ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1147/24 Номер провадження 22-ц/814/1420/25Головуючий у 1-й інстанції Потетій А.Г. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

секретар: Коротун І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Лаврентьєва Юрія Германовича на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Виконавчий комітет Шевченківської районної ради міста Полтави, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. Позов обґрунтовано тим, що між ОСОБА_2 та відповідачем протягом 2023 року були відносини без реєстрації шлюбу. В наслідок відносин ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина ОСОБА_3 , яку наразі відповідач не визнає та заперечує своє батьківство. Зважаючи на те що відповідач не визнає батьківство, ухиляється від спілкування, позивач змушена звертатися до суду з даним позовом.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у місті Київ (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.02.2024 за № 99).

Зобов`язано Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Києві (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.02.2024 за № 99), зазначивши в графі «Батько» дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України та видати нове свідоцтво про народження, змінивши прізвище « ОСОБА_4 » на прізвище « ОСОБА_5 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір сплачений нею при зверненні до суду в розмірі 1211,20 грн.

В апеляційному порядку рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим , що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права , без урахування позиції відповідача та без належного дослідження доказів по справі.

Скаржник вказує, що долучене до матеріалів справи листування сторін, вказує лише про наявність факту спілкування між ними у певний проміжок часу, проте не може свідчити про існування стосунків.

Крім того відповідач зазначає, що зміст листування між сторонами у період 2023 року не свідчить про те , що саме відповідач є біологічним батьком дитини.

Апелянт зауважує, що суд зобов`язаний був зупиннити повадження у справі за клопотанням відповідача , до припинення перебування останнього у складі Збройних Сил України, проте суд проігнорував вказану обставину та продовжив слухання справи, чим порушив право відповідача на справедливий суд.

Окрім того обставина перебування відповідча у ЗСУ , та як наслідок нез`явлення до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи , помилково була сприйнята судом, як ухилення від участі у проведенні експертних дій, що потягло за собою задоволення позову.

Зважаючи на викладене ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_6 просить скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2024 року, та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_3 , і в актовому записі про народження №99 від 23.02.2024 року, зробленому Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, батьком дитини було записано ОСОБА_7 , зі слів матері, матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно свідчень позивача , з травня 2023 року остання перебувала у фактичних відносинах з відповідачем - ОСОБА_1 . Зважаючи на життєві обставини з відповідачем разом вони не проживали, їхні стосунки будувались без реєстрації шлюбу. Сторони зустрічалися в період з травня 2023 по липень 2023.

Коли позивач дізналася про свою вагітність, згодом повідомила про це відповідачу, проте останній не висловив жодної реакції.

В подальшому зазначив , що дитину не визнає як свою , вказував позивачу про можливість переривання вагітності, проте остання не погодилась. Зацікавленості до матері дитини та безпосередньо дитини, після її народження, не виявляв.

До матеріалів справи долучено Довідку ВЧ НОМЕР_4 згідно якої ОСОБА_1 у період часу з 09.05.2023 по 28.06.2023 брав безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України , захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. (т.1 а.с.130)

Бойові розпорядження , які б свідчили про дійсну неможливість відповідача зустрітися із позивачем у вище зазначений період в матеріалах справи відсутні.

Відомостей про продовження перебування на військовій службі у період з 30 травня 2024 року на момент призначення експертизи, суду не надано.

На момент розгляду справи сторони стосунків та спілкування не підтримують.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

За вимогами частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у частині 3 статті 128 Сімейного кодексу України, приймаються до судового розгляду, якщо: - дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (частина 1 статті 135 Сімейного кодексу України). Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства, мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

З матеріалів справи слідує, що спір виник у зв`язку з тим, що відповідач не визнає, що дитина яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та матірю якої є ОСОБА_8 , має кровну спорідненість із ОСОБА_1 .

Передумовою звернення до суду в таких справах є наявність кровного споріднення між особою, яка вважається батьком, і дитиною. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05)

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 30.05.2024 за клопотанням представника позивача було призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, яку доручено експертам Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (36004, м. Полтава, провулок Рибальський, 8).

Відповідно до повідомлення Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 26.08.2024 №СЕ-19/117-24/11203-БД проведення експертизи вказаної в ухвалі суду від 30.05.2024 можливе при отриманні біологічних зразків відібраних у Полтавському науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України . Позивач ОСОБА_2 разом із дитиною кожного разу з`являлася для забору крові, а відповідач ОСОБА_1 жодного разу не з`явився, в зв`язку з чим забір крові не був проведений . Біологічні зразки необхідні для проведення молекулярно-генетичної експертизи не надано, у зв`язку з чим експертиза непроведена.

Судова колегія вважає, що твердження відповідача про відсутність у нього можливості забезпечити явку для забору відповідних зразків до експертної установи у зв`язку із перебуванням останнього у складі Збройних Сил України є необґрунтованими, оскільки згідно з Довідкою ВЧ НОМЕР_4 ОСОБА_1 в період з 28.01.2024 по 28.04.224 року брав участь у заходах , необхідних для оборони України. Проте, матеріали справи не містять доказів про участь відповідача у заходах , необхідних для оборони України у період з 30.05.2024 року, окрім того не надано відомостей про безпосереднє перебування відповідача у зоні бойових дій в період з 30.05.2024 по 26.08.2024 , не надано доказів відсутності відпусток у відповідний період та наявності бойових розпоряджень згідно яких ОСОБА_1 01.08 , 06.08 та 22.08.2024 перебував у місцях проведення бойових дій та не мав можливості зявитися для відібрання зразків для експертизи.

Відтак доказів того, що відповідач мав поважні причини, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи, в матеріалах справи відсутні.

Згідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оскільки відповідач не з`явився для надання матеріалів, необхідних для проведення молекулярно-генетичної експертизи, суд першої інстанції правомірно визнав такий факт як підтвердження батьківства ОСОБА_1 відносно малолітньої ОСОБА_3 07.02.2024 року.

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо дитини. Судом першої інстанції вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи та забезпечення участі відповідача у її проведенні.

Відповідач не довів наявність поважних причин, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків. Вказані дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, надали суду можливість визнати факт, який відповідачем загалом заперечується, та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від відповідача.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 205/5698/21 (провадження № 61-564св23).

Відповідач заперечуючи проти визнання його батьком малолітньої дитини, не навів жодних переконливих доказів на спростування доводів позивача та наданих ним доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

При цьому, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 вказує на жартівливий характер повідомлень із листування між сторонами , та стверджує, що сторони не зустрічалися. Проте, колегія суддів відхиляє вказані посилання як необґрунтовані , оскільки зміст повідомлень поза об`єктивним сумнівом свідчить про наявність близьких стосунків та особистих зустрічей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом 2023 року.

Враховуючи, що між сторонами існували стосунки, зважаючи на наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, беручи до уваги факт ухилення відповідача від проведення молекулярно-генетичної експертизи, колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги про визнання батьківства.

Крім вимог про визнання батьківства, у цій справі позивачем заявлено позовні вимоги про внесення змін про батька до актового запису про народження ОСОБА_3 .

Щодо таких вимог колегія суддів зазначає слідуюче.

Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 49 Цивільного кодексу (далі - ЦК України).

Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи (частина друга цієї ж статті).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 1 липня 2010 року N 2398-VI.

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (частина перша статті 9 цього Закону).

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

Згідно ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила N 96/5).

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил № 96/5 внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України,проводиться районними,районними умістах,міськими (містобласного значення),міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України(далі-відділи державної реєстрації актів цивільного стану)у випадках,передбачених чинним законодавством.

Відповідно до п. 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану;

Відповідно до п.п. 2.16.4 Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Таким чином, нормативними актами України визначено підстави та порядок внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України.

Враховуючи вищевикладене , колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно було задоволено позовні вимоги щодо внесення змін про батька до актового запису про народження ОСОБА_3 .

Щодо аргументів скаржника про необхідність зупинення провадження у справі у зв`язку із перебуванням відповідача у складі Збройних Сил України та ігнорування відповідного факту судом першої інстанції , колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Відповідно до цієї ж норми суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Як вірно зазначено судом першої інстанції , відповідачем не надано доказів перебування на службі у військовій частині, що переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій , відтак норма п.2 ч.1 ст.251 ЦПК не зобовязкує суд зупинити провадження у справі.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381,384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Лаврентьєва Юрія Германовича залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В. М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов