Справа № 539/1991/25
Провадження № 2/539/977/2025
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2025 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді Рудалєвої Л.В.,
при секретарі судового засідання Бас В.Г.,
за участі представниці відповідача адвокатки Шелудько О.О.,
позивач у судове засідання не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
УСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 16 травня 2024 року між відповідачем та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІТПЛЮС» (далі первісний кредитор) було укладено кредитний договір у формі електронного документа із використанням електронного підпису, відповідно до умов якого відповідач отримав у борг грошові кошти та зобов`язувався їх повернути та сплатити відсотки за їх користування, але не зробив цього.
10 жовтня 2024 року між первісним кредитором та позивачем було укладено договір факторингу, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача за заборгованістю, що виникла у зв`язку із його невиконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним з первісним кредитором. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання перед первісним кредитором щодо повернення кредитних коштів та сплати відповідних відсотків за користування ними, позивач, керуючись умовами договору факторингу звернувся за їх стягнення у судовому порядку.
Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми статей 626, 628, 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) щодо обов`язковості умов укладених договорів; статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» щодо належної форми кредитного договору електронної форми; статей 526, 530, 599, 610, 611, 612, 625 ЦК України, статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором та статей 512, 514 ЦК України щодо правових підстав зміни кредитора у зобов`язанні.
30 червня 2025 року відповідач до суду надіслав відзив, у якому заперечив проти заявлених позовних вимог, зазначивши, що позивач під час його подання не надав доказів у вигляді первинних бухгалтерських документів надання кредиту відповідачу. Крім того, відповідач зазначає, що позивач не надав доказів укладення із відповідачем кредитного договору та перерахування йому коштів. Крім того, вимога первісного кредитора в умовах кредитного договору сплатити комісію за користування коштами суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування»; витяг з Реєстру боржників з додатку до договору факторингу не підтверджує факту передачі позивачу права вимоги за кредитним договором, тим більше, що такого кредитного договору, на переконання відповідача, ним не укладалося.
Заяви, клопотання учасників справи
Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про здійснення розгляду цієї справи без його участі, а також не заперечував проти винесення заочного рішення.
До позовної заяви позивач додав клопотання про витребування інформації про перерахування кредитних коштів відповідачу АТ «ПУМБ», яке суд задовольнив.
27 червня 2025 року від представниці відповідача адвокатки Шелудько О.О. надійшло клопотання про надання дозволу на її участь у судових засіданнях у цій справі у режимі відеоконференції, яке суд задовольнив.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 06 травня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 03 червня 2025 року та витребувано від АТ «ПУМБ» інформацію.
Судове засідання відкладалося 02 липня 2025 року у зв`язку із неявкою учасників справи. У судовому засіданні оголошувалася перерва до 10 липня 2025 року.
У судове засідання, призначене на 03 червня та 02 липня 2025 року позивач/його представник не з`явилися, у матеріалах справи міститься їх клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Представниця відповідача у судовому засіданні, яке відбулося 02 липня 2025 року, позицію відповідача щодо неправомірності позовних вимог підтримала, просила з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
16 травня 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІТПЛЮС» (первісний кредитор) та відповідачем укладено Договір про споживчий кредит №140526 (далі кредитний договір) відповідно до пункту 2.1 якого первісний кредитор надає відповідачу (позичальнику) грошові кошти у борг, а позичальник зобов`язується їх повернути, сплатити проценти за користування ними, а також сплатити комісію за надання кредиту (а.с.21-24).
Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника (відповідача), що створений в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця (первісного кредитора) та доступний через веб-сайт кредитодавця (пункт 5.1 кредитного договору).
Сума кредиту становить 16 667,00 грн, надається не пізніше наступного дня після укладення кредитного договору у наступному порядку: 13 000,26 грн - на номер рахунку/картки позичальника № НОМЕР_2 в національній валюті, 3 666,74 грн погашення заборгованості за комісією (пункт 2.2.1 кредитного договору).
Комісія за управління кредитом складає 100 грн (пункт 2.4 кредитного договору). Комісія за надання кредиту 3 666,74 грн (пункт 2.5 кредитного договору).
Загальний строк кредитування 126 днів з 16 травня 2024 року (дата надання кредиту) до 19 вересня 2024 року (пункт 2.6 кредитного договору).
Аналогічні відомості про розмір кредиту, суму відсотків, строк його дії визначено у Паспорті споживчого кредитування (а.с.31-32).
Денна процентна ставка становить 0,6985 %, розрахована за формулою, визначеною Законом України «Про споживче кредитування» (пункт 2.7.1 кредитного договору).
Укладення кредитодавцем та позичальником кредитного договору в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальником, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (пункт 5.4 кредитного договору).
Кредитний договір укладено шляхом підписання його сторонами, зі сторони відповідача з використанням одноразового ідентифікатора (а.с.24).
Згідно з графіком платежів, які є невід`ємною частиною кредитного договору (а.с.24, зворотна сторона) сума чистого кредиту становить 13 000,26 грн, сума кредиту за договором 16 667,00 грн, проценти за користування кредитом 10 993,33 грн, комісія за надання кредиту 3 666,74 грн. Загальна вартість кредиту становить 31 336,07 грн.
Згідно з Довідкою №5 первісного кредитора від 29 січня 2025 року №141/29-01 відповідачу перераховано через ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» кошти на виконання умов кредитного договору у сумі 13 000,26 грн (12 рядок таблиці, а.с.44).
Крім того, згідно з інформацією АТ «ПУМБ», отримано на виконання ухвали суду, 16 травня 2025 року о 18:30:54 на платіжну картку відповідача була зарахована сума 13 000,26 грн (а.с.79).
З картки обліку первісного кредитора щодо кредитного договору (а.с.49-50) вбачається, що відповідач протягом дії кредитного договору здійснив часткове погашення боргу за кредитним договором, а саме: 30 травня, 13 червня 2024 року по 3 074,37 грн. Таким чином, відповідач сплатив заборгованість за кредитним договором у сумі 6 148,74 грн.
10 жовтня 2024 року між первісним кредитором та позивачем було укладено Договір факторингу № 10102014 (далі договір факторингу), відповідно до умов якого первісний кредитором відступив позивачу право вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і до відповідача (а.с.52-56).
Відповідно до пункту 4.1 договору факторингу право вимоги переходить з моменту підписання сторонами Реєстру прав вимог та Акту приймання-передачі. Реєстр прав вимоги №2, який є додатком до договору факторингу, містить інформацію про заборгованість відповідача за кредитним договором (а.с.57). Акт приймання-передачі, який укладено на виконання умов договору факторингу, містить інформацію про передачу права вимоги до боржників (а.с.58). Оплата за відступлення права вимоги за договором факторингу підтверджується платіжною інструкцією від 12 листопада 2024 року №4519 (а.с.59)
Відповідно до Реєстру прав вимог № 2 (а.с.57) та довідки позивача (а.с.51) заборгованість відповідача за кредитним договором з 10 жовтня 2024 року до 24 березня 2025 року складає 22 114,59 грн, з яких: 14 233,78 грн тіло кредиту, 7 279,81 грн відсотки за кредитом, 601,00 грн комісія.
Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним ним кредитним договором відповідно до умов договору факторингу.
Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України), Законом України «Про споживче кредитування»(далі Закон про споживче кредитування), законом України «Про електронну комерцію» станом на дату виникнення спірних правовідносин.
Не погоджуючись із відповідачем, який не сплачував заборгованість за кредитним договором, керуючись положеннями договору факторингу, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.
Норми права, які застосував суд
Згідно зі статею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері врегульовано Законом про споживче кредитування.
Так, пунктом 1-1 частини першої статті 1 Закону про споживче кредитування визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону про споживче кредитування загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Частиною другою статті 8 Закону про споживче кредитування визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит (частина перша статті 11 Закону про споживче кредитування).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону про споживче кредитування).
Оцінка суду
Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду обгрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя статті 263 ЦПК України).
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача слід задовольнити частково з огляду на таке.
Передусім суд зазначає, що відповідно до змісту статей 526, 527, 530, 627, 628 ЦК України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.
Позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, звертає увагу суду на те, що відповідач не виконав умови укладеного ним в електронному вигляді кредитного договору, а тому заборгованість слід стягнути у судовому порядку.
Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, зазначає, що позивач під час його подання не надав доказів у вигляді первинних бухгалтерських документів надання кредиту відповідачу. Крім того, відповідач зазначає, що позивач не надав доказів укладення із відповідачем кредитного договору та перерахування йому коштів. Крім того, вимога первісного кредитора в умовах кредитного договору сплатити комісію на користування коштами, суперечить вимогам Закону про споживче кредитування; витяг з Реєстру боржників з додатку до договору факторингу не підтверджує факту передачі позивачу права вимоги за кредитним договором, тим більше, що такого кредитного договору, на переконання відповідача, ним не укладалося.
Суд, оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи, чинне законодавство України із вказаного спірного питання, дійшов наступних висновків.
По-перше, було зазначено вище, стаття 205 ЦК України надає право укладати договір, серед іншого у письмовій (електронній) формі. Крім того, Закон України «Про електронну комерцію» визначає, що договір, підписаний у порядку, визначеному цим Законом, якому передував обмін електронними повідомленнями, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач уклав із позивачем кредитний договір із додатками до цього Паспортом споживчого кредитування, Правилами надання коштів у кредит та графіком платежів шляхом підписання своїм електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, як того вимагає кредитний договір і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
Таким чином, аналізуючи норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію», а також матеріали справи, зокрема умови кредитного договору та додатків до нього, суд дійшов висновку, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт Кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, Кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу.
Судом встановлено, що відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе.
В силу вимог статей 629 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний виконувати кредитний договір відповідно до його умов та вимог закону.
Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням статті 617 ЦК України.
Перерахування коштів відбулося, що підтверджено інформацією, отриманою на виконання ухвали суду від АТ «ПУМБ», про те, що на картку позивача (номер зазначено у кредитному договорі) 16 травня 2025 року (день укладення кредитного договору) було перераховано кредитні кошти у сумі 13 000,36 грн (сума, передбачена кредитним договором).
Наявність у відповідача цих коштів та згоду з їх отриманням у зв`язку із виконанням первісним кредитором зобов`язань за кредитним договором підтверджує та обставина, що, як було зазначено вище, відповідач частково сплатив кошти у сумі 6 148,74 грн, виконуючи свої зобов`язання за кредитним договором. У зв`язку з чим у суду відсутні сумніви щодо укладення первісним кредитором та відповідачем кредитного договору, а тому не погоджується із доводами відповідача щодо того, що кредитний договорі не укладався. Первинні бухгалтерські документи, які на переконання відповідача підтверджували б укладення сторонами кредитного договору, не надані ним до матеріалів позовної заяви, не спростують сам факт укладення кредитного договору та перерахування коштів, оскільки цей факт підтверджується іншими документами, що містяться у матеріалах справи.
По-друге, проаналізувавши зміст договору факторингу, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача за кредитним договором відповідно до вимог статей 512, 514 та 516 ЦК України була правомірно передана позивачу. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав у строк взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивач має підстави вимагати від відповідача їх виконання відповідно до умов договорів факторингу.
Суд не погоджується із доводами відповідача, що витяг з Реєстру боржників з додатку до договору факторингу не підтверджує факту передачі позивачу права вимоги за кредитним договором з огляду на таке. Як було зазначено вище, факт передачі права вимоги підтверджується Актом приймання-передавання Реєстру боржників. Матеріали справи містять і Акт приймання-передавання, і витяг з Реєстру боржників, який передавався, а також відповідне доручення щодо оплати за договором факторингу.
Таким чином, у суду відсутні сумніви щодо укладення між первісним кредитором та позивачем договору факторингу, на підставі якого позивач має право вимагати від відповідача сплати заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, враховуючи, що первісний кредитор виконав свою частину зобов`язання згідно з умовами кредитного договору (перерахував кошти на картковий рахунок відповідача, користуючись послугами АТ «ПУМБ»), а відповідач не виконав свої зобов`язання в повному обсязі не повернув суму кредиту та не сплатив відсотки за його користування, керуючись змістом договору факторингу, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем слід стягнути, а тому позовні вимоги є обгрунтованими.
При цьому, що стосується суми заборгованості, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача у зв`язку із невиконанням вимог кредитного договору, суд зазначає таке.
Що стосується стягнення комісії за користування кредитом, суд зазначає таке.
З аналізу вимог пункту 4 частини першої та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» суд вбачає, що цей Закон передбачає право фінансової установи встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Зважаючи на вимоги вказаних вище статей 11 та 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку, що умови, за яких нараховується комісія за отримання кредитних коштів, мають бути чітко виписані у кредитному договорі. Зі змісту кредитного договору вбачається можливість нарахування комісії за надання кредиту. При цьому, не конкретизовано, за які саме послуги ця комісія нараховується.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22) зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Вказаний висновок Верховного Суду кореспондується зі спірними правовідносинами, оскільки відповідач також надає фінансові послуги та на нього розповсюджуються норми Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, суд погоджується із позицією позивача щодо того, що вимога позивача щодо стягнення комісії за кредитним договором не узгоджується із нормами Закону України «Про споживче кредитування», оскільки умова кредитного договору щодо стягнення комісії за надання інформації за ним є нікчемною.
Отже, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму кредитних коштів, перерахованих відповідачу на його платіжну картку на виконання умов кредитного договору - 13 000,26 грн, а також проценти за користування кредитом, які складають: 7 279,81 грн. Загальна заборгованості становить 20 280,07 грн.
За вказаного вище правового врегулювання, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач заперечуючи проти заявлених позовних вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам позивача та відповідача та доказам, що це підтверджують, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково.
Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Щодо судового збору суд зазначає таке.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє частково, судовий збір стягується із відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог, а саме: 2 221,34 грн.
Що стосується витрат, пов`язаних із розглядом справи, а саме: витрат на правову допомогу суд зазначає таке.
Позивач, серед іншого, заявив вимогу щодо відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат було надано до матеріалів справи Договір про надання правової допомоги № 04/02/25-01від 04 лютого 2025 року та додаткову угоду до нього (далі Договір) (а.с.60-62), та Акт прийому-передачі наданих послуг від 04 лютого 2025 року (далі Акт) (а.с.63).
Зі змісту Договору та Акта вбачається, що вартість правових послуг складає 7 000,00 (сім тисяч ) гривень.
Проаналізувавши Договір та Акт, суд дійшов висновку про те, що витрати на правничу допомогу слід зменшити з огляду на таке.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається із змісту Договору та Акту, послуги адвоката становлять 7 000,00 грн.
Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).
Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що види робіт, зазначені у Договорі та Акті та, мають не обґрунтовано завищену вартість, з огляду на складність справи (стягнення заборгованості складає 22 114,59 грн, кількість кредитних договорів 1 (один), зміст позовних вимог є стандартизованим та обсяг документів, доданих до позовної заяви) та фактично виконаній адвокатом роботі (наданих послуг) (представник позивача не брав участі у судових засіданнях у цій справі), часові, витраченому на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн не відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи, сталою правовою позицією і безумовно є завищеними, тому вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення із відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. Під час визначення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України.
Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 205, 526, 527, 530, 627, 628, 617, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування», статтями 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 281, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
судовий збір у сумі 2 221 (дві тисячі двісті двадцять одна) гривня 34 (тридцять чотири) копійки;
понесені витрати на правову допомогу у сумі 3 000 (три тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», адреса місцезнаходження: 02090, місто Київ, Харківське шосе, будинок №19, офіс №2005, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Лубенського міськрайонного суду

Полтавської області Л.В. Рудалєва