ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 липня 2025 року

м.Харків

справа №643/4884/24

провадження № 22-ц/818/3400/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом адвоката Пацурковської Олени Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Кооперативного об`єднання житлових кооперативів «Призма 293» про захист прав споживачів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2025 року, постановлене під головуванням судді Крівцова Д.А.,-

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кооперативного об`єднання житлових кооперативів «Призма 293», в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив: визнати дії Кооперативного об`єднання житлових кооперативів «Призма 293» (відповідач), що полягають у нарахуванні по особовому рахунку позивача за адресою: АДРЕСА_1 заборгованості за ненадану послугу з освітлення місць загального користування, ненадану послугу з прибирання прибудинкової території у будинку АДРЕСА_2 у період з 01.06.2022 року по 01.01.2023 року у розмірі 678,96 грн; зобов`язати відповідача скасувати нараховану за період з 01.06.2022 року по 01.01.2023 року у розмірі 678,96 грн заборгованість по особовому рахунку позивача за адресою: АДРЕСА_1 за ненадану послугу з освітлення місць загального користування, ненадану послугу з прибирання прибудинкової території у Будинку.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано Кооперативне об`єднання житлових кооперативів «Призма 293» скасувати заборгованість ОСОБА_1 за послугу з прибирання прибудинкової території за період з 01.06.2022 року по 01.01.2023 року в розмірі 475,23 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Кооперативного об`єднання житлових кооперативів «Призма 293» на користь держави судовий збір у розмірі 847,77 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо невизнання заборгованості за послуги з освітлення місць загального користування та ухвалити нове судове рішення, яким задовільнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що він є юридично слабкою стороною, оскільки він є споживач послуг. Зауважує, що дії Кооперативного об`єднання житлових кооперативів «Призма 293» є протиправними та порушують вимоги чинного законодавства.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оспорюється, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що доводи позивача щодо ненадання відповідачем послуги з освітлення місць загального користування спростовуються наданими відповідачем доказами, зокрема даними протоколу загальних зборів співвласників Будинку № 1 від 14.09.2024 року, згідно з яким мешканці Будинку в кількості 41 особа підтвердили наявність освітлення та електроенергії у під`їздах та підвалі Будинку в період часу з 01.06.2022 року по 01.01.2023 року та факт надання послуги з освітлення місць загального користування у вказаний період. Також вказані обставини підтверджуються наданими відповідачем документами, в яких зафіксовані показання приладів обліку електричної енергії. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведений факт ненадання відповідачем послуги з освітлення місць загального користування, а відтак позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача скасувати заборгованість за послуги з освітлення місць загального користування за період з 01.06.2022 року по 01.01.2023 року в розмірі 101,18 грн є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача скасувати заборгованість за послуги з прибирання прибудинкової території за період з 01.06.2022 року по 01.01.2023 року в розмірі 475,23 грн, суд виходив з того, що відповідачем не спростовані доводи позовної заяви та виконані представником позивача розрахунки, згідно з якими позивачу за період з 01.06.2022 року по 01.01.2023 року нарахована заборгованість за вказані послуги в розмірі 475,23 грн, виходячи з тарифу 1,55 грн, який зазначений у вказаній вище калькуляції, та площі квартири позивача. Тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що позивач зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується даними паспорту позивача (а.с. 7-8) та Інформаційної довідки з реєстру територіальної громади м. Харкова (а.с. 30).

Відповідач здійснює діяльність з комплексного обслуговування об`єктів, що підтверджується даними витягу з інформаційних баз даних (а.с. 9).

Згідно з калькуляцією тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які надаються за адресою Будинку, встановлені такі тарифи на 2021 рік (грн. (без ПДВ) за 1 м.кв. загальної площі 2779,6 кв.м.): прибирання прибудинкової території 1,55 грн; вивезення побутових відходів 0,92 грн, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем всього 0,77 грн, дератизація, дезінсекція 0,08 грн, обслуговування вентиляційних каналів 0,06 грн, поточний ремонт 0,09 грн, освітлення місць загального користування 0,33 грн, всього 3,80 грн. (а.с. 12, 154).

Відповідно до довідки, КОЖК «Призма 293», заборгованість позивача з квартплати станом на 01.02.2024 року складає 678,96 грн. Вивіз ТБО входить в квартплату. Діючий тариф 3,20 грн, в тому числі вивезення побутових відходів 0,92 грн/кв.м. (а.с. 13, 146).

Позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу перерахунку заборгованості (а.с. 14-16, 18-20).

04.10.2023 року КОЖК «Призма 293» надав відповідь на звернення позивача, згідно з якою в зв`язку із вторгненням РФ на територію України 24.02.2022 року робота відповідача була тимчасово призупинена. Згідно з цим всім мешканцям було зроблено перерахунок за ненадані послуги відповідно до протоколу № 1 від 14.10.2022 року за три місяці непрацездатності відповідача. На даний час всі послуги надаються в повному обсязі (а.с. 17).

Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, позивачу відмовлено в призначенні житлової субсидії у зв`язку з наявністю простроченої заборгованості перед відповідачем у розмірі 864,26 грн (а.с. 22).

Згідно з договором про постачання електричної енергії від 12.01.2010 року, укладеним між АК «Харківобленерго» та відповідачем, АК «Харківобленерго» зобов`язалось продавати електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача (а.с. 73-74).

З протоколу загальних зборів № 1 від 14.09.2024 року співвласників будинку «Призма № 293 будинок АДРЕСА_3 вбачається, що входить до складу КОЖК «Призма № 293». Згідно з вказаним протоколом мешканці Будинку не згодні з позовом ОСОБА_1 . У протоколі зафіксовані пояснення ОСОБА_2 , згідно з якими світло в під`їзді в період з 01.06.2022 року по 01.01.2023 року було. Світло було відсутнє тільки, коли АК «Харківобленерго» не надавало цю послугу в усьому мікрорайоні. У всіх 4 під`їздах стоїть датчик руху, тому при вході до під`їзду світло горить завжди. Прибудинкова територія прибиралась самостійно мешканцями. Згідно з протоколом, пояснення надала також ОСОБА_3 , яка зазначила, що світло в Будинку було відсутнє приблизно з березня по травень 2022 року. Після цього світло було в місцях загального користування, а саме у під`їздах та підвалі Будинку, де люди переховувались кожного вечора, а хтось і ночував. Мешканці використовували світло для підзарядки мобільних гаджетів, кип`ятили воду, надавали користуватись світлом людям з сусідніх будинків, у яких не було світла. Позивач сам неодноразово спускався до підвалу при сильних обстрілах. Прибудинкова територія прибиралась мешканцями Будинку, а у місцях загального користування світло було з дотриманням всіх норм щодо світломаскування. Голова Будинку ОСОБА_4 зазначила, що невикористані кошти від послуг, які були в кошторисі, були переплановані та використані на інші потреби Будинку. В підсумку згідно з протоколом мешканці Будинку підтвердили той факт, що в період з 01.06.2022 року по 01.01.2023 року в Будинку надавались послуги з освітлення місць загального користування, прибирання прибудинкової території відбувалось силами мешканців Будинку. Вказаний протокол підписаний головою установчих зборів та секретарем. До протоколу додані результати голосування співвласників, згідно з якими в графі «підтверджую» проставили відмітку та підпис 41 особа (а.с. 7581).

Зі звіту про покази засобів обліку електричної енергії та акт про обсяги розподіленої електричної енергії вбачається, що за адресою Будинку знімались показання приладів обліку, в тому числі у вересні 2022 року (а.с. 88-93). Так, згідно із звітом за адресою Будинку зафіксовані поточні показання 6562 (а.с. 88). Відповідно до акту про обсяги розподіленої енергії за вересень 2022 року за адресою Будинку зафіксовані показники у попередньому періоді 6562, у розрахунковому періоді 6782,6 (а.с. 90-92).

Згідно з наданим відповідачем розрахунком заборгованості позивача за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, заборгованість позивача за період з 01.06.2022 року по 01.01.2023 року складає всього 1086,24 грн. (а.с. 118-119).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що Позивач зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний Будинок перебуває на обслуговуванні відповідача. Між позивачем та відповідачем не був підписаний договір про надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкової території через наявність розбіжностей. В період з 01.06.2022 року по 01.01.2023 року відповідачем не надавались мешканцям Будинку, в тому числі і позивачу, послуги з прибирання прибудинкової території, оскільки не було двірника та мешканці були вимушені самостійно здійснювати прибирання прибудинкової території. Також у вказаний період відповідачем не надавались мешканцям Будинку, в тому числі позивачу, послуги з освітлення місць загального користування у зв`язку із встановленням світомаскувального режиму. Незважаючи на вказані обставини, відповідач нарахував позивачу за період з 01.06.2022 року по 01.01.2023 року заборгованість за освітлення місць загального користування в розмірі 101,18 грн, заборгованість за прибирання прибудинкової території в розмірі 475,23 грн та заборгованість за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем, дератизації, дезінсекції, обслуговування вентиляційних каналів у розмірі 102,55 грн, всього на суму 678,69 грн. Наявність вказаної заборгованості позбавляє позивача можливості отримати житлово-комунальну субсидію.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом, визначеним у статях 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відтак, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд повинен першочергово надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду 22 березня 2023 року у справі № 509/5080/18, провадження № 61-11707св22).

За положеннями частини другої статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень Кабінету Міністрів України належать: 1) затвердження правил надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком; 2) затвердження типових договорів про надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком; 3) встановлення граничної норми витрат на управління житлом громадян, які відповідно до законодавства мають пільги або користуються субсидією на оплату житлово-комунальних послуг; 4) затвердження порядків формування тарифів на комунальні послуги, що встановлюються органами місцевого самоврядування; 5) встановлення граничної норми витрат на оплату комунальних послуг для громадян, які відповідно до законодавства мають пільги або користуються субсидією на оплату житлово-комунальних послуг; 6) встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами; 7) встановлення порядку надання пільг та житлових субсидій населенню в частині забезпечення надання житлових субсидій як частки вартості житлово-комунальних послуг, у тому числі їх виплати у грошовій формі; 8) встановлення порядку перевірки відповідності якості надання комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг; 9) затвердження порядку здійснення перерахунку вартості комунальної послуги та послуги з управління багатоквартирним будинком за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості; 10) встановлення порядку здійснення професійної атестації управителів за фахом «менеджер (управитель) житлового будинку (групи будинків)» та критеріїв, яким мають відповідати підприємства, установи, організації, що здійснюють професійну атестацію; 11) встановлення порядку здійснення забору проб та проведення їх дослідження щодо послуг з централізованого водопостачання, централізованого постачання гарячої води та послуг з постачання природного газу.

До повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, належать: 1) сприяння створенню виконавцями комунальних послуг та управителями систем управління якістю відповідних послуг на базі національних або міжнародних стандартів; 2) організація і виконання в межах повноважень робіт із стандартизації, метрології та підтвердження відповідності у сфері житлово-комунальних послуг; 3) здійснення моніторингу стану розрахунків за житлово-комунальні послуги; 4) встановлення методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії, а також послуги з поводження з побутовими відходами) у багатоквартирних будинках та інших будівлях, де налічуються два або більше споживачів; 5) встановлення порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води; 6) встановлення порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води; 7) встановлення порядку інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) з обґрунтуванням такої необхідності; 8) встановлення обов`язкового переліку послуг, витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території.

До повноважень органів місцевого самоврядування належать: 1) затвердження та виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та виконанні відповідних державних і регіональних програм; 2) встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону; 3) затвердження норм споживання комунальних послуг; 4) інформування населення відповідно до законодавства про стан виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, а також про відповідність якості житлово-комунальних послуг нормативам, нормам, стандартам та правилам; 5) здійснення моніторингу стану виконання місцевих програм розвитку житлово-комунального господарства; 6) встановлення одиниці виміру обсягу наданих послуг з поводження з побутовими відходами.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із їх недоведеності та необґрунтованості.

Так, згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до положень ст.124 Конституції України, ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Гарантоване пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) право на доступ до правосуддя, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права.

Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у ст.6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті.

При цьому відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 ст. 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст. 16 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зі змісту позову вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся за захистом свого порушеного права, як власника квартири АДРЕСА_4 .

З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором про постачання електричної енергії від 12.01.2010 року, укладеним між АК «Харківобленерго» та відповідачем, АК «Харківобленерго» зобов`язалось продавати електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача (а.с. 73-74).

Доводи позивача щодо ненадання відповідачем послуги з освітлення місць загального користування спростовуються наданими відповідачем доказами, зокрема даними протоколу загальних зборів співвласників Будинку № 1 від 14.09.2024 року, згідно з яким мешканці Будинку в кількості 41 особа підтвердили наявність освітлення та електроенергії у під`їздах та підвалі Будинку в період часу з 01.06.2022 року по 01.01.2023 року та факт надання послуги з освітлення місць загального користування у вказаний період. Звіти про покази засобів обліку електричної енергії та акт про обсяги розподіленої електричної енергії, з яких вбачається, що за адресою Будинку знімались показання приладів обліку, в тому числі у вересні 2022 року (а.с. 88-93). Так, згідно із звітом за адресою Будинку зафіксовані поточні показання 6562 (а.с. 88). Відповідно до акту про обсяги розподіленої енергії за вересень 2022 року за адресою Будинку зафіксовані показники у попередньому періоді 6562, у розрахунковому періоді 6782,6 (а.с. 90-92).

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведений факт ненадання відповідачем послуги з освітлення місць загального користування, а відтак позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача скасувати заборгованість за послуги з освітлення місць загального користування за період з 01.06.2022 року по 01.01.2023 року в розмірі 101,18 грн є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні позивачем спірних правовідносин та положень законодавства, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2025 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук