КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 939/2833/23

номер провадження №22-ц/824/7122/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: прокурор Лук`янчук А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабця Ігоря

на рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 листопада 2024 року /суддя Міланіч А.М./

у справі за позовом керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Бучанської районної державної адміністрації Київської області до ОСОБА_1 , третя особа: Державне підприємство "Клавдієвська лісова науково-дослідна станція" про скасування державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, шляхом її повернення, -

В С Т А Н О В И В:

Бучанська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Бучанської районної державної адміністрації звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ДП "Клавдієвська лісова науково-дослідна станція", про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:008:0113, площею 0,75 га, та усунення перешкод у користуванні шляхом її повернення.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 07.11.2024 у позові відмовлено./а.с. 177-182/

Не погоджуючись із рішенням, Бучанська окружна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апелянт стверджує, що суд неправильно визначив спосіб захисту, адже при частковому накладенні земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення (0,65 га з 0,75 га) ефективним є негаторний позов, що підтверджується практикою Верховного Суду (постанови від 16.02.2022 у справі № 363/669/17 та від 23.12.2023 у справі № 916/1517/22). Скасування державної реєстрації права власності є ефективним способом захисту, оскільки відповідно до ст. 79-1 ЗК України це припиняє існування ділянки як об`єкта цивільних прав (постанова ВС від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19). Суд першої інстанції не дослідив обставини незаконного вибуття ділянки, порушивши принципи повноти розгляду та мотивованості рішення (ст. 2, 10, 12, 263 ЦПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, конверти з судовими повістками відповідачеві, направлені на відому суду адресу не вручені, адресат відсутній, представник третьої особи просив розглядати справу за їх відсутності, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Блиставицької сільської ради від 25.11.2008 затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,75 га (кадастровий номер :04:008:0113) для ведення особистого селянського господарства (а.с. 106).

На підставі цього рішення видано державний акт від 17.12.2008 серії ЯЖ № 225451 (а.с. 75).

Рішенням Блиставицької сільської ради від 15.09.2017 № 207-14-VII цільове призначення ділянки змінено на землі для будівництва і обслуговування житлового будинку (а.с. 107).

12.02.2018 державним реєстратором Гутніченко М.В. зареєстровано право власності за ОСОБА_1 , індексний номер 39631709 (а.с. 27-28).

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка частково накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП "Клавдієвська лісова науково-дослідна станція" у кварталі 24, виділах 47, 50 Клавдієвського лісництва. Орієнтовна площа накладення - 0,65 га (а.с. 34-82).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 15, 16 ЦК України, про те, що кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення. Спосіб захисту має бути ефективним, тобто забезпечувати поновлення порушеного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц). Суд першої інстанції дійшов висновку, що через втрату державою володіння ділянкою належним способом захисту є віндикаційний позов (ст. 387 ЦК України), а не негаторний (ст. 391 ЦК України), у зв`язку з чим відмовив у позові у зв`язку з обранням неналежного способу захисту.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

У статті 41 Конституції України проголошується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 ЦК України).

Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором [пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)].

Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 68)].

Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними [постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункт 40)].

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.).

Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

Суд першої інстанції не врахував, що спірна земельна ділянка лише частково накладається на землі лісогосподарського призначення (0,65 га з 0,75 га). Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, при частковому накладенні земельних ділянок на землі лісового фонду віндикаційний позов про витребування всієї ділянки є неефективним, оскільки це порушує права відповідача на частину ділянки, яка не накладається (постанова ВС від 16.02.2022 у справі № 363/669/17). У такому випадку ефективним способом захисту є негаторний позов про усунення перешкод у користуванні шляхом скасування державної реєстрації права власності на частину ділянки, яка накладається, та її повернення (постанова ВС від 23.12.2023 у справі № 916/1517/22).

Відповідно до ч. 13 ст. 79-1 ЗК України, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення припиняє її існування як об`єкта цивільних прав. Стаття 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачає, що скасування державної реєстрації припиняє всі речові права на ділянку. Таким чином, вимога про скасування рішення державного реєстратора від 12.02.2018 (індексний номер 39631709) є ефективним способом захисту, оскільки дозволяє усунути перешкоди у користуванні частиною ділянки (0,65 га), яка належить до земель лісогосподарського призначення.

Водночас, у цій справі позивач заявляє вимогу про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:008:0113, площею 0,75 га, та усунення перешкод у користуванні шляхом її повернення, тобто намагається скасувати правовий титул (визнати недійсним відповідне рішення щодо всієї земельної ділянки, а не тільки тієї її частини, що накладається.

Однак, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на землі лісового господарства.

Отже, для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для повернення якої наявні - тобто така земельна ділянка накладається на землі лісового господарства) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (статті 102-113 ЦПК України).

Звертаючись до суду позивач не ідентифікував частину земельної ділянки, що підлягає поверненню, не визначивши її координати, у матеріалах справи наявні дані лише про «орієнтовну» площу накладення, що позбавляє суд прийняти рішення щодо предмету спору. Позивач із клопотанням про призначення експертизи для визначення цих координат до суду першої інстанції не звертався, власну експертизу не надавав.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, позивачем обрано вірний спосіб захисту, проте, у зв`язку з відсутністю ідентифікації предмету спору, а саме частини земельної ділянки, що накладається, - відсутністю визначених координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі, позов в тому змісті як він заявлений, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабця Ігоря на рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 листопада 2024 року - задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 листопада 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення яким у позові керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Бучанської районної державної адміністрації Київської області до ОСОБА_1 , третя особа: Державне підприємство "Клавдієвська лісова науково-дослідна станція" про скасування державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, шляхом її повернення, - відмовити з підстав, викладених у постанові.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: