СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/4324/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Шум Л.М.

при секретарі Дубині Т.М.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Органу Державної влади про захист прав споживача та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Органу Державної влади про захист прав споживача та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 18.04.2025року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 12.05.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

18.07.2025 від представника відповідача надійшла заява про закриття провадження поспраі.

21.07.2025 в судовому засіданні до початку слухання справи по суті представник відповідача заявила клопотання про закриття провадження по справі на підставі п.2ч.1 ст. 255 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач заперечував проти закриття провадження по справі.

Суд, заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З матеріалів позову вбачається, що у справі № 759/10841/24 ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із вимогою розірвати/припинити дію публічного договору купівлі- продажу-обслуговування ОВДП UА в кількості 756 шт„ які обліковуються ТОВ «Фрідом Фінанс Україна», укладений між позивачем та Державою Україна в особі Міністерства фінансів України.

Таким чином, предметом спору в межах цієї судової справи та безпосереднім об`єктом спірних правовідносин є публічний договір купівлі-продажу ОВДП UА в кількості 756 шт., укладений, на думку позивача, між ним та Державою Україна в особі Міністерства фінансів України.

Згідно з частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Отже, сторони публічного договору чітко визначені законодавцем - це підприємець, який виступає зобов`язаною стороною в договорі, контрагентом підприємця невизначене коло осіб - «кожен, хто до нього звернеться» (споживач).

Водночас облігації внутрішньої державної позики - це державні цінні папери, які випускає Міністерство фінансів України, тобто є їх емітентом.

Спочатку у держави їх купують первинні дилери - акредитовані банки та сертифіковані брокери. Після цього вони здійснюють їх продаж інвесторам.

Внаслідок купівлі ОВДП через первинних дилерів у інвесторів виникають відносини позики з державою.

Отже, варто зауважити, що при первинному розміщенні ОВДП виключне право їх купівлі належить первинним дилерам, які мають право продавати їх своїм клієнтам.

У свою чергу, фізичні особи купують ОВДП лише на вторинному ринку через банків- первинних дилерів та брокерів, а також через застосунок «Дія» (у випадку купівлі військових облігацій).

Для купівлі ОВДП фізичні особи попередньо мають відкрити рахунок у цінних паперах, на який будуть зараховані ОВДП, сформувати заявку на відповідну угоду та сплатити її.

Таким чином, при проведенні операцій, пов`язаних з розміщенням облігацій внутрішніх державних позик. Міністерством фінансів України договори не укладаються. Міністерство фінансів України не с професійним учасником фондового ринку України і не проводить операції з торгівлі ОВДП на біржовому та позабіржовому ринку.

У відзиві на позовну заяву Міністерство фінансів України також зазначало, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 195 ЦК України боргові цінні папери засвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання емітента сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов`язання.

У постанові від 23 квітня 2024 року у справі № 910/20302/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов до висновку, що відносинам, які виникають при обігу цінних паперів, зокрема, облігацій, притаманні властивості правовідносин позики, а саме: 1) передача однією стороною (власником (першим власником) облігацій) іншій стороні (емітенту) грошових коштів (грошей); 2) обов`язок сторони, яка одержала грошові кошти (емітента) повернути стороні, яка надала такі грошові кошти (власникові (першому власникові) облігацій) таку ж суму грошових коштів (вартість облігацій) та сплатити дохід за такими облігаціями.

До того ж, у вищевказаній постанові Верховний Суд наголосив, що до правовідносин, що виникають між емітентом та власником облігацій повинні застосовуватись загальні правила позики, зокрема, які визначені у параграфі 1 Глави 71 Цивільного кодексу України, з урахуванням особливостей відносин, що виникають під час розміщення, обігу цінних паперів.

Аналогічна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 910/10553/18, від 09.08.2023 у справі № 910/18289/21, від 24.10.2023 у справі N9 910/18566/21.

Зокрема, у пункті 56 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 жовтня 2023 року у справі № 910/18566/21 зазначено: «Отже, з урахуванням наведеного вище та у зв`язку з укладанням між Скаржником та Відповідачем договорів купівлі-продажу цінних паперів, суди попередніх інстанцій в оспорюваних судових рішеннях дійшли правильних висновків, що між Скаржником та Відповідачем виникли грошові зобов`язання на підставі правовідносин позики. До правовідносин, що склалися між сторонами спору, повинні застосовуватись загальні правила позики, зокрема, які визначені у параграфі 1 Глави 71 ЦК України, з урахуванням особливостей відносин, що виникають під час розміщення, обігу цінних паперів».

Отже, нормами Цивільного кодексу України, що конкретизовані в судовій практиці Верховного Суду, чітко передбачено, що між емітентом цінних паперів та їх власником виникають відносини позики.

Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, на офіційному веб-сайті Міністерства фінансів України розміщена інформація щодо механізму придбання облігацій внутрішньої державної позики (https://mof.gov.ua/uk/domestic_government_bonds_for_population-360).

Відповідно до вищевказаної інформації придбати ОВДП, що розміщуються на аукціонах Міністерства фінансів України, можна через банки-первинні дилери, які мають виключне право приймати участь в таких аукціонах у власних інтересах або інтересах клієнтів (фізичних або юридичних осіб).

Список первинних дилерів опубліковано на офіційному веб-сайті Міністерства фінансів.

Водночас розміщено також алгоритм дій, які необхідно вчинити з метою придбання ОВДП, зокрема: серед банків-первинних дилерів обрати брокера, який буде виступати агентом з придбання державних облігацій та укласти відповідний договір; відкрити рахунок в цінних паперах в одній з ліцензованих НКЦПФР депозитарних установ України (більшість, банків-первинних дилерів мають відповідну ліцензію);відкрити рахунок в банку в валюті номіналу державних облігацій для оплати їх придбання, отримання сум їх погашення та виплати відсоткового доходу; обрати кількість та строк обігу державних облігацій, які плануєте придбати, серед запланованих до розміщення Міністерством фінансів;оформити в банка-первинного дилера заявку для участі у розміщенні державних облігацій та перевести необхідну суму на відкритий раніше в банку рахунок;надати розпорядження про зарахування державних облігацій на рахунок в депозитарній установі та отримати виписку про зарахування державних облігацій на ваш рахунок (саме виписка підтверджує право власності на державні облігації).

Розміщення ОВДП здійснюється на аукціонах, які проводить Національний банк за ініціативою Міністерства. Учасниками розміщення облігацій є первинні дилери та Національний банк. До аукціонів допускаються банки- первині дилери, які відповідають певним умовам та взяли на себе певні зобов`язання. Згідно з умовами укладеного договору про співпрацю на ринку державних цінних паперів, банки-первинні дилери здійснюють співпрацю з Мінфіном, яка включає забезпечення двосторонніх котирувань ОВДП та купівлю ОВДП при їх первинному розміщенні, а Мінфін надає дилерам виключне право купівлі ОВДП при їх розміщенні. Для придбання ОВДП інвестори звертаються до первинних дилерів, які купують для них ОВДП.

Зважаючи на вищезазначене, суд приходить до висновку щодо відсутності публічного договору купівлі-продажу ОВДП, укладеного між ОСОБА_1 та Міністерством фінансів України.

Із наведеного слідує, що в межах цієї судової справи відсутній предмет спору, що тягне за собою наслідки, визначені пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, можливо лише в судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання, оскільки згідно зі статтею 200 ЦПК України, а саме її частиною четвертою, закриття провадження можливо на цій стадії процесу з двох підстав, це: відмова від позову, визнання позову та укладення мирової угоди, визначених статтями 206, 207 ЦПК України.

З огляду на викладене та керуючист ст. ст. 43,255 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Органу Державної влади про захист прав споживача та зобов`язання вчинити певні ді.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду. У разі вирішення питання без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Л.М. Шум