ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2025 року

м. Харків

справа № 631/380/24

провадження № 22-ц/818/2542/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

учасники справи :

заявниця ОСОБА_1

заінтересовані особи: Красноградській відділ державної реєстрації цивільного стану у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Державна прикордонна служба України, Управління соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 30 січня 2025 року у складі судді Пархоменко І.О.

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року адвокат Мякота Т. М., що діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. А саме встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є одинокою матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перебуваючи у шлюбі, тимчасово знаходячись на території російської федерації в місті Бєлгород, ІНФОРМАЦІЯ_3 народила доньку, ОСОБА_3 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим управлінням ЗАГС адміністрації міста Бєлгород 93100022, 21 червня 2019 року, актовий запис про народження № 3 від 21 червня 2019 року.

Згідно зі свідоцтвом про народження відомості про батька відсутні, в графі Батько проставлений прочерк. Відомості про біологічного батька доньки невідомі. Факт батьківства в судовому порядку не встановлювався.

Її прізвище ОСОБА_4 , змінене на підставі свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 , виданого 28 жовтня 2023 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 3068 від 28 жовтня 2023 року, на ОСОБА_5 .

З момента народження доньки вона самостійно здійснює батьківське піклування щодо своєї доньки, про її фізичний та моральний стан, стан здоров`я.

У зв`язку з тим, що в свідоцтві про народження дитини відсутні відомості про батька, та підстави відсутності таких відомостей, заявниця не має документального підтвердження факту, що вона є одинокою матір`ю та є єдиним законним представником доньки, ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації та отримує соціальну допомогу на дитину, як одинока матір.

Документальне підтвердження факту, що заявниця є одинокою матір`ю ОСОБА_3 , необхідне їй для вирішення питань підтвердження громадянства України, реєстрації місця проживання малолітньої доньки без згоди батька, безперешкодного проживання на території будь-якої країни, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, забезпечення права доньки на виховання та освіту відповідно до її віку. Від встановлення даного факту залежить виникнення особистих та майнових прав доньки.

Ураховуючи, що виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав у заявниці на вчинення певних дій, зокрема, права на безперешкодний виїзд за кордон разом з дитиною, проживання за кордоном, забезпечення в подальшому права доньки на виховання та освіту, прямо залежать від існування юридичного факту, а саме, що ОСОБА_1 є одинокою матір`ю малолітньої ОСОБА_6 , а інша можливість одержати документ, що посвідчує вказаний факт, відсутня, заявниця вимушена звертатися до суду.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відсутність рішення про встановлення факту, що заявниця є одинокою матір`ю ОСОБА_3 перешкоджає їй вирішувати питання підтвердження громадянства України, реєстрації місця проживання малолітньої доньки без згоди батька, безперешкодного проживання на території будь-якої країни, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, забезпечення права доньки на виховання та освіту відповідно до її віку, реалізації права на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон для дитини, проживання за кордоном.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник Мякота Т.М. яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу посилаючись на те що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким встановити факт, що ОСОБА_1 є одинокою матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не звернув уваги на доводи заявника про те, що свідоцтво про народження дитини, в якому відсутні відомості про батька, видане країною - агресором російською федерацією, що в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження України актовий запис про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутній, в зв`язку з чим отримати витяг з ДРАЦС про державну реєстрацію народження ОСОБА_3 з зазначенням підстав відсутності запису відомостей про батька, заявник позбавлена можливості, а отже не має документального підтвердження самостійного виховання та утримування дитини без участі батька. Суд неправомірно зазначив, що за відсутності рішення суду про встановлення факту , заявник ОСОБА_1 є одинокою матір`ю, оскільки отримує допомогу, як одинока мати. Висновок суду про те, що вона зареєструвала місце проживання малолітньої дитини є припущенням. Станом на момент звернення з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, та на момент звернення з апеляційною скаргою, місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , не зареєстроване та її місце проживання зазначене за місцем реєстрації матері. Заявницею було зазначено, що встановлення факту її необхідно для проживання за кордоном та підтвердження в інших країнах, того що вона самостійно виконує усі права щодо дитини без згоди батька, оскільки забезпечення права доньки на виховання та освіту, матеріальну допомогу в країнах Європи прямо залежать від доведеності існування юридичного факту, що вона є одинокою матір`ю. Заявниця планує переїхати до країни Ізраїль, де проживають її близькі родичі. Для того, щоб донька заявниці змогла проживати з нею на законних підставах на території Держави Ізраїль, вона повинна представляти його інтереси у відповідних органах, та мати документальне підтвердження факту того, що вона є одинокою матір`ю та єдиним опікуном доньки, законодавство Ізраїлю вимагає рішення суду про одноосібну опіку над неповнолітньою дитиною. Суд першої інстанції не врахував, що мають бути захищені найкращі інтереси неповнолітньої дитини, зокрема з метою проживання із сім`єю (мамою) в іншій державі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Бєлгород, Бєлгородська область, Російська Федерація, про що 21 червня 2019 року складений запис акту про народження № 3 та видано управлінням ЗАГС адміністрації міста Бєлгород 93100022 свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . Відомості про батька відсутні, матір`ю зазначена ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 8 - 10).

Відповідно до довідки про народження №Р-04376, від 21 червня 2019 року виданою управлінням ЗАГС адміністрації міста Бєлгород, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Бєлгород, Бєлгородська область, Російська Федерація, про що 21 червня 2019 року складений запис акту про народження № 3. Відомості про батька відсутні, матір`ю зазначена ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 28.10.2023 заявниця змінила прізвище на ОСОБА_5 , оскільки між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , було укладено шлюб, про що 28 жовтня 2023 року складено відповідний запис за № 3068, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 12).

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади (а.с. 5).

Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3020- від 25 жовтня 2022 року ОСОБА_7 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Даними довідки від 25.10.2022 №6320- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Відповідно до довідки управління соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації Харківської області № 02-18/1626 від 12 березня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УСЗН КРАСНОГРАДСЬКОЇ РДА і отримала допомогу одиноким матерям на дітей за період з серпня 2023 року по січень 2024 року у розмірі 2224,60 грн (а. с. 13).

У відповідь на адвокатський запит представника ОСОБА_2 Берестинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Берестинському районі Харківської області повідомив, що чинним законодавством не передбачено видача довідок про реєстрацію шлюбу ( а.с…).

Листом від 06.03.2025 року №02-19/1486 Берестинської районної державної адміністрації Харківської області Управління соціальної та ветеранської політики повідомлено, що згідно з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери на підставі поданих гр. ОСОБА_1 заяв та декларацій про доходи від 26.02.2024 року та 13.08.2024 року родині було відмовлено в призначені допомоги на дітей одиноким матерям як середньомісячний сукупний дохід сім`ї перевищує рівню прожиткового мінімуму для сім`ю. Станом на 06.03.2025 гр. ОСОБА_1 не перебуває на обліку в Управлінні соціальної та ветеранської політики Берестинської районної державної адміністрації як отримувач допомоги на дітей одиноким дітей.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 2, 4-5, 13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 зробила правовий висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду можливо якщо зазначений факт безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, суд може встановити факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

Згідно ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Термін «одинока матір» на законодавчому рівні не визначено, проте відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.1992 р. № 9 одинокою матір`ю вважають жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама. Отже, основним критерієм для визначення статусу одинокої матері є: виховання та утримування дитини без участі батька. Одержання жінкою аліментів від батька дитини, ведення з ним спільного господарства позбавляє статусу одинокої матері.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач, звертаючись в суд з заявою про встановлення факту, що вона є одинокою матір`ю зазначила, що встановлення цього факту має юридичне значення для вирішення питань, пов`язаних із підтвердженням громадянства України, реєстрацією місця проживання дитини без згоди батька, забезпеченням можливості безперешкодного проживання в будь-якій країні у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, реалізацією права дитини на виховання та освіту відповідно до віку, отриманням паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а також її безперешкодним виїздом і проживанням за межами України.

При цьому відсутні докази, що заявниця зверталась до зацікавлений осіб з питань реалізації належних дитині прав та отримував відмови у їх вирішенні з підстав ненадання документів на підтвердження того, що заявник є одинокою матір`ю.

Посилання заявниці в апеляційній скарзі на те, що вона має намір виїхати до Ізраїлю, де нібито обов`язковим для представлення інтересів дитини у відповідних органах є встановлення відповідного юридичного факту, не підтверджені належними та допустимими доказами. Суду не надано жодних офіційних документів, зокрема листів від уповноважених органів, роз`яснень, відповідей, відмов, перекладів нормативно-правових актів, чи будь-яких застережень щодо в`їзду до цієї країни, які б підтверджували необхідність такого встановлення.

Таким чином матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 має потребу у встановленні юридичного факту її статусу як одинокої матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст.154 Сімейного кодексу України, є єдиним законним представником своєї малолітньої дочки та має право звертатися до уповноважених органів з питань, що стосуються реалізації прав та інтересів дитини, що повністю спростовує твердження представника заявника ОСОБА_2 про необхідність встановлення факту для вирішення питань реєстрації місця проживання без згоди батька, забезпечення права доньки на виховання та освіту відповідно до її віку.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_2 не доведено наявності мети у встановленні юридично значущого факту.

Доводи скаржника щодо нібито існуючих обмежень у виїзді з дитиною за межі України без встановлення відповідного факту є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Мякоти Тетяни Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 30 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 10 липня 2025

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина