Справа № 372/4061/25
Провадження 2-2005/25
ухвала

18 липня 2025 року Суддя Обухівського районного суду Київської області Потабенко Л.В., розглянувши позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до Обухівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства,

ВСТАНОВИВ:

17.07.2025 року позивач в особі представника ОСОБА_5 звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою, в якій просить суд встановити юридичний факт батьківства ОСОБА_6 , який вважається зниклим безвісти з 25 жовтня 2024 року, стосовно дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 11 грудня 2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві за № 2034 вказавши батьком дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Київ; внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 11 грудня 2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві за № 2034, вказавши анкетні дані дитини: « ОСОБА_8 ».

За змістом п.п. 4, 5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, крім іншого, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

При вирішенні питання про відкриття провадження в даній цивільній справі, з`ясована невідповідність форми і змісту позову певним вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Дослідивши матеріали заяви та доданих до неї матеріалів, суддя приходить до висновку, що позовну заяву слід залишити без руху.

Згідно ч.2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження;

2) позовного провадження (загального або спрощеного);

3) окремого провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач, а також можуть бути залучені треті особи, жодних зацікавлених осіб в позовному провадженні ЦПК України не передбачає про що в позовній заяві зазначив представник позивача. Крім того, звертаючись до суду в позовному провадженні позивач зазначив одного відповідача та три зацікавлені особи, однак зі змісту позову не зрозуміло хто з цих осіб не визнає, чи оспорє факт батьківства, оскільки позивачем не надано жодного доказу про наявність існування спору між ним та відповідачами.

Також слід зазначити, що до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать: батьки; один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.

Тобто, відповідачами у цій справі будуть батьки, діти, утриманці загиблого Захисника, оскільки рішення у справі впливає на обсяг їх прав та інтересів як членів сім`ї загиблого Захисника.

Відповідно до ст.130 Сімейного Кодексу України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України.

Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у ч. 3 ст. 128 Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ст.128 Сімейного Кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 Сімейного Кодексу України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України.

В абз. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

Згідно абз. 3-5 п. 7 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 Сімейного Кодексу України.

Тобто Закон чітко визначає, що встановлення факту батьківства в окремому провадженні можливе лише за однією умовою - смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини.

Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини.

Встановлення батьківства у позовному провадженні можливе лише тоді, коли імовірний батько дитини живий. Якщо ж він помер і дитина народилася у незареєстрованому шлюбі, встановлення факту визнання батьківства або факту батьківства можливе у порядку окремого провадження.

Отже, зі змісту наведених норм слідує, що у разі смерті батька дитини, факт батьківства особи, яку заявник вважає батьком дитини, може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим. Та обставина, що питання визначення батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.

Встановлення факту батьківства в судовому порядку відрізняється від визнання батьківства за рішенням суду за наступними критеріями:

-відсутність спору щодо батьківства дитини;

-смерть батька дитини, факт батьківства якого підлягає встановленню або оголошення його померлим;

-порядком судового розгляду справи (окреме провадження).

Заявницею у заяві зазначено, що ймовірний батько дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконуючи бойове завдання, зник безвісті у н.п. Вишневе Донецької області.

Відомостей про його смерть не надано. Як і не надано рішення суду про оголошення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлим.

Крім того, згідно ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану.

Відповідно до ч.5 ст.9 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Міністерством юстиції України затверджуються Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання.

Згідно ч.1 ст.6 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Відповідно до ч.4 ст.22 ст.6 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. У разі зберігання актового запису цивільного стану у державній архівній установі внесення змін безпосередньо до актового запису проводиться зазначеною установою за повідомленням відділу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

Так, позивачем не надано обґрунтованого висновку органу реєстрації про відмову у внесення змін до актового запису про народження дитини.

Однак, у разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін в записи актів цивільного стану передбачений ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року №2398-VI та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року №96/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (далі - Правила).

Відповідно до п.1.7 Правил, зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил. У разі зберігання актового запису цивільного стану (метричного запису) у державному архіві внесення змін до актового запису (метричного запису) проводиться зазначеною установою за повідомленням відділу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно п.1.15 Правил, відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Відповідно до ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за подання позовної заяви не майнового характеру, яка подана фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1211,20 гривень.

Як вбачається, з поданої позовної заяви в ній об`єднано три вимоги немайнового характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

До позовної заяви надано копію квитанцію на суму 1211,20 грн., щодо однієї позовної вимоги немайнового характеру, а тому позивачу належить доплатити 2422,40 грн..

У відповідності до частини 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач на протязі десяти днів з дня отримання копії ухвали виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, що встановлено положеннями частини 3 ст. 185 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Обухівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства, залишити без руху, надавши позивачеві десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення вказаних недоліків.

Роз`яснити, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя