Номер провадження 2/754/195/25
Справа №754/5592/24
РІШЕННЯ

Іменем України

28 липня 2025 року Суддя Деснянського районного суду міста Києва Буша Н.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» в особі представника - Городніщевої Є.О. звернувся з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в ході розгляду справи було зменшено та просить стягнути у загальному розмірі 39 662 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Ухвалою від 23.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

28.05.2024 року від сторони відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов. Відповідач зазначає, що можливість для нарахування процентів за кредитним договором №5222703 від 15.12.2001 року припинилась 11.02.2022 року у зв`язку із закінченням дії кредитного договору. Крім того, відповідач зазначає, що ним було здійснено 12.01.2022 року платіж розмірі 5 950,80 грн. та 13.05.2022 року в розмірі 4 510 грн. Таким чином, розмір заборгованості за основною сумою боргу має складати 29 402 грн., а тому просив зменшити відповідну суму. Крім того, відповідач просив суд відмовити позивачу у стягнення 3% річних та індексу інфляції, оскільки позивач у період дії в Україні воєнного стану позбавлений права в такому нарахуванні. Також відповідач зазначає, що він є учасником бойових дій та приймав участь у захисті незалежності України, а отже штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Відповідач також просив суд зменшити суму заявлених позовних вимог щодо правової допомоги до розумного розміру та звільнити його від стягнення судового збору, оскільки він являється учасником бойових дій, а тому відповідно до п. 13, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного, просив суд зменшити суму нараховану як проценти за користування кредитом, частково задовольнити вимоги позивача щодо стягнення 21 600 грн. як заборгованість за основною сумою боргу, в іншій частині стягнення основної суми - відмовити, а також відмовити у задоволені вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, зменшити суму заявлених до стягнення витрат на правову допомогу до 2 000 грн., відмовити у повному обсязі щодо заявленої вимоги про стягнення витрат по сплаті судового збору, а також просив суд розстрочити виконання рішення суду.

03.06.2024 року від сторони позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, а також заява про зменшення позовних вимог. Сторона позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості в розмірі 39 662,00 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 21 600 грн., суми заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 18 062 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. та судовий збір в розмірі 2 422, 40 грн.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 15.12.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір №5222703 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

Відповідно до п. 1.3 договору сума кредиту (загальний розмір) складає 21 600 грн., строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 14.01.2022 року. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору. (п. 1.4. кредитного договору).

ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 21 600 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 1.5.2. кредитного договору знижена процентна ставка 0,95 % в день та застосовується відповідно до наступних умов - якщо споживач в межах строку, визначеного в п.1.4 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації(не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

12.01.2022 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5 950,80 грн. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 11.02.2022 року) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

11.02.2022 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору.

У період з 01.05.2022 року по 12.05.2022 року було здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою.

13.05.2022 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 4 510 грн. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював.

18 квітня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» як клієнтом та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» як фактором було укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

Електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію»).

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п.1 ч.1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 21 600 грн. - тіло кредиту та 18 062 грн. - нараховані проценти, всього - 39 662 грн.

Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу №18-04/23-Ф перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 39 662,00 грн.

Відповідач підтвердив факт отримання кредитних коштів за вказаним у позові кредитним договором в сумі 21 600 грн.

12.01.2022 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі 5 950,80 грн. та 13.05.2022 року здійснив оплату в розмірі 4 510 грн.

Тобто відповідачем було здійснено два платежі в рахунок погашення кредитного боргу, але отримана сума кредиту не була повернута повністю. Більша частина сплачених відповідачем коштів була направлена на погашення заборгованості за відсотками.

Як встановлено з наданих документів, позивачем без будь якого документального підтвердження було нараховано 18 062 грн. процентів та які наразі позивач пред`являє до стягнення.

Однак, відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»:

«Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».

Відповідач зазначає, що він був і є наразі військовослужбовцем (довідки додаються), про що було відомо і позивачу. Тобто, з вищезазначеного слідує, що у позивача не було жодних підстав для нарахування вищезазначених сум процентів.

Законом України від 20.05.2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Тобто в Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по даний час. Окрім цього, відповідачу надано статус учасника бойових дій та видано посвідчення серії НОМЕР_2 від 12.04.2022 року.

Отже вимога про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками не може бути задоволена.

Аналогічні за змістом правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02.12.2019 у справі № 760/15915/16-ц, від 21.02.2018 року у справі № 306/1157/15-ц, від 30.05.2018 року у справі № 521/12726/16-ц, від 10.01.2019 року у справі № 327/353/16-ц та від 04.09.2019 року у справі № 554/10264/17.

Крім цього, позивач просить суд також стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 21 600 грн. Однак, за цей період на рахунок позивача надійшли від відповідача кошти в загальному розмірі 10 460,80 грн.

Проте, позивач всупереч нормі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» спрямовував кошти, які надходили на рахунок, для сплати відсотків за користування кредитом на загальну суму 10 460,80 грн., а не на погашення заборгованості за тілом кредиту.

Враховуючи, що відсотки за користування кредитом не мали нараховуватися відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», то дану суму потрібно зарахувати в рахунок оплати основної заборгованості (тіла кредиту).

Тому, виходячи з вищевикладеного, розмір основної заборгованості складає 11 139,20 грн.

У відповіді на відзив, в якій фактично позивач продублював мотивування позову щодо викладених у відзиві заперечень проти нарахування процентів за користування кредитом всупереч перебування боржника на військовій службі під час дії особливого періоду, позивач пояснень не надав.

Також відповідач у відзиві заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу до 2 000 грн., оскільки заявлений позивачем їх розмір є явно завищеним.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат на правову допомогу, заявлений позивачем в сумі 10 000 грн., суд вважає завищеним та таким, що є непропорційним складності справи, заявленим вимогам та обсягом реально наданих адвокатом послуг, а тому суму витрат на правову допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача слід зменшити до 2 000 грн.

Саме ці суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за даним позовом.

Також на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених вимог, в сумі 1 211,20 грн. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору немає, так як відповідно до п.п. 12, 12 ч. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків; учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Даний випадок не підпадає під вказані вище пільгові випадки.

Згідно ч.ч.1, 3, 4 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

В той же час, згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 року у справі №916/190/18.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, відповідач ОСОБА_1 зазначає в своєму письмовому клопотанні, що можливості сплатити розмір кредитних зобов`язань в повній мірі на даний час немає, враховуючи важкий матеріальний стан.

Проаналізувавши всі обставини справи, враховуючи бажання боржника повернути заборгованість стягувачу шляхом розстрочення виконання судового рішення, суд вважає за можливе заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 549, 550, 551, 624, 625, 1048-1050, 1054, 1082 ЦК України, ст.ст. 12-13, 76-81, 141, 229, 259, 263-265, 273-274, 354, 435 ЦПК України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про судовий збір», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (, місце знаходження: вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, м. Київ) суму заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 11 139,20 грн., судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Виконання рішення суду розстрочити на 4 місяця. Зобов`язати ОСОБА_1 сплатити загальну суму 14 350,70 грн. рівними частинами по 3 587,68 грн. щомісячно до 20 числа кожного місяця, починаючи з дати набрання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20.07.2025 року по цивільній справі №754/5592/24 законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Києва протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 28.07.2025 року.

Суддя Н.Д.Буша