ПОСТАНОВА

Іменем України

04 липня 2025 року м. Кропивницький

справа № 387/1502/24

провадження № 22-ц/4809/828/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2025 року (суддя Солоненко Т.В.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі ТОВ «Юніт Капітал») звернулось до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою, відповідно до якої просило стягнути на свою користь зі ОСОБА_1 (далі Позичальник) заборгованість за кредитним договором від 18 січня 2021 року № 299734401 у розмірі 13 513,64 грн.

Також позивач просив відшкодувати за рахунок відповідача понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн.

В обґрунтування позову вказує, що 18 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (далі - ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», Кредитор) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 299734401 (далі Кредитний договір). Відповідно до договору факторингу № 28/1118/-01, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі -ТОВ «Таліон Плюс») до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн фінанс») 30 жовтня 2023 року укладено договір факторингу № 30/1023-01. У подальшому між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу від 30 вересня 2024 року № 3009/24. На підставі зазначеного договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 13513,64 грн, з яких: 6800,00 грн заборгованість по кредиту, 6713,64 грн заборгованість за несплаченими відсотками.

Зазначає, що згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язалася вчасно повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у порядку, визначеному цим договором. Однак, відповідач своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав.

Наголошує, що ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивач не здійснювали жодних нових нарахувань за Кредитним договором.

У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за Кредитним договором позивач вимушений звернутись до суду з позовом у даній справі.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Юніт Капітал» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що передати можливо лише дійсне право вимоги. У той же час, позивач посилається на договір факторингу, який було укладено у 2018 році, тоді як кредитний договір укладено у 2021 році, тобто після відступлення прав вимоги.

Суд звернув увагу, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, як і за іншими договорами факторингу.

На переконання суду першої інстанції, оскільки позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Юніт Капітал».

Врахувавши, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеним договором, суд виснував про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції у даній справі, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2025 року скасувати та постановити у справі нове рішення, яким позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач наводить наступні доводи.

Зауважує, що судом першої інстанції встановлено факт укладення відповідачем Кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», отримання грошових коштів у визначеному розмірі та факт їх неповернення.

Що ж до факту відступлення права грошової вимоги зазначає, що предметом Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Договір №28/1118-01 є рамковою угодою, оскільки він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу. Право вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 05 травня 2021 року, у зв`язку з підписанням сторонами реєстру прав вимоги № 175, тобто вже після укладення Кредитного договору.

На переконання скаржника, ним належним чином підтверджено факт переходу права вимоги за договорами факторингу. Акцентує увагу, що оплата за договорами факторингу не є предметом позову. Вказує на те, що право вимоги може перейти раніше фактичної оплати, якщо це передбачено договором.

Зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання щодо сплати кредитних коштів не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість, вважає пред`явлені позовні вимоги обґрунтованими.

Повідомляє, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які скаржник поніс у зв`язку із розглядом даної справи складає 18056,00 грн, де: 2 422,40 грн судовий збір за подання позовної заяви; 6000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи у суді першої інстанції; 3633,60 грн - судовий збір за подання апеляційної скарги; 6000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції. Просить відшкодувати зазначені судові витрати за рахунок відповідача.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 01 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду від 04 квітня 2025 року закінчено підготовчі дії; постановлено розгляд справи за апеляційною скаргою здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У період з 09 червня 2025 року по 27 червня 2025 року включно головуючий суддя Дьомич Л.М. та члени колегії з розгляду даної справи судді Дуковський О.Л. і Письменний О.А. перебували у відпустці на підставі відповідних наказів голови Кропивницького апеляційного суду.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 січня 2022 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено договір кредитної лінії № 299734401 (Кредитний договір, а.с. 11-16), за умовами якого Кредитодавець зобов`язався надати Позичальникові кредит на суму 6800,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» (п. 1.1. Кредитного договору).

За умовами п.1.3. Кредитного договору Кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 6800,00 грн одразу після укладення договору, який має бути повернено до 17 лютого 2022 року.

У пп. 1.9.1 1.9.2. п. 1.9. Кредитного договору передбачено, зокрема, що за користування кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються у наступному порядку:

- виключно на період строку, визначеного у п. 1.7. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою у розмірі 3,65 % річних, що становить 0,01% від суми кредиту за кожний день користування ним;

- за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою у розмірі 766,50% річних, що становить 2,10 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Кредитний договір разом підписаний електронним підписом Позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора.

На підтвердження укладення Кредитного договору позивачем надано до суду довідку щодо дій Позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якій зазначено, що Кредитний договір був підписаний відповідачем 18 січня 2022 року о 10:33:34 з використанням одноразового ідентифікатора MNV82D8Z, направленого йому 18 січня 2022 року, о 10:32:42 на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , вказаний ним у заявці на отримання грошових коштів (а.с. 23).

Встановлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитні кошти за Кредитним договором у сумі 6800,00 грн надані Позичальнику у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 , реквізити якого були надані останнім з метою отримання кредиту (а.с. 23, 34-35).

28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) та TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (Клієнт) було укладено Договір факторингу №28/1118-01 (далі Договір №28/1118-01, а.с. 37-43), відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.3. Договору № 28/1118-01 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відповідно до п. 8.2. Договору № 28/1118-01 строк дії цього договору закінчується 28 листопада 2019 року.

Як вбачається зі змісту наявних у матеріалах справи копій Додаткових угод №№; 19, 26, 27, 31, 32 до Договору № 28/1118-01 строк дії цього договору неодноразово продовжувався його сторонами, зокрема, додатковою угодою від 31 грудня 2023року № 32 - до 31 грудня 2024 року (а.с. 44-53).

Крім того, відповідно до укладеної між Фактором та Клієнтом Додаткової угоди від 31 грудня 2020 року № 26 до Договору №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору №28/1118-01 у новій редакції. Зокрема, сторони погодили, що за п. 4.1. Договору №28/1118-01 у новій редакції наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до Боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором, здійсненого TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога», вбачаються наступні дані по кредиту: дата видачі 18 січня 2022 року, строк 30, сума 6800,00 грн, дата продажу 05 травня 2022 року, оплата за Кредитним договором відсутня (а.с. 73).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року до Договору №28/1118-01 , ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до Боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором у загальній сумі 12799,64 грн, з яких: 6800,00 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 5999,64 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 54).

30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №30/1023-01, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалось відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язалось їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 56-60).

Як вбачається з витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 30 жовтня 2023 року, до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором у загальній сумі 13513,64 грн, з яких: 6800,00 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 6713,64 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 61).

30 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 3009/24, за умовами якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язалось відступити ТОВ «Юніт Капітал» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах вимоги, а ТОВ «Юніт Капітал» зобов`язалось їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 63-69).

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги від 30 вересня 2024 року до договору факторингу № 3009/24 ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором у загальній сумі 13513,64 грн, з яких: 6800,00 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 6713,64 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 70-71).

Аналогічна інформація щодо розміру заборгованості відповідача за Кредитним договором відображена у розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , виконаного TOB «Таліон Плюс», та у виписці позивача з особового рахунку за Кредитним договором (а.с. 75-76).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом першої інстанції встановлено факт укладення Кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, а також отримання останнім від Кредитодавця кредитних коштів у сумі 6800,00 грн за Кредитним договором.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, жодних платежів у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором не здійснював.

Разом з тим, щодо висновку суду першої інстанції про відсутність у позивача права вимоги до відповідача за Кредитним договором, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Стаття 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України).

Статтею 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Оскільки факторинг визначено п. 3 ч.1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Зазначене узгоджується із правовими висновками, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11.

У справі, що переглядається встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) укладено Договір факторингу № 28/1118-01.

Відповідно до п. 8.6 Договору факторингу № 28/1118-01 додатки та додаткові угоди до даного Договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину.

Зокрема, рядом Додаткових угод до Договору факторингу №28/1118-01 строк дії цього договору неодноразово продовжувався.

Таким чином, з урахуванням умов Договору факторингу №28/1118-01 та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.

Предметом Договору факторингу №28/1118-01 є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Пунктом 1.2. Договору факторингу №28/1118-01 визначено, що перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу №28/1118-01 під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Згідно з п. 4.1 Договору факторингу № 28/1118-01 право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру права вимог.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року до Договору факторингу № 28/1118-01, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 12799,64 грн.

Як зазначалось вище, реєстр відступлення прав за Кредитним договором підписаний між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» 05 травня 2022 року, тобто у межах продовженого строку дії Договору факторингу.

За викладеного, Договір факторингу № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме строку дії договору.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що умовами Договору факторингу № 28/1118-01 передбачено не відступлення права вимоги за конкретним кредитним договором, а відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, та дійшов помилкового висновку, що відступлення права вимоги за Договором факторингу № 28/1118-01 не могло стосуватись Кредитного договору, укладеного з відповідачем.

Щодо практики Верховного Суду, на яку, в обґрунтування своїх висновків у відповідній частині посилався суд першої інстанції, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що наведена судова практика не може бути застосована до даного спору з огляду на суттєві відмінності у фактичних обставинах справи.

За викладеного, колегія суддів вважає, що позивач підтвердив факт переходу права вимоги за договорами факторингу, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів, які цей факт підтверджують.

Викладене свідчить, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту за Кредитним договором у сумі 6800,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Водночас, щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у сумі 6713,64 грн судом зважено на наступне.

За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Умовами Кредитного договору передбачено, зокрема, строк кредитування на 30 днів від дати отримання кредиту Позичальником, а саме до 17 лютого 2022 року.

Доказів продовження погодженого сторонами строку кредитування за Кредитним договором матеріали справи не містять.

Отже, встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать та вбачається з розрахунку заборгованості, здійсненого первісним кредитором, що у Позичальника виникли зобов`язання по оплаті процентів за Кредитним договором у розмірі 0,68 грн за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування, що складає 20,40 грн (0,68 грн х 30 днів).

Подальше, поза строком кредитування, нарахування TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та новими кредиторами процентів за користування відповідачем кредитними коштами за Кредитним договором було необґрунтованим.

Таким чином, стягненню зі ОСОБА_1 за Кредитним договором підлягають проценти за користування кредитом у сумі 20,40 грн, а також 6800,00 грн основної заборгованості, що загалом складає 6820,40 грн.

За викладеного, оскільки рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, що призвело до неправильного висновку по суті спору, воно підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Вирішуючи питання відшкодування витрат позивача на правову допомогу у суді першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів виходить із наступного.

Апеляційним судом з`ясовано, що правнича (правова) допомога ТОВ «Юніт Капітал» у даній справі у судах обох інстанцій надавалась Адвокатським бюро «Тараненко та партнери», створеним адвокатом Тараненком А. І. (а.с. 83) на підставі договору про надання правничої допомоги від 01 жовтня 2024 року (далі Договір, а.с. 77-79), за умовами якого Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Метою представництва є захист прав та законних інтересів Клієнта, проведення необхідних процесуальних дій для досягення найбільш сприятливого результату у справі на корсить Клієнта.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.4. Договору отримання винагороди Адвокатським бюро за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару. Після належного виконання доручення Адвокатське бюро надає Клієнту Акт приймання передачі наданих послуг.

У додатку № 1 до Договору його сторонами погоджено вартість послуг, що надаються Адвокатським бюро за Договором (а.с. 79).

Згідно з Додатковою угодою від 01 жовтня 2024 року № 14 до Договору Клієнт доручив, а Адвокатське бюро взяло на себе зобов`язання надати юридичну допомогу по захисту його прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції господарських судів, судів загальної юрисдикції, адміністративних судів по справам про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зокрема, з боржника ОСОБА_1 (а.с. 80-81).

Підписанням актів прийому - передачі наданих послуг від 01 жовтня 2024 року та від 19 березня 2025 року Адвокатське бюро та Клієнт підтвердили надання позивачу правової допомоги відповідно у суді першої інстанції у сумі 6000,00 грн та у суді апеляційної інстанції у сумі 6000,00 грн (а.с. 82, 134).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України).

Як визначено у ч.ч. 1 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На переконання суду апеляційної інстанції, склад та розмір витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у даній справі підтверджений позивачем у встановленому процесуальним законом порядку.

При цьому, судом зважено на те, що відповідач заяви про зменшення таких витрат ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду не подавав.

Водночас, як зазначив Верховний Суд у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22, суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За викладеного, оскільки апеляційним судом частково задоволено апеляційну скаргу позивача, відповідачем мають бути відшкодовані понесені позивачем у судах першої та апеляційної інстанцій витрати на правничу допомогу адвоката, однак, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Так, у справі, що переглядається вимоги позову судом апеляційної інстанції задоволено на 50%, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу у суді першої інстанції у сумі 3 000,00 грн та у суді апеляційної інстанції у сумі 3 000,00 грн (6000,00 грн х 50%= 3000,00 грн).

У відповідності до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційним судом також здійснений відповідний перерахунок витрат позивача зі сплати судового збору.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Викладене, а також встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.

Заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за договором кредитної лінії від 18 січня 2022 року № 299734401 у розмірі 6 820,40 грн, з яких: 6800,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 20,40 грн - сума заборгованості за процентами.

В іншій частині позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» залишити без задоволення.

Стянути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2 422,40 грн, судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3 633,60 грн, а також витрати на правову допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3 000,00 грн та в апеляційному суді у розмірі 3 000,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний