєю ним його процесуальних прав, які направлені на захист його порушеного права. Суд зауважує, що процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, шляхом реалізації наданих прав.

Не погоджується суд із аргументами представника відповідача на підтвердження необґрунтованих дій позивача в частині звернення із заявою про забезпечення позову, які останній пов`язує із ускладненням ведення сільськогосподарської діяльності на спірних земельних ділянках, з огляду на те, що заява позивача про забезпеченням позову була задоволена судом лише в частині заборони на передачу земельних ділянок в суборенду, що не стало перешкодою для проведення відповідачем сільськогосподарських робіт.

При цьому суд зауважує, що представництво інтересів в суді в свою чергу є реалізацією відповідачем його процесуальних прав, з огляду на що, витрати останнього на правову допомогу з даного приводу також не можуть бути наслідком необґрунтованих дій позивача.

Зважаючи на означене вище та матеріали справи, суд приходить висновку, що клопотання відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також інші дії позивача, пов`язані з реалізацією його процесуальних прав, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати.

За таких обставин, суд вважає, що у даній справі не доведено, а судом не встановлено факту вчинення з боку позивача та його представника дій, які можна визнати необґрунтованими в розумінні ч. 5 ст. 142 ЦПК України, а тому у задоволенні заяви позивача про компенсацію здійснений ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, слід відмовити

Керуючись ст.ст. 141, 142, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи за позовом ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Імені Воловікова» про визнання недійсними додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 07 липня 2025 року.

Суддя Ю.В. Оленич