Справа № 503/2628/24
Провадження № 2/503/497/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

встановив:

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на те, що 18.08.2021 року ОСОБА_1 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (надалі за текстом ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»), договір позики № 75317875 про надання позики на суму 8100,00 грн та на строк 30 днів. 27.01.2022 року між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (надалі за текстом ТОВ «Вердикт Капітал») було укладено договір факторингу № 27/01/2022, згідно умов якого ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало (відступає) ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № 75317875 від 18.08.2021 року, що укладений між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 . В свою чергу, 10.03.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (надалі за текстом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, в тому числі за договором позики № 75317875 від 18.08.2021 року, що укладений між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 . В свою чергу відповідач не виконав свого обов`язку, не повернув наданий йому кредит в строк, передбачений вищезазначеним договором, внаслідок чого має заборгованість. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідача позов шляхом подання до суду відповідної позовної заяви, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 26713,73 грн, а також судові витрати у вигляді витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме на професійну правничу допомогу, в сумі 9000,00 грн та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Також в змісті позовної заяви представник позивача, у відповідності до положень ч.1 ст. 276 ЦПК України, заявив клопотання просив розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, а також заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та зазначив про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи.

06.12.2024 року ухвалою суду (а.с.53-54 том 1) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали надіслано сторонам.

15.01.2025 року судом було ухвалено заочне рішення (а.с.63-69 том 1), яким позов задоволено.

01.04.2025 року до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення представника відповідача адвоката Мартинюка Ю.М. (а.с.107-112 том 1).

04.04.2025 року ухвалою суду (а.с.145-148 том 1) заяву представника відповідача адвоката Мартинюка Ю.М. про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення було задоволено, пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення поновлено, а заяву про перегляд заочного рішення прийнято до розгляду із призначенням судового засідання.

14.04.2025 року ухвалою суду (а.с.171-176 том 1) заяву представника відповідача адвоката Мартинюка Ю.М. про перегляд заочного рішення було задоволено, заочне рішення ухвалене у даній справі 15.01.2025 року скасовано, а справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали надіслано сторонам.

28.04.2025 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мартинюк Ю.М. подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.184-190 том 1), в якому останній заперечував проти позову в частині стягнення заборгованості за процентами в сумі 18465,49 грн, інфляційних збитків в сумі 126,60 грн та 3 % річних в сумі 18,64 грн, оскільки в цій частині позов не визнає, а також зазначив, що частково визнає позов в частині стягнення судових витрат . Свою заперечення обґрунтовує посиланням на ті обставини, що відповідач з 13.10.2021 року і до цього часу проходить військову службу в Збройних Силах України за контрактом та являється учасником бойових дій, у зв`язку із чим та відповідно до п ункту 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII з нього не підлягає стягненню заборгованість за процентами, а у відповідності до п.18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України з нього не підлягають стягненню інфляційні збитки та 3 % річних. Окрім того зазначає, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу в розмірі 9000 грн є безпідставною, оскільки їх розмір вочевидь не відповідає критерію реальності, розумності та конкретним обставинам справи, зокрема врахування рівня її складності, а відтак є неспівмірним по відношенню до останнього.

09.05.2025 року позивач через свого керівника подав до суду відповідь на відзив (а.с.1-4 том 2), в якому зазначає, що відповідачем на надано жодних доказів на підтвердження обставин, що він з 13.10.2021 року до 23.02.2022 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебував безпосередньо в районах та у період здійснення вищезазначених заходів. Також зазначив, що відповідач у відзиві помилково відносить інфляційні збитки та 3 % річних до штрафних санкцій, оскільки відповідно до пункту 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, боржник звільняється лише від штрафних санкцій. Крім того, стосовно зазначення представником відповідача щодо неспівмірності витрат на правову допомогу із складністю справи, останнім не надано будь-яких доказів на підтвердження такої позиції.

Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини:

18.08.2021 року ОСОБА_1 підписав з ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75317875 (а.с.10 том 1) з використанням для його електронного підписання одноразового ідентифікатора «pF7HpR8h8X», відповідно до якого відповідач отримав кредит на суму 8100,00 грн та на строк 30 днів, тобто до 17.09.2021 року, під розмір заниженої процентної ставки 0,70 % (процентів) за день, базової процентної ставки 1.99% (процентів) за день та процентної ставки за понадстрокове користування позикою 2,70 %(процентів) за день.

Крім того, 18.08.2021 року ОСОБА_1 також підписав таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.10 на звороті том 1) з використанням для її електронного підписання одноразового ідентифікатора «pF7HpR8h8X».

Відповідно до пункту 5.2 вищезазначеного договору позики, позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https//: mycredit.ua.ua.documents license/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.

