Провадження № 2-п/522/82/25
УХВАЛА

03 липня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Морозовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2015 року по цивільний справі 522/21927/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства АБ «Порто-Франко» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулось Публічне акціонерне товариство АБ «Порто-Франко» 18.11.2014 року з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2015 року позовні вимоги, були задоволені.

До Приморського районного суду міста Одеси відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20 травня 2015 року по цивільний справі № 522/21927/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства АБ «Порто-Франко» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено у її відсутність, поштові повідомлення вона не отримувала та з рішенням вона не згодна. При цьому, вказано, що судом не враховано, що в рішенні ставиться питання про додаткові стягнення в період до 21.03.2011 року (док. 9, дод. 9) тобто позовні вимоги заявлені в позові від 18.11.2014 року у справі №522/21927/14-ц були розглянуті судом у справі №2-3684/11, тому повторне стягнення є протизаконним.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав подану заяву, наполягаючи на задоволенні.

Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Отже, з огляду на зазначене та тривалість розгляду заяви, суд не вбачає підстав для подальшого відкладення розгляду та вирішує справу на підстав наявних у справі матеріалів.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату та час судового засідання належним чином.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали вищезазначеної цивільної справи, та докази, надані сторонами, суд вважає, що дана заява задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Судом встановлено, що Приморським районним судом м. Одеси 20 травня 2015 року було ухвалено заочне рішення, яким задоволено позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНОГО БАНКУ «ПОРТО-ФРАНКО», МФО 328180, ідентифікаційний код 13881479 до ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 ; паспорт НОМЕР_2 виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області від 03.02.1997 року та ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_3 ; паспорт серії НОМЕР_4 виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 08.07.1997 року. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 ; паспорт НОМЕР_2 виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області від 03.02.1997 року та ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_3 ; паспорт серії НОМЕР_4 виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 08.07.1997 року заборгованість за кредитним договором №445/1-07 від 22 лютого 2007 року в загальному розмірі 43 175,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 28.10.2014 року становить 559 163,40 гривень, з яких: за кредитом 636,12 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 28.10.2014р. становить 8 238,36 гривень; за відсотками за період з 01.06.2010 року по 31.07.2012 року 29 146,27 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 28.10.2014р. становить 377 471,74 гривень; за пенею за виникнення простроченої заборгованості за період з 11.04.2013 року по 28.10.2014 року 13 393,10 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 28.10.2014р. становить 173 453,30 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 ; паспорт НОМЕР_2 виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області від 03.02.1997 року та ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_3 ; паспорт серії НОМЕР_4 виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 08.07.1997 року на користь держави судовий збір у сумі 1827 гривень з кожного.

16 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено у його відсутність та з рішенням він не згодний.

06 липня 2015 року ухвалою суду заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2015 року по цивільний справі 522/21927/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства АБ «Порто-Франко» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

16 грудня 2015 року рішенням апеляційного суду Одеської області задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 .

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2015 року скасоване, ухвалено нове. Позов Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Порто-Франко» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_5 ) на користь Публічного Акціонерного Товариства Акціонерного Банку «Порто-Франко», МФО 328180, , рахунок № 29092954 заборгованість за кредитним договором у розмірі 377 471 гривня 74 копійки. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1827 гривень. В задоволені інших позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Порто-Франко» відмовлено.

22 березня 2023 року ухвалою Одеського апеляційного суду відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2015 року за нововиявленими обставинами. Залишено в силі рішення апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства АБ «Порто-Франко» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

30 травня 2025 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20 травня 2015 року.

У відповідності до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Жодного доказу на підтвердження поважності причин нез`явлення в судове засідання та неподання заперечень на позов заявником не надано.

Крім того, з заяви представника відповідача ОСОБА_1 слідує, що 06 липня 2015 року ухвалою суду вже вирішувалось питання за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2015 року по цивільний справі 522/21927/14-ц. При цьому, в ухвалі від 06 липня 2015 року зазначено, що в судовому засіданні представник заявника та відповідач ОСОБА_1 заяву підтримали, просили її задовольнити. Тобто, ОСОБА_1 було відомо про наявність заочного рішення з 06 липня 2015 року, однак по сплину майже 10 років, а саме 30.05.2025 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20 травня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однією з засад цивільного судочинства, згідно п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства», (п. 57). Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть права. Більше того, встановлене державою обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (п. 65), рішення від 18 лютого 1999 р. у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 59), рішення від 10 травня 2001 р. у справі «Т.Р. та К.М. проти Сполученого Королівства» (п. 98), рішення від 10 травня 2001 р. у справі «Z. Та інші проти Сполученого Королівства» (п. 93).

Також, суд враховує, що заявником не додано доказів, якими він обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача та які мають мати істотне значення для правильного вирішення спору для можливості скасування заочного рішення відповідно до вимог ст. 288 ЦПК України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Неподання суду доказів, якими заявник обґрунтовує необхідність скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2015 року, унеможливлює встановлення їх наявності та істотності значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України в результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

З урахуванням наведеного вище суд вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України підстави для скасування заочного рішення суду відсутні, у зв`язку із чим заява підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись: ст.ст. 4,12,13,76,258-261,287, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2015 року по цивільний справі 522/21927/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства АБ «Порто-Франко» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Роз`яснити учасникам судового процесу, що у відповідності до ч.4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: