Справа № 643/2109/25
Провадження № 2/643/2402/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

03.07.2025 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Власенка М. В.,

за участю секретаря судового засідання Каратаєвої Я. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування суми франшизи,

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2025 року до суду засобами поштового зв`язку надійшов позов представника ОСОБА_1 адвоката Поліщук Л. І. до ОСОБА_2 , у якому представник позивача просить:

-стягнути з відповідача на користь позивача суму франшизи у розмірі 2500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 липня 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «ВАЗ 21102», д. н. з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та «ВАЗ 2104», д. н. з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який постановою Московського районного суду м. Харкова від 05.08.2024 у справі № 643/7676/24 визнаний винним у її скоєнні. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 2104», д. н. з. НОМЕР_2 , була забезпечена у ПАТ «НАСК «Оранта». Так, ПАТ «НАСК «Оранта» здійснено виплату ОСОБА_1 суми страхового відшкодування у розмірі 32216,50 грн., яка була зменшена на розмір франшизи, визначений умовами страхового полісу, у розмірі 2500,00 грн., у зв`язку з чим позивач звертається до суду з позовом для вирішення питання щодо стягнення з відповідача цієї суми.

Крім цього, у позові заявлена вимога про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. та зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суд звернувся до відповідних органів реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

11 лютого 2025 року отримані відомості з Єдиного державного демографічного реєстру.

17 лютого 2025 року надійшла відповідь ГУ ДМС України в Харківській області відносно відповідача.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2025 року прийнято позов ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, у матеріалах справи є заява представника позивача про розгляд справи без участі представника, у якій зазначено про підтримання позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки відповідач суду не повідомив.

Відзиву на позов суду не надано.

Будь-яких інших клопотань щодо розгляду справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії».

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів згідно положень ст. 280, 281 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке.

Згідно ч. 1 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будьякого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що 12 липня 2024 року о 07 год. 55 хв. по пр. Героїв Харкова, 181/2 в м. Харкові, водій ОСОБА_2 , керував транспортним засобом «ВАЗ 2104», д. н. з. НОМЕР_2 , під час перестроювання не надав дорогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку, по тій смузі, на яку мав намір перестроїтись, в результаті здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21102», д. н. з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальну шкоду.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2024 року у справі № 643/7676/24ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено відповідне адміністративне стягнення.

Постанова Московського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2024 року у справі № 643/7676/24набрала законної сили 16 серпня 2024 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

При розгляді справи про цивільноправові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи справу, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Отже наявність вини у діях ОСОБА_2 у настанні дорожньотранспортної пригоди у даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню.

Власником транспортного засобу «ВАЗ 21102», д. н. з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Цивільноправова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно полісу № 217195714 обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05 жовтня 2023 року.

ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з заявою про страхове відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплачено позивачеві страхову виплату у розмірі 32216,50 грн. згідно платіжної інструкції № 49627 від 11.09.2024.

Згідно відповіді Моторного (транспортного) страхового бюро України за договором обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 217195714 від 05 жовтня 2023 року страховиком внесено інформацію про франшизу у розмірі 2500,00 грн.

Розмір франшизи у сумі 2500,00 грн. за указаним вище договором також підтверджується розрахунком страхового відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна.

При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 цього Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Правомірність стягнення розміру франшизи з особи винної в настанні ДТП, підтверджується також практикою Верховного Суду у наступних постановах: постанова Верховного Суду від 27.12.2019 у справі № 529/227/17, постанова Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19.

Враховуючи викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову та необхідності захисту прав позивача шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми франшизи у розмірі 2500,00 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.

Згідно частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частин другої, третьої статті 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої шостої цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У матеріалах справи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу наявні: договір про надання правничої допомоги № 01Б-1/1189 від 28.11.2024 та додаткова угода № 1 до цього договору, розрахунок № 1 суми гонорару за надану правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., рахунок № 2.01 від 16.01.2025 про оплату згідно договору про надання правничої допомоги № 01Б-1/1189 від 28.11.2024 на суму 3000,00 грн., акт виконаних робіт № 2.01, квитанція до платіжної інструкції № 48519248 від 24.01.2025 у розмірі 3000,00 грн., ордер та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

У своїх висновках Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15ц).

Відтак, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Питання про судові витрати в частині витрат зі сплати судового збору суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджено наданою платіжною інструкцією № 48519174 від 24 січня 2025 року.

Відтак, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст. 4, 12, 76 81, 89, 141, 258, 259, 263 265, 268, 274, 280 282, 288, 289, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування суми франшизи задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму франшизи у розмірі 2500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений та підписаний 07 липня 2025 року.

Суддя Михайло ВЛАСЕНКО