В свою чергу, відповідно до пункту 6.5 розділу 6 та пунктів 7.12-7.16 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), які затверджені Наказом директора цього товариства № 12/08/2021 від 12.08.2021 року (а.с.13-14 том 1), зазначена процедура і наслідки оформлення Позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, але в будь-якому випадку не більше ніж на 90 календарних днів (тобто за договором позики № 75317875 від 18.08.2021 року на 90 календарних днів після 17.09.2021 року це до 16.12.2021 року).

При цьому, в пункті «20. Юридичні адреси та реквізити сторін» договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75317875 від 18.08.2021 року, а також в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.10 на звороті том 1) стосовно особи позичальника ОСОБА_1 зазначений номер рахунку: НОМЕР_1 .

На підтвердження виконання ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» пункту 2.1 договору позики щодо перерахування грошових коштів позики на банківський картковий рахунок позичальника позивач надав: інформаційну довідку ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» від 24.10.2024 року Вих.№ КД-00001450/ТНПП (а.с.17), відповідно до якої 18.08.2021 року на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 було перераховано кредитні кошти у сумі 8100,00 грн, номер платежу 555b448d-a449-4ad5-8723-bf5fba959739: а також інформаційну довідку ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» від 24/10/24-2 року Вих. № 24/1024-2 (а.с.18-19 том 1), що також підтверджує видачу на банківську карту відповідача ОСОБА_1 онлайн-позики за договором позики № 75317875, номер платежу (транзакції) № 555b448d-a449-4ad5-8723-bf5fba959739.

27.01.2022 року між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 27/01/2022, згідно умов якого ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало (відступає) ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № 75317875 від 18.08.2021 року, що укладений між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 , що підтверджується Реєстром боржників № 1 до Договору факторингу № 27/01/2022 від 27.01.2022 року (а.с.26-27 том 1) та Витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу № 27/01/2022 від 27.01.2022 року (а.с.28 том 1).

При цьому, на дату укладення вищезазначеного договору факторингу № 27/01/2022 від 27.01.2022 року загальна заборгованість відповідача за договором позики № 75317875 від 18.08.2021 року складала 26565,60 грн, що підтверджує розрахунок заборгованості, здійснений ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» станом на 27.01.2022 року (а.с.19 на звороті-20 том 1).

З 13.10.2021 року відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який з 24.08.2022 року до 01.12.2024 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с.120-125, 197-209 том 1), згідно записів в якому ОСОБА_1 з 13.10.2021 року був призваний у Збройні Сили України та відтоді є військовослужбовцем (а.с.199 том 1), запис у графі 9 військового квитка; а також копією довідки виданої військовою частиною НОМЕР_3 за № 45/2062 від 23.12.2024 року (а.с.127 том 1), в якій зазначено періоди з 24.08.2022 року по 01.12.2024 року коли ОСОБА_1 брав участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України.

10.03.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ « КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, в тому числі за договором позики № 75317875 від 18.08.2021 року, що укладений між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 , що підтверджується Реєстром боржників до договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року (а.с.34-35 том 1) та Витягом з Реєстру боржників до договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року (а.с.32 том 1).

При цьому, на дату укладення вищезазначеного договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року загальна заборгованість відповідача за договором позики № 75317875 від 18.08.2021 року складала 26713,73 грн, з яких 8100 грн заборгованість по основній сумі кредиту, 18465,49 заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 18,64 грн нараховані 3 % річних за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України (за період з 27.01.2022 року по 23.02.2022 року), та 129,60 грн інфляційні збитки за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України (нараховані за лютий 2022 рік), що підтверджує розрахунок заборгованості , здійснений ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.03.2022 року (а.с.22 том 1).

Однак, відповідач ОСОБА_1 не виконав свого обов`язку та не повернув надану йому позику в строки, передбачені договором, внаслідок чого станом на 13.11.2023 року має заборгованість в сумі 26713,73 грн, з якої 8100 грн заборгованість за тілом кредиту, 18465,49 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 18,64 грн 3% річних (нараховані за період з 27.01.2022 року по 23.02.2022 року) та 129,60 грн інфляційні збитки (нараховані за лютий 2022 рік), що підтверджує розрахунок заборгованості за договором № 77283641, здійснений ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» станом на 13.11.2024 року (а.с.22 на звороті том 1).

Після отримання поранення 01.12.2024 рокувідповідач ОСОБА_1 проходить тривале лікування в різних закладах охорони здоров`я, що підтверджують копіївиписки із медичної карти хворого № 11415 Військово-медичного клінічного центру Північного регіону від 08.12.2024 року (а.с.136, 224-225 том 1), копії виписки із медичної карти хворого № 6514 клініки Державної установи «Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева Національної академії медичних наук України» від 20.12.2024 року (а.с.134-135, 226-228 том 1), копії довідки про обставини травми (поранення) виданих військовою частиною НОМЕР_3 за № 45/2036 і № 45/2062 від 23.12.2024 року (а.с.127-128, 211, 246 том 1), листа відокремленого підрозділу «Лікарня Святого Пантелеймона» Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» від 29.01.2025 року № 268 (а.с.138 том 1), копії довідки військово-лікарської комісії від 27.02.2025 року № 333 (а.с.129, 238, 244 том 1), сукупність копій чисельних медичних документів (а.с.211-250 том 1).

Нормативно-правове застосування

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 цього Закону, регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до п.12, ч.1 ст. 3 Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно абзацу першого ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також у відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

В свою чергу, ч.2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Висновки суду

- щодо обґрунтованості позову

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75317875 від 18.08.2021 року, укладеними з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», а також враховуючи те, що відповідач не надав належних доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 ґрунтуються на законі та укладених договорах, а відтак є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню.

- щодо заперечень відповідача проти позову

Відповідно до ч.15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

На підтвердження обставин поширення на відповідача положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» представником відповідача адвокатом Мартинюком Ю.М. було надано суду копію військового квитка ОСОБА_1 . Серії НОМЕР_2 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.09.2021 року (а.с.197-209 том 1), відповідно до якого останній 13.10.2021 року був призваний на військову службу у Збройні Сили України за контрактом терміном на три роки, а також копію посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 23.10.2023 року начальником управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_5 , відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни учасників бойових дій.

Крім того, згідно змісту довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 45/2036 від 23.12.2024 року, виданої військовою частиною НОМЕР_3 (а.с.211 том 1), молодший сержант ОСОБА_1 01.12.2024 року отримав бойове поранення під час ведення бойових дій пов`язаних із захистом Батьківщини, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.

В свою чергу, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про те, що Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Водночас у зазначеній постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду було відзначено, що положення зазначеного закону стосуються виключно мобілізованих позичальників, аналогічної позиції дотримався Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в своїй постанові від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19, пункт 80.

Таким чином відсутні правові підстави для звільнення відповідача ОСОБА_1 від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом на підставі пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції яка була чинною на час строку дії договору позики № 75317875 від 18.08.2021 року з врахуванням її пролонгації на 90 календарних днів після 17.09.2021 року до 16.12.2021 року), оскільки ним здійснювалось проходження військової служби не за мобілізацією, а за контрактом. При цьому, суду не надано доказів участі відповідача ОСОБА_1 під час дії особливого періоду у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів (протягом періоду з 18.08.2021 року по 16.12.2021 року)

Надана представником відповідача копія посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 23.10.2023 року начальником управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_5 (а.с.210 том 1), є документом, що може підтверджувати наявність у ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та права на пільги (з 23 жовтня 2023 року) відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII.

Разом з цим, вказаний закон не містить норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю у нього статусу учасника бойових дій.

Суд вважає безпідставними заперечення представника відповідача адвоката Мартинюка Ю.М. про те, що з відповідача ОСОБА_1 не підлягають стягненню нараховані позивачем 3 % річних у розмірі 18,64 грн та інфляційні збитки у розмірі 129,60 грн на підставі застосування пункту 15 «Прикінцеві та перехідна положення ЦК України, згідно якого у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

На думку суду відповідальності, визначена ст. 625 ЦК України, у вигляді сплати суми боргу з урахуванняміндексу інфляції та трьох відсотків річних не є неустойкою, штрафом, пенею за прострочення сплати боргу, що підтверджує порівняння змісту норм пунктів 15 і 18 «Прикінцеві та перехідна положення» ЦК України, оскільки у пункті 18 законодавець виокремив звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, та поряд із цим у цій нормі звільнив позичальника також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Натомістьу пункті 15 «Прикінцеві та перехідна положення» ЦК України законодавець не передбачив звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а лише передбачив його звільнення від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

В свою чергу представника відповідача адвоката Мартинюка Ю.М. про те, що з відповідача ОСОБА_1 не підлягають стягненню нараховані позивачем 3 % річних у розмірі 18,64 грн та інфляційні збитки у розмірі 129,60 грн на підставі застосування пункту 18 «Прикінцеві та перехідна положення» ЦК України, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Однак, як суд вже відзначав вище, позивач заявив до стягнення з відповідача ОСОБА_1 нарахованих ним, у відповідності до ст. 625 ЦК України, 3 % річних в розмірі 18,64 грн за період з 27.01.2022 року по 23.02.2022 року, а інфляційних збитків в розмірі 129,60 грн у лютому 2022 року.

Таким чином підстави здійснення нарахованих позивачем і пред`явлених ним до стягнення з відповідача ОСОБА_1 3 % річних та індексу інфляції, у відповідності до ст. 625 ЦК України, існували ще до 24 лютого 2022 року і були здійсненні за період до введення в Україні воєнного стану.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

- щодо судових витрат

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 2422,40 грн, згідно платіжної інструкції АБ «УКРГАЗБАНК» від 19.11.2024 року № 475760010 (а.с.1).

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мартинюк Ю.М. сплатив судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення, згідно платіжної інструкції АТ КБ «ПриватБанк» від 01.04.2025 року № 0.028322029.1 (а.с.106 том 1). При цьому, у дійсності судовий збір був сплачений в розмірі більшому ніж встановлено законом 605,6 грн, а саме 1211,2 грн. В свою чергу, згідно положень пункту 1 ч.1 і ч.2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.11.2011 року № 3674-VI, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, серед іншого, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено повністю, то відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,40 грн, сплаченого останнім за подання до суду позовної заяви, згідно платіжної інструкції АБ «УКРГАЗБАНК» від 19.11.2024 року № 475760010 (а.с.1).

Стосовно витрат , пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу, судом встановлені наступні обставини.

Згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18).

Відповідно до договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 (а.с.41-42 том 1), укладеного 01.07.2024 року між позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», заявки на надання юридичної допомоги № 261 від 11.10.2024 року (а.с.44 том 1); витягу з Акту № 1 про надання юридичної допомоги від 08.11.2024 року, згідно якого АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» надано, а позивачем отримано правову допомогу на загальну суму 9000,00 грн., з яких надання усної консультації 3000,00 грн (2 години по 1500 грн), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 6000,00 грн (2 години по 3000 грн).

Таким чином матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме надання усної консультації та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду.

При цьому представник відповідача адвокат Мартинюк Ю.М. у відзиві на позовну заяву (відзиву) в порядку передбаченому ч.5 ст. 137 ЦПК України заявив клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги до 1000 грн, зазначаючи про їх не співмірність (а.с.190 том 1).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19; пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

Водночас у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 відзначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Однак, згідно загальних положень про розподіл судових витрат, передбачених пунктом 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

У пунктах 21-22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.4 і 8 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.

Згідно ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995_004) та практику Суду як джерело права.

В постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 наголошено на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до чинного на час надання позивачу професійної правничої допомоги у цій справі та пред`явлення позову Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» від 9 листопада 2023 року № 3460-IX його ст. 7 передбачала, що з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлений у розмірі 2920 гривень, а для працездатних осіб - 3028 гривні. Водночас ст. 8 цього Закону з 1 січня 2023 року встановлено мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 7100 гривень, з 1 квітня - 8000 гривень; а у погодинному розмірі - 42,6 гривні, з 1 квітня - 48 гривень.

Натомість ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-IX передбачає, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлений у розмірі 2920 гривень, а для працездатних осіб - 3028 гривні. Водночас ст. 8 цього Закону з 1 січня 2023 року встановлено мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 8000 гривень; а у погодинному розмірі - 48 гривні.

Таким чином заявлений представником позивача до стягнення з відповідача розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9000 грн перевищує більше ніж у 3 рази місячний прожитковий мінімум для працездатних осіб та навіть перевищує розмір місячну мінімальну заробітну плату.

В свою чергу сам розмір вартості надання професійної правничої допомоги в сумі 9000 грн за 4 години (а.с.44 том 1) перевищує більше ніж у 187 рази законодавчо визначений розмір мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі.

При цьому, суд зауважує, що предметом судового розгляду є малозначна справа з ціною позову у загальному розмірі 26713,73 грн, а відтак суд вважає сам розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9000 грн, із розрахунку погодинної оплати, непропорційним до предмету судового розгляду у даній справі.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У зв`язку з чим, суд з врахуванням принципу пропорційності, вважає обґрунтованим розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у даній категорії справ не має перевищувати 3000 грн, а тому необхідно зменшити їх розмір до цієї суми.

У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог суд вважає необхідним стягнути понесені позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судові витрати у вигляді витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Керуючись ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»; місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3; офіс 306; ідентифікаційний код юридичної особи в , до ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором № 75317875 від 18.08.2021 року у розмірі 26713 (двадцять шість тисяч сімсот тринадцять) грн 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судові витрати у загальному розмірі 5422 (п`ять тисяч чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко