Єдиний унікальний номер справи № 755/2089/25
Провадження №22-ц/824/8264/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Е-Шоп 5» про захист прав споживачів, визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про захист прав споживачів, визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, 20 лютого 2025 року позивач подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, вказує, що суд помилково дійшов висновку про повернення позовної заяви та просить скасувати ухвалу суду, визнати дії відповідача незаконними, зобов`язати відповідача повернути всі витрачені кошти в розмірі 599, 56 грн.

Зазначає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною і необґрунтованою, ухвалена судом без дотримання норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають істотне значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

На підтвердження своїх вимог апелянт зазначив, що ним були виконані вимоги відповідно з чинним законодавством про надання відомостей щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору та зазначені ним в позові. Станом на 20.02.2025 року усної відповіді та належного реагування зі сторони відповідача на звернення за телефоном і електронну адресу не було. На його думку положення ч. 3 ст. 175 ЦПК України не зобов`язують його надавати докази про згоду чи незгоду відповідача, а також обов`язок дочекатися його відповіді до подання позову. Тому вважає безпідставним висновок суду про те, що позивач надіславши досудову вимогу, не отримав відповіді від відповідача, що свідчить про не завершення досудового порядку врегулювання спору і не є доказом врегулювання спору.

Крім того, апелянт в апеляційній скарзі зазначив клопотання про забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на рухоме і нерухоме майно відповідача. Поряд з цим в апеляційній скарзі апелянт вказав клопотання, в якому просить апеляційний суд винести окрему ухвалу щодо порушення ТОВ «Е-Шоп 5» Закону України «Про захист прав споживачів» та направити її реєстратору для вжиття передбачених законом заходів.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Згідно положень ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, зазначив, що надіславши досудову вимогу, позивач не отримав відповіді від відповідача, що свідчить про не завершення досудового порядку врегулювання спору та не є доказом досудового врегулювання спору. Зокрема суд вказав, що з позовної заяви вбачається, що позивач 30.01.2025 року отримав товар поштою, 01.02.2025 року направив досудову вимогу, а 03.02.2025 року звернувся до суду.

Врахувавши положення п.7 ч.4 ст.185 ЦПК України та з огляду на відсутність у матеріалах позовної заяви доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору, суд дійшов висновку про повернення позову.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з наведеною позицією суду першої інстанції.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, в тому числі, відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем.

В той же час чинним законодавством України не передбачено обов`язкового досудового врегулювання спору в наведених правовідносинах.

Відповідно до п.7 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, якщо до заяви не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права

Конституція України передбачає можливість встановити в законі обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; законодавець визначив в процесуальному законі таку вимогу до позовної заяви, як необхідність зазначення в ній про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, незалежно від того чи мають вони обов`язковий характер. Разом з тим підставою для повернення позовної заяви є ненадання доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору виключно, якщо такі є обов`язковими згідно із законом, однак на рівні закону законодавець не визначив обов`язкового досудового порядку врегулювання спору про захист прав споживачів, визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії.

Таким чином суд першої інстанції не врахував, що чинним законодавством не передбачено обов`язкового досудового врегулювання спору в даних правовідносинах, відтак зробив помилковий висновок про повернення заяви на підставі пункту 7 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для повернення заяви були відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення заяви з підстав, передбачених ст. 185 ЦПК України.

Щодо заявлених у апеляційній скарзі позивачем клопотань про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме і нерухоме майно відповідача та винесення окремої ухвали в порядку ст. 262 ЦПК України, колегія зазначає наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Предметом перегляду в апеляційному порядку в даній справі є ухвала про повернення позовної заяви. Відтак, апеляційний суд не може вважати, що дане клопотання про забезпечення позову позивачем подане до подання позовної заяви або після відкриття провадження у справі.

Враховуючи зазначене та положення ст. 152 ЦПК України, на думку колегії суддів, позивач не позбавлений процесуальної можливості вирішити дане клопотання одночасно з розглядом справи по суті в суді першої інстанції.

Крім того, як слідує зі змісту апеляційної скарги, предметом оскарження в апеляційному порядку є вирішення питання щодо законності і обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, якою було повернуто позовну заяву. Апеляційне провадження у справі відкрито апеляційним судом за апеляційними вимогами про: скасування ухвали суду першої інстанції, визнання дій відповідача незаконними, зобов`язання відповідача повернути кошти витрачені за товар. Провадження у справі по суті спору не відкрите.

Вимоги апеляційної скарги щодо застосування положень ст. 262 ЦПК України можуть бути вирішені лише у ході та за результатами справи по суті. Оскільки апеляційний суд не здійснює розгляд справи по суті в даному провадженні, вирішення зазначеного клопотання наразі не належить до його компетенції.

За таких умов, зважаючи на положення ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення зазначених клопотань апелянта.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотань прозабезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на рухоме і нерухоме майно та про винесення окремої ухвали Київським апеляційним судом в порядку ст. 262 ЦПК України щодо порушення ТОВ «Е-Шоп 5» положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2025 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько