справа № 564/4811/24 головуючий у суді І інстанції Анапріюк С.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» поданою представницею Зубленко Олександрою Дмитрівною на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року представник ТОВ «Сучасний Факторинг» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 28 877,26 грн, судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн, а також на професійну правничу допомогу в розмірі 6 500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 25 листопада 2021 року між сторонами укладено кредитний договір у формі заяви-приєднання до кредитного договору по продукту «Кредит на товар» №1, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 21 489, 05 грн в порядку та на умовах, визначених договором.

Взяті на себе зобов`язання позивач виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідачка свої обов`язки за вказаним договором належним чином не виконала, не повернула кредит та проценти за користування кредитом у повному розмірі, у зв`язку з чим станом на 30 листопада 2024 року у неї виникла заборгованість на загальну суму 28 877,26 грн, з яких: 18 489,50 грн - заборгованість по тілу кредиту, 10 387,76 грн - заборгованість зі сплати комісії.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, представниця ТОВ «Сучасний факторинг» - Зубленко Олександра Дмитрівна 10 квітня 2025 року засобами поштового зв`язку подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Підтримавши доводи позовної заяви, апелянт вказав на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам.

Зазначає, що укладеним між сторонами кредитним договором визначено строк та плату за користування кредитом, реальну річну ставку, щомісячну комісію, розмір щомісячного платежу та плату за користування кредитом та штрафи при простроченні сплати чергового платежу, визначення сукупної вартості кредиту. Також, сторонами погоджено графік платежів, який містить інформацію про дату платежів, проценти за користування кредитом.

Відповідно до платіжної інструкції №1129096 від 29 листопада 2021 року кошти в розмірі 19 034,10 грн успішно перераховані на ФОП ОСОБА_2 з призначенням платежу «Оплата споживчого кредиту за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) по кредитному договору №1 від 25 листопада 2021 року.

Відповідно до Виписки з особового рахунку за Кредитним договором №1 від 25 листопада 2021 року, 27 грудня 2021 року та 25 лютого 2022 року відповідачкою внесено два платежі в рахунок погашення кредитної заборгованості, що свідчить про визнання нею наявності заборгованості.

Також, відповідно до Наказу №09/21 -П від 12 липня 2021 року «Про затвердження примірної форми договору», затверджено, що з метою удосконалення діяльності Товариства щодо використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів, що передбачають отримання споживчих кредитів від Товариства та/або внесення будь-який змін до таких правочинів та/або підписання інших документів, які оформлюються в електронному вигляді та підписуються аналогами власноручних підписів сторін в Особистому кабінеті, керуючись ст. 633 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію» наказую: затвердити примірну форму договору, а саме - Публічну пропозицію на укладення Договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» поданою представницею Зубленко Олександрою Дмитрівною на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження була надіслана за адресою реєстрації ОСОБА_1 , однак рекомендоване поштове повідомлення повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України, в редакції на час надходження апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві представник позивача надав суду копію заяви-приєднання до кредитного договору по продукту «Кредит на товар» №1 від 25 листопада 2021 року; копію публічної пропозиції на укладення кредитного договору від 12 липня 2021 року, копію паспорта споживчого кредиту.

Відповідно до п. 1.2 публічної пропозиції на укладення кредитного договору по продукту «Кошти в кредит» від 21 липня 2021 року, договір укладається шляхом приєднання до його умов позичальника в порядку, передбаченому публічному пропозицією, та набуває чинності після здійснення дій, визначених в пп.1.4.1 Публічної пропозиції.

Згідно з п. 1.3 публічної пропозиції, з метою приєднання до договору, позичальник зобов`язаний за особистої присутності через кредитного посередника надати кредитору інформацію та документи необхідні для проведення його ідентифікації та верифікації, оцінки кредитоспроможності, та заповнені і підписані власноручним підписом: заяву приєднання до договору (далі заява приєднання), згідно форми, що є додатком №1 до цієї публічної пропозиції; таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), згідно форми, що є додатком №2 до цієї Публічної пропозиції.

Відповідно до п. 4.6, розрахунок процентів здійснюється за кожен платіжний період, зазначений в графіку платежів, виходячи з фактичної кількості платіжних періодів користування кредитними коштами та приймаючи, що в кожному платіжному періоді 30 календарних днів, а в році 360 днів.

Згідно з п. 2.1, кредитор надає позичальнику кредит у гривні у сумі та на умовах, передбачений Договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, комісії, інші супутні платежі та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту, що надається за договором ? кредит.

Відповідно до п. 3.1, кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, повернення та платності. Моментом (днем) надання/отримання кредиту вважається момент (день) перерахування Кредитором суми кредиту за реквізитами вказаними в заяві приєднанні.

Згідно з паспортом споживчого кредиту по продукту «Кредит на товар», що оформлюється за особистої присутності споживача, сторони дійшли згоди, що грошові кошти надаються позичальнику на умовах строковості ? на 12 місяців, платності - процентна ставка (звичайна) 4,50% в місяць від початкової загальної суми кредиту протягом всього строку кредиту. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору встановлена на рівні 88,33%.

Відповідно до товарного чеку ТД від 25 листопада 2021 року, виданого магазином роздрібної торгівлі ФОП ОСОБА_2 , сплачена сума за зазначені у ньому товари становить 19 334,10 грн.

Крім того, 25 листопада 2021 року ОСОБА_1 підписала Договір добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування фінансового ризику №1.

Згідно з документом, під назвою «Виписка з особового рахунку за кредитним договором №1 від 25 листопада 2021 року», підписаним директором позивача, заборгованість відповідача перед ТОВ «Сучасний Факторинг» станом на 30 листопада 2024 року (включно) не погашена та складає 28 877,26 грн, з яких: 18 489,50 грн - заборгованість по тілу кредиту, 10 387,76 грн - заборгованість за сумою комісії.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем на підтвердження погодження сторонами умов отримання кредиту, паспорт споживчого кредиту, є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Водночас, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, що відповідає практиці Верховного Суду.

Також розрахунок боргу в матеріалах справи відсутній. Натомість на підтвердження суми боргу позивач долучив до позовної заяви документ з назвою «Виписка з особового рахунку за кредитним договором №1 від 25 листопада 2021 року», підписаний директором позивача. Вказаний документ не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, нарахування комісії відповідно до укладеного договору на умовах, які вказані в позовній заяві, також не відображає інформацію про здійснення чи не здійснення відповідачем будь-яких проплат за кредитним договором. Отже, ця Виписка не є належним доказом наявності заборгованості та її дійсного розміру, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону під час перевірки доводів про реальне виконання чи невиконання кредитного договору боржником/відповідачем. Виписка має узагальнюючий характер про загальну суму боргу по тілу кредиту та комісії. Вказана виписка із зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а тому зазначена у ній інформація за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вона складена, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. За цих обставин суд вважав, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за договором кредиту у розмірі, зазначеному у виписці та у позовній заяві. Додатки до позовної заяви без банківської виписки з особового рахунку відповідача та без детального розрахунку не підтверджують правильності нарахування комісії за кредитним договором, факту наявності у відповідача боргу за невиконаним зобов`язанням по кредитному договору.

Крім цього, суд урахував, що для підписання Паспорту споживчого кредиту, який є невід`ємним додатком договору, та листа зобов`язання позивач використав факсимільний підпис. Однак, згідно з приписами чинного законодавства, для застосування факсимільного підпису для оформлення договорів, вчинення інших господарських операцій необхідна письмова згода сторін, яка може виражатись, зокрема, в укладеній між ними письмовій угоді, в якій погоджуються використання факсиміле і зразки справжнього (особистого власноручного підпису) та факсимільного підписів посадових осіб або представників сторін договору. До позовної заяви такі докази представник позивача не додав, у договорі відсутня згода сторін на використання факсимільного підпису, додаткову угоду щодо вказаного представник позивача також не надав.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції врахував практику суду апеляційної інстанції щодо оцінки вказаних доказів (постанови Київського апеляційного суду від 09 липня 2024 року у справі 381/5527/23, від 20 січня 2025 року у справі №373/1291/24, від 30 січня 2025 року у справі №367/6541/24). Хоча рішення апеляційного суду не є обов`язковими для суду першої інстанції, суд взяв до уваги, що забезпечення єдності судової практики та однакове застосування закону є завданням всіх судів.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «Сучасний Факторинг»), тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Таким чином, підписавши заяву-приєднання, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів), який є додатком №1 до кредитного договору, пройшовши ідентифікацію клієнта, відповідачка уклала з позивачем договір кредиту з метою придбання товару, що підтвердила своїм підписом на заяві та таблиці, узгодивши, зокрема умови кредитування (валюту кредиту, порядок надання кредиту, строк та порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитними коштами, вид відповідальності за порушення умов договору), в межах умов якого відповідачка отримала кредит в сумі 14944 грн., які за її дорученням були перераховані позивачем продавцю товару.

Такий договір є укладеним, оскільки дотримано вимоги до письмової форми (укладений шляхом підписання декількох документів) і сторони дійшли згоди щодо істотних умов, притаманних даному виду договору.

Зокрема, у п. 12 (к) Заяви-приєднання №1 від 25 листопада 2021 року ОСОБА_1 заявила, що ця заява-приєднання та графік платежів, що підписані нею та представником кредитора, складають єдиний письмовий документ, що є договором - кредитним договором по продукту «Кредит на товар».

Так, за змістом укладеного сторонами кредитного договору позивач зобов`язувався перерахувати 19 034,10 грн за придбаний відповідачкою товар продавцю - ФОП ОСОБА_2 , а за послуги страхування у розмірі 2 455,40 грн на користь ТДВ «СК «ЕКТА» (пункт 10 договору).

Згідно листа-зобов`язання від 25 листопада 2021 року ТОВ «Сучасний факторинг» повідомило ОСОБА_1 про прийняття рішення щодо надання їй кредиту для придбання товару у кількості 21 позиція загальною вартістю 19 034,10 грн, сума внеску клієнта - 300 грн, а також зобов`язувалось забезпечити надходження на поточний рахунок торгової організації (продавця) ФОП ОСОБА_2 вартості товару без урахування початкового внеску, зазначеному у цьому листі, в якості виконання зобов`язань клієнта за рахунок зазначеного кредиту, а саме - 19 034,10 грн. У цьому ж листі наявна відмітка про отримання товару клієнтом - ОСОБА_1 та її підпис.

Проведення оплати за товар у кількості 21 позиція відповідно до листа-зобов`язання підтверджено також фіскальним чеком № від 25 листопада 2021 року на загальну суму 19 334,10 грн., з яких кредит - 19 034,10 грн, готівка - 300 грн.

За таких обставин колегія суддів доходить до переконання, що сукупність наведених вище доказів підтверджує виконання позивачем зобов`язань за укладеним з відповідачкою кредитним договором щодо перерахування продавцю 19 034,10 грн за товар, придбаний відповідачкою.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами позивачем підтверджені факти укладання кредитного договору між сторонами у передбаченій законом формі, виконання позивачем умов договору щодо надання відповідачці кредитних коштів у користування (на придбання товару) та невиконання останньою зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами/комісією за користування кредитними коштами.

Посилання суду першої інстанції на недоведеність факту отримання позичальником кредитних коштів не може вважатись обґрунтованим у розумінні положень статей 6, 627-629, 1054 ЦК України, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Враховуючи, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості.

Звертаючись до суду ТОВ «Сучасний Факторинг» просило стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №1 від 25 листопада 2021 року у розмірі 28 877,26 грн, де загальна заборгованість за тілом кредиту становить 18 489,50 грн, а загальна заборгованість за сумою комісії становить 10 387,76 грн (з розрахунку 967,03 грн/ міс), про що надав виписку з особового рахунку.

При цьому, за умовами п. 1 кредитного договору, комісія за управління (обслуговування) кредиту, за кожен факт прострочення періодичного платежу, якщо таке прострочення триває не менше 14 календарних днів становить 859,58 грн.

Процентна ставка (звичайна) становить 4,5% в місяць. База для розрахунку процентів - на початкову загальну суму кредиту, протягом всього строку кредиту.

Відповідно до п. 11 кредитного договору, детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, визначаються в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживання та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що подається позичальником разом з цією заявою-приєднання та є Додатком №1 до кредитного договору «Кошти в кредит».

У графіку платежів розмір процентів за користування кредитом визначено у сумі 967,03 грн/ міс.

Проте, перевіривши долучену позивачем Виписку з особового рахунку за кредитним договором №1 від 25 листопада 2021 року, в якій міститься розрахунок заборгованості та враховуючи умови кредитного договору №1 від 25 листопада 2021 року, колегія суддів вважає такий розрахунок помилковим.

Зокрема, не підлягає до стягнення сума 2 455,40 грн за послуги страхування, оскільки наявна в матеріалах копія Страхового полісу №1 від 25 листопада 2021 року, не містить підпису страховика, що не може свідчити про дійсність такого договору.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження перерахування даних коштів на рахунок ТДВ «Страхова компанія «Екта», як то визначено умовами договору.

Згідно проведеного позивачем розрахунку позивачкою 27 грудня 2021 року та 25 лютого 2022 року внесено платежі по 1 500,00 грн.

Провівши власні розрахунки, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає наступна сума заборгованості: по тілу кредиту в розмірі 16 034,10 грн (19 034,10 - 3 000,00), комісії за кредитом - 10 314,96 (859,58 грн * 12 прострочених платежів) грн, як то визначено умовами договору; загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 26 349,06 грн, а отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та, у зв`язку з цим неправильне застосування норм матеріального права, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищенаведених мотивів, колегія апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню частково (91,25 %), слід стягнути зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сучасний факторинг» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 210,44 грн, а за подання апеляційної скарги у розмірі 3 315,66 грн, а всього 5 526,10 грн.

Також апелянт просив стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 6 500,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19 зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі №750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.

На підтвердження надання професійної правничої допомоги суду надано договір №28/08/24 про надання правничої допомоги від 28 серпня 2024 року, укладений між ТОВ «Сучасний факторинг» та АО «Деналі» про те, що об`єднання бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених договором.

У додатковій угоді №5 від 10 грудня 2024 року до Договору №28/08/24 про надання правничої допомоги від 28 серпня 2024 року сторони виклали п. 4.1. Договору у наступній редакції: «юридичну/ правничу допомогу, що надається адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує в гривнях, шляхом сплати суми, що дорівнює 6 500,00 грн, без ПДВ, за супровід однієї справи, відповідно до переліку, що визначається окремими додатковими угодами до цього договору».

Відповідно до акту №125 прийому-передачі наданих послуг від 11 грудня 2024 року, позивач отримав від АО «Деналі» послугу на суму 6 500,00 грн у вигляді надання усної консультації стосовно складання позовної заяви, узгодження правової позиції та складання позовної заяви ТОВ «Сучасний факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1 від 25 листопада 2021 року.

Відповідно до платіжної інструкції №1212026 від 12 грудня 2024 року ТОВ «Сучасний факторинг» сплатило за послуги АО «Деналі» 6 500,00 грн (згідно акту №125 від 11 грудня 2024 року по Дод №4 до Договору №28/08/24 про надання правничої допомоги від 28 серпня 2024 року).

За вимогами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, за ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За висновками Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У додатковій постанові від 24 червня 2024 року у справі №712/3590/22 Верховний Суд звернув увагу на необхідність врахування судами, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат. Наведене є обов`язком, визначеним частиною першою статті 81 ЦПК України.

Клопотання та/або заперечення від ОСОБА_1 щодо зменшення заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу на адресу суду не надходило.

Положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначають, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, колегія суддів вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає до стягнення зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сучасний факторинг» за розгляд справи судом першої інстанції становить 5 931,25 грн (6 500,00 грн * 91,25%).

Керуючись ст. ст. 141, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» подану представницею - Зубленко Олександрою Дмитрівною - задовольнити частково.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» (, місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 39-А) заборгованість за кредитним договором №1 від 25 листопада 2021 року у сумі 26 349 (двадцять шість тисяч триста сорок дев`ять гривень) 06 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» (, місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 39-А) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 210,44 грн, а за подання апеляційної скарги у розмірі 3 315,66 грн, а всього 5 526 (п`ять тисяч п`ятсот двадцять шість гривень) 10 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 931 (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять одна гривня) 25 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова