Провадження № 2/643/1238/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2025

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Тимош О. М.,

за участю секретаря судового засідання Кизим К. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

У грудні 2024 року позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить позбавити відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав стосовно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги мотивувала тим, що 15.07.2006 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб (актовий запис №117 зроблено відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міського управління юстиції Черкаської області), від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка - ОСОБА_4 . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.11.2014 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Дитина залишилась проживати разом з позивачем. Цим же рішенням суду з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи з 10.09.2014 до повноліття дитини.

У травні 2015 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено шлюб, від якого у липні 2018 року у позивача народився син ОСОБА_6 . Міланії на час укладання цього шлюбу було 4 роки. У неї склались добрі, довірчі відносини з чоловіком позивача - ОСОБА_7 . Міланія відноситься до нього як до рідного батька. Натомість, ОСОБА_3 з ОСОБА_8 майже не спілкується, участі у житті дочки не приймає, її інтересами не цікавиться. На початку повномасштабного вторгнення у 2022 році відповідач виїхав за кордон і з того часу до України не повертався. Його фактичне місце знаходження стороні позивача не відоме. З початку 2022 року спілкування відповідача з ОСОБА_8 ще погіршилось. Відповідач не займається вихованням дочки, не сплачує аліменти на її утримання, не цікавиться умовами її життя, її успіхами у школі, станом її здоров`я, умовами безпеки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток тощо. Станом на день подання даної позовної заяви до суду неповнолітня дочка сторін у справі проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками ВПО. На початку повномасштабного вторгнення позивач з дочкою мешкала у м. Харкові за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач своє місце проживання з дочкою від відповідача ніколи не приховувала, перешкод у спілкуванні відповідача з дочкою не чинила. Відповідач свідомо не приймає участі у вихованні та безпосередньо у житті Міланії, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивач власними силами та коштами забезпечує спільну з відповідачем дочку майновими та немайновими благами, пов`язаними з її вихованням, розвитком, утриманням, оздоровленням у обсязі, необхідному та достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Станом на сьогоднішній день розмір заборгованості з аліментів становить 47 051,50 грн, що підтверджується листом ВДВС від 21.11.2024 та розрахунком заборгованості від 21.11.2024. Відповідно до інформації, отриманої від КЗ «Харківський ліцей №64 Харківської міської ради» листом №274/01-31/24 від 14.11.2024 відповідач за час навчання дочки з січня 2018 р. по серпень 2024 р. у ліцеї не відвідував загальні шкільні та класні батьківські збори, не цікавився успіхами дитини у процесі здобуття освіти. Відповідно до інформації, отриманої від КНП «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради листом №600 від 18.11.2024 ОСОБА_8 знаходилась під наглядом фахівців поліклініки з січня 2017 р. Постановлення дитини на облік до медичної установи здійснювати мати дитини позивач. Декларації про надання дитині медичної допомоги підписувала мати дитини. У період з січня 2017 р. по березень 2024 р. відвідувала поліклініку та дистанційно консультувалась із лікарем-педіатром стосовно стану здоров`я Міланії, виконувала рекомендацій і приписів лікаря, а також догляд за хворою дитиною здійснювала її мати. Відповідно до характеристики, наданої ліцеєм «Оріяна» Львівської міської ради, ОСОБА_4 навчається в ліцеї з 01.09.2024, вихованням дочки займається мати; за час навчання ОСОБА_8 у ліцеї батько дитини жодного разу не цікавився процесом її виховання та навчання.

Позивач зазначає, що наведене свідчить про факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, закріплених у ст. 150 СК України.

Ухвалою судді від 06.12.2024 позов залишено без руху.

09.12.2024 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою судді від 16.12.2024 відкрито провадження по справі в порядку загального провадження з викликом сторін, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 16.01.2025 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано з Державної прикордонної служби України (01601, м.Київ, вул.Володимирська, 26) інформацію про перетин державного кордону України в період з 01.01.2022 дотепер громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 18.02.2025 замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, з Управління «Служба у справах дітей» Департаменту Гуманітарної політики Львівської міської ради на Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради. Зобов`язано позивача направити третій особі Сихівській районній адміністрації Львівської міської ради копію позовної заяви з додатками та надати суду докази на підтвердження такого направлення. Встановлено третій особі Сихівській районній адміністрації Львівської міської ради п`ятиденний строк з дня вручення даної ухвали або відзиву для надання пояснень щодо позову або відзиву, копія яких одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Відповідно до ч. 5 ст. 19 Сімейного Кодексу України зобов`язано Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради надати суду письмовий висновок щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місто проживання: АДРЕСА_3 , стосовно його неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

09.04.2025 до суду надійшов висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

29.04.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

30.06.2025 від представника позивача надійшло клопотання, в якому просила вислухати дитину сторін по справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у судовому засіданні 14.07.2025 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду через систему «Електронний суд» з питань її ставлення до заявлених позовних вимог. Від даного клопотання представник позивача та позивач у судовому засіданні 14.07.2025 відмовилися та просили залишити його без розгляду. Суд протокольною ухвалою залишив зазначене клопотання без розгляду.

Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Пояснила, що розірвала шлюб з відповідачем оскільки він вживав наркотичні засоби. Після розірвання шлюбу не приходив до дитини або приходив в нетверезому стані. Коли розпочалася війна відповідач був у Польщі, позивач з дітьми виїжджала за кордон, до Польщі, і просила його допомогти, відповідач відмовив. За весь час перебування у Польщі відповідач жодного разу не бачився з дочкою. Якщо дзвонить дитині, то в нічний час, не цікавиться дитиною. Позивачка зауважила, що зверталася за фінансовою підтримкою до відповідача, він матеріально не допомагає. З 2018 року відповідач їздить на заробітки за кордон, проте матеріально не утримує дочку. Погасив заборгованість по аліментах, коли виїжджав до Польщі у 2022 році, щоб його випустили за кордон. Дочка не хоче спілкуватися з батьком, у неї гарні стосунки з теперішнім чоловіком позивача. Позивач стверджувала, що відповідач обізнаний де тепер проживає дитина. Два-три місяця тому дочка змінила номер телефону, оскільки втратила телефон.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав.

Представник третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської радиу судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, суду надано письмовий висновок у відповідності до ч. 5 ст. 19 СК України.

Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та третьої особи.

Суд, вислухавши думку позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сторони у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого 13.07.2010 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції (а.с.24).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.11.2014 шлюб між сторонами розірвано, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 на утримання дочки ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1000 грн щомісяця, починаючи з 10.09.2014 до повноліття. Рішення набрало законної сили 01.12.2014 (а.с.22-23).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_5 23.05.2015, про що складено актовий запис №565 Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с.27). В шлюбі у ОСОБА_5 та ОСОБА_1 народився син - - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.28).

Дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , фактично місце перебування: АДРЕСА_5 (а.с.19, 26).

Відповідно до довідки КЗ «Харківський ліцей №64 Харківської міської ради» №274/01-31/24 від 14.11.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з січня 2018 року по серпень 2024 року навчалася у комунальному закладі «Харківський ліцей №64 Харківської міської ради», батько учениці ОСОБА_3 за час навчання дочки не відвідував загальні шкільні та класні батьківські збори, успіхами дитини у процесі здобуття освіти не цікавився (а.с.29).

Згідно з листом адміністрації Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради №600 від 18.11.2024 дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 , знаходилась під наглядом фахівців комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради з січня 2017 року. Постановлення на облік дитини до КНП «Міська дитяча поліклініка №7» ХМР здійснювала мати дівчинки ОСОБА_1 . Декларація про надання первинної медичної допомоги була підписана матір`ю дитини з лікарем-педіатром ОСОБА_11 . За період з дня постановлення дитини на облік до березня 2024 року мати з дочкою відвідувала поліклініку та дистанційно консультувалася з лікарем педіатром стосовно стану здоров`я Міланії. При захворюванні дитини виконанням рекомендацій та приписів лікаря займалася мати дівчинки, догляд за хворою дитиною здійснювала також мати дівчинки. Останнє дистанційне консультування матері дівчинки з лікарем педіатром було проведено 03.02.2024. 26.03.2024 мати дівчинки переуклала декларацію про надання первинної медичної допомоги з іншим лікарем іншого медичного закладу (а.с.30).

Відповідно до характеристики ОСОБА_4 , виданої ліцеєм «Оріяна» Львівської міської ради, ОСОБА_4 навчається в ліцеї з 01.09.2024, позитивно характеризується. Мама приділяє належну увагу вихованню дочки, бере участь у житті класу. За час навчання ОСОБА_8 в ліцеї батько жодного разу не цікавився вихованням та навчанням дочки (а.с.35).

Постановою старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Тимченко І. М. відкрито виконавче провадження №57896947 про примусове виконання виконавчого листа №643/13221/14-ц видане 04.12.2014 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 10.09.2014 до повноліття дитини (а.с.20-21).

Відповідно до відповіді на запит Салтівського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.11.2024 №228811 19.11.2024 державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по ВП №57896947, відповідно до якого станом на 31.10.2024 боржником допущено заборгованість зі сплати аліментів, яка становить 47 051,50 грн (а.с.31-32).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 21.11.2024 заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів по виконавчому листу №643/13221/14-ц станом на 31.10.2024 складає 47 051,50 грн. З розрахунку вбачається, що заборгованість утворилася за період 17.02.2022-31.10.2024 (а.с.33-34).

Постановою державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іванової К. С. від 21.11.2024 встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно з виконавчим листом №643/13221/14-ц виданого 04.12.2014 (а.с.36-37).

Відповідно до листа Державної прикордонної служби №19/7305-25-Вих від 27.01.2025 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 01.01.2021 по 27.01.2025 виїхав з території України 18.02.2022. Іншої інформації немає (а.с.76,77).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації №260001-вих-51727 від 08.04.2025 Сихівська районна адміністрація, як представник органу опіки та піклування, враховуючи представлені документи, витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 27.03.2025 №7, усні пояснення матері та дитини, оскільки батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про духовний та фізичний розвиток дочки, не цікавиться її життям, здоров`ям, навчанням та майбутнім, матеріально не забезпечує, а перебування батька за кордоном не звільняє його від виконання батьківських обов`язків та не є перешкодою для спілкування з дочкою за допомогою існуючих засобів комунікації, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.109-110, 113).

Звертаючись з позовом до суду, позивачка посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї дочки, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першоючетвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження№ 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі №466/9380/17 від 17 червня 2021 року.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування та вважає його недостатньо обґрунтованим та таким, що носить рекомендаційний характер. Так, під час вирішення питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 думка дитини не була з`ясована, висновок містить посилання на усні пояснення дитини , проте зміст цих пояснень у висновку не відображено. Після закриття підготовчого провадження по справі представник позивача звернулася до суду з клопотанням про з`ясування думки дитини щодо позбавлення батьківських прав її батька (у клопотанні просила вислухати дитину по справі у режимі відеоконференції), від якого в подальшому відмовилася.

При цьому надані позивачем докази (довідки з навчальних закладів, дитячої поліклініки) не доводять беззаперечно невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Що стосується заборгованості за аліментами, з розрахунку вбачається, що така заборгованість виникла з моменту виїзду відповідача за кордон та триває дотепер. Враховуючи, що відповідач 18.02.2022 виїхав з території України та відомості про його повернення відсутні, дитина з матір`ю проживають в Україні, суд не може вважати неперерахування коштів на рахунок ДВС для погашення заборгованості за аліментами свідомим ухиленням від утримання дитини.

Лише те, що батько не звертався до вчителів, класного керівника, лікаря-педіатра щодо своєї дочки не свідчить про безумовне невиконання ним батьківських обов`язків щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя, та не є достатніми доказами на підтвердження невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Посилання позивача про наявність у відповідача наркотичної залежності жодними доказами не підтверджена, а тому судом до уваги не береться.

Також суд враховує суперечливість пояснень позивача, яка зазначає, що батько не спілкується з дочкою, самоусунувся від виховання дитини, при цьому позивач говорить про те, що відповідач дзвонить дочці в нічний час та що дитина змінила номер телефону, що безумовно робить неможливим для батька спілкування з дочкою шляхом телефонного зв`язку.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні, а подання позову є передчасним та не відповідає якнайкращім інтересам дитини.

Проте відмова у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав не позбавляє позивача права на звернення до суду із таким позовом, якщо відповідач в подальшому не змінить свого ставлення до виховання дитини.

Разом з тим суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_3 про зміну ставлення до виховання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Витрати щодо сплати судового збору батьківських прав покладаються на позивача у зв`язку із відмовою у позові.

Керуючись ст. ст.2,5, 12,13,76-82, 89, 141, 259,263-265, 273,354,355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Попередити ОСОБА_3 про зміну ставлення до виховання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_4 .

Третя особа - Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, місце знаходження: 79012, м. Львів, прос. Червоної Калини, 66, код Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України 25258931.

Суддя О.М. Тимош