Справа № 212/8568/25
У Х В А Л А

25 липня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Покровського районного суду міста Кривого Рогу Борис О.Н., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників

встановив:

24 липня 2025 року до Покровського районного суду міста Кривого Рогу надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

На підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 липня 2025 року матеріали вказаної справи були передані в провадження судді Борис О.Н.

Вирішуючи питання щодо прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, вважаю, що позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 184 ЦПК України, позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 187 ЦПК України передбачено, що за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку. передбаченому ст. 185 цього Кодексу.

Відкриття провадження у справі позовного провадження є визначальною стадією судового процесу і може здійснюватись судом лише у випадку відповідності поданої позовної заяви вимогам, визначеним процесуальним законом. За змістом ст.185 ЦПК України у випадку встановлення суддею невідповідності поданої позовної заяви вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України, він постановляє ухвалу про залишення такої заяви без руху, яка з огляду на засади обов`язковості судових рішень є обов`язковою для позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України наслідки, пов`язані з невиконанням вимог такої ухвали суду, несе сторона позивача.

У зв`язку із зазначеним, звернення позивача до суду зобов`язує суддю до вчинення необхідних процесуальних дій з метою з`ясування можливості відкриття провадження у цивільній справі. Зокрема, з`ясуванню підлягають питання чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, для повернення позовної заяви, для відмови у відкритті провадження у справі.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Так, згідно з ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч. 5 ст. 177 ЦПК України).

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону та своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності це закріплена за власником можливість у межах, що допускають законом, володіти, користуватися й розпоряджатися майном за своїм розсудом й у своєму інтересі. Стаття 319 ЦК України встановлює загальні правила та межі здійснення права власності.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права.

Так, позивач є власницею частини квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_4 , належну їй частку квартири успадкували ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , в рівних частках. На підставі договору дарування від 02 березня 2018 року, ОСОБА_6 подарувала частку квартири позивачу. Також на підставі договору дарування від 27 січня 2025 року, ОСОБА_5 подарував позивачу частку вищевказаної квартири. Власником решти частки квартири є відповідач ОСОБА_3 . Позивач з 12 липня 2021 року зареєстрована та постійно проживає в квартирі, несе одноособово тягар утримання. Відповідач в квартирі ніколи не проживав, не користувався нею, не виявляє зацікавленості у житловому приміщенні. За відомостями знайомих є громадянином РФ. Частка відповідача у майні є незначною 1/4, виділ такої частки у натурі є неможливим. Просила суд припинити право власності ОСОБА_3 на 1/4 часту вищевказаної квартири, стягнути з останнього на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/4 квартири у розмірі 136 225,00 грн, визнати за позивачем право спільної власності на частку вказаної квартири.

Водночас, за текстом позовної заяви не зазначено розмір частки квартири у спільній частковій власності за адресою АДРЕСА_2 , що належить позивачу, розмір частки вказаної квартири, яка була подарована позивачу на підставі договорів дарування, розмір частки, яка була успадкована відповідачем після смерті ОСОБА_4 , а також не зазначено в прохальній частині розмір частки у спільній частковій власності, яку позивач просить суд визнати за нею. Натомість, за текстом позовної заяви замість зазначення розміру часток міститься символ «?», що унеможливлює встановлення дійсних обставин справи.

Окрім того, у позові зазначено, що на підставі договору дарування від 02 березня 2018 року ОСОБА_6 подарувала позивачу частку квартири за вищевказаної адресою. Водночас, доказів на підтвердження вказаних обставин справи до позову долучено не було.

Також позивач зазначає, що після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 успадкували право власності на вищезазначену квартиру в рівних частках, однак доказів на підтвердження вказаних обставин справи до позову також не долучено.

Окрім того, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на відомості з Реєстру права власності на нерухоме майно, копія інформації з якого додано до позову.

Водночас, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 містить відомості станом на 24.12.2020 року.

Отже, для підтвердження дійсних обставин справи позивачу слід додати до позову відомості з вищевказаного Реєстру, які є актуальними станом на час звернення до суду.

Також обґрунтовуючи обставини справи, позивач зазначає, що відповідач в квартирі ніколи не проживав, не користувався нею, не виявляє зацікавленості у житловому приміщенні, та може бути громадянином РФ. Водночас, будь-яких доказів на підтвердження вказаного позивач до суду не надає.

Окрім того, в позові зазначено, що представником позивача направлявся запит до Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області щодо надання відомостей про відповідача, копію відповіді на який додано до позову. Водночас, в матеріалах позову відсутня копія вказаного запиту, яка підтверджувала б дану обставину.

Також у позові заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/4 квартири у розмірі 136 225,00 грн, однак позовна заява не містить розрахунків вказаної суми, які б підтверджували обґрунтованість такого розміру стягнення з відповідача.

Окрім того, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Водночас, в супереч вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві відсутні будь-які відомості щодо відповідача, що унеможливлює ідентифікувати останнього.

Разом з тим, в доданих до позову документах, зокрема відповіді ГУ ДМС у м. Кривому Розі міститься інформація щодо дати народження відповідача тощо.

Суд звертає увагу, що недотримання вищевказаних вимог є перешкодою до відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Отже, вищевказані вимоги закону позивачем не виконані, позовна заява не містить підтверджень викладених фактичних обставин справи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача, а також позов подано без дотримання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Таким чином, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, підтвердження та встановлення усіх обставин по справі позивачу необхідно привести позовну заяву у відповідність до вимог Закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

При цьому, судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків, повідомивши, що відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників залишити без руху та надати позивачу строк на усунення недоліків 5 (п`ять) днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання ухвали в зазначений строк позовна заява буде вважатись неподаною та буде повернена зі всіма доданими до неї документами.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала складена та підписана 25 липня 2025 року.

Суддя О. Н. Борис