Справа № 343/1822/23
Провадження № 22-ц/4808/686/25
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Василишин Л.В., Девляшевського В.А.,

секретар Гудяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Моленя Ростислава Богдановича на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майна спадковим, визнання права на спадкове майно та стягнення компенсації, а також про визнання права забудовника в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання майна спадковим, визнання права на спадкове майно та стягнення компенсації.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його син ОСОБА_5 . Після його смерті він ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті сина. Мати спадкодавця ОСОБА_3 07.07.2022 року подала заяву про відмову від спадщини на його користь. Окрім нього та його дружини спадкоємцями першої черги також є дружина спадкодавця ОСОБА_1 та неповнолітній син спадкодавця ОСОБА_4 ..

Позивачу після смерті сина ОСОБА_5 видані свідоцтва про право на спадщину за законом на частку нерухомого майна, на частку транспортного засіб марки "Мерседес-Бенз 280", 1999 р.в., квадроциклу марки "Аутлендер", 2016 р.в., всюдиходу марки "Поляріс", 2019 р.в..

Також до спадкового майна ОСОБА_5 належать транспортні засоби, які спадкодавець набув у шлюбі із ОСОБА_1 , проте зареєстровані вони на ім`я відповідачки.

До транспортних засобів належать:

- транспортний засіб марки "Toyota FJ Cruiser", 2013 р.в., кузов № НОМЕР_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу 2642/2021/2735056 транспортного засобу від 13.08.2021;

- транспортний засіб марки "Volvo XC40", 2020 р.в., кузов № НОМЕР_2 , що підтверджується посвідченням про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , який виданий Державною митною службою України, та електронним декларуванням UA/, про ввезення цього автомобіля на ім`я відповідачки 20.05.2021;

- транспортний засіб марки "Volkswagen Caddy", 2004 р.в., кузов № НОМЕР_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу 6575/19/005371 від 23.04.2019.

Вказані автомобілі були спільною сумісною власністю спадкодавця та ОСОБА_1 , як набуті у шлюбі, тому у склад спадщини увійшла їх 1/2 частка. Отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане спадкове майно позивач позбавлений можливості, оскільки транспортні засоби ОСОБА_1 після відкриття спадщини відчужила, тому він просив стягнути на його користь грошову компенсацію в розмірі 1/4 частки вартості відчуженого майна.

Позивач просив визнати 1/2 частку транспортного засобу марки "Toyota FJ Cruiser", 2013 р.в., кузов № НОМЕР_1 ; транспортного засобу марки "Volvo XC40", 2020 р.в., кузов № НОМЕР_2 , транспортного засобу марки "Volkswagen Caddy", 2004 р.в., кузов № НОМЕР_2 , спадковим майном ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за позивачем право на частину спадкового майна, а саме на 1/4 частку вартості відчуженого відповідачкою транспортного засобу марки "Toyota FJ Cruiser", 2013 р.в., кузов № НОМЕР_1 ; 1/4 частку вартості відчуженого відповідачкою транспортного засобу марки "Volvo XC40", 2020 р.в., кузов № НОМЕР_2 ; 1/4 частку вартості відчуженого відповідачкою транспортного засобу марки "Volkswagen Caddy", 2004 р.в., кузов № НОМЕР_2 ;

- стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію вартості належної йому частки у спадковому майні ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 580766,25 грн, що складається з 1/4 частки вартості відчуженого відповідачкою транспортного засобу марки "Toyota FJ Cruiser", 2013 р.в., кузов № НОМЕР_1 , у розмірі 181080,50 грн; 1/4 частки вартості відчуженого відповідачкою транспортного засобу марки "Volvo XC40", 2020 р.в., кузов № НОМЕР_2 , у розмірі 350000,00 грн; 1/4 частки вартості відчуженого відповідачкою транспортного засобу марки "Volkswagen Caddy", 2004 р.в., кузов № НОМЕР_2 , у розмірі 49685,75 грн.,

- стягнути судові витрати на його користь .

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спадковим, визнання права на спадкове майно та стягнення компенсації задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості його частки у спадковому майні в розмірі 580766,25 грн, що складається з 1/4 частки вартості транспортних засобів: марки "Toyota FJ Cruiser", 2013 року випуску, "Volvo XC40", 2020 року випуску, "Volkswagen Caddy", 2004 року випуску.

В решті позовних вимог відмовлено .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5807,66 грн сплаченого судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1209,36 грн недоплаченого судового збору.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права забудовника в порядку спадкування, визнання права власності на частину земельної ділянки залишений без розгляду. (т.1 а.с.148)

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Молень Р.Б. безпосередньо до апеляційного суду подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2025 року в частині задоволених вимог скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України "Про нотаріат" при видачі свідоцтва перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Згідно з ч.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Відповідно до ч. 4ст. 49 ЗУ "Про нотаріат", на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Таким чином, передумовою звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав є наявність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У матеріалах справи відсутня мотивована відмова нотаріуса у видачу свідоцтва про право на спадщину на транспортні засоби, що є предметом спору у даній справі. За таких обставин вирішення цього спору за відсутності постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в судовому порядку є неможливим.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від позивача ОСОБА_2 не надходив, відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду від 02 травня 2025 року справа призначена до судового розгляду в Івано-Франківському апеляційному суді на 10 червня 2025 року.

Розгляд справи в апеляційному суді 10.06.2025 року відкладений за заявою представника відповідача ОСОБА_6 на 02.07.2025 року у зв`язку із перебуванням адвоката у відпустці. 02.07.2025 року адвокат подав заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, яке призначено раніше. 10.06.2025 року представник про такі обставин апеляційний суд не інформував. 02.07.2025 року колегією суддів був розпочатий розгляд справи, оголошена перерва до 10.07.2025 року для виклику відповідачки та її представника адвоката Моленя Р.Б. в судове засідання.

У судове засідання 10.07.2025 року відповідач ОСОБА_1 , її представник адвокат Молень Р.Б., треті особи не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Разом з тим частина друга вказаної статті передбачає, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційне провадження у справі відкрито 18 квітня 2025 року.

Як визначено статтею 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

10 червня 2025 року строк розгляду справи продовжений в межах, визначених ч.2 ст.371 ЦПК України.

В постанові Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі №910/12842/17 зазначено, що довод сторони про неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. В даній справі суд врахував, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, в матеріалах справи наявний відзив позивача на апеляційну скаргу і участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, тому дійшов правильного висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів також враховує, що представник відповідача був належним чином повідомленим про розгляд справи 10.07.2025 року, жодних заяв, в тому числі про відкладення розгляду справи, суду не направляв.

Крім того, представник відпоідача адвокат Молень Р.Б. реалізував процесуальні права шляхом подачі апеляційної скарги.

З вищенаведеного можна дійти до висновку, що процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Іванів О.Б. доводи апеляційної скарги заперечували, вважають рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 8).

ОСОБА_5 є сином позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 9).

Спадкодавець ОСОБА_5 перебував з 13.08.2009 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 10).

ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_1 мали дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_5 його спадкоємці ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та імені малолітньої дитини ОСОБА_4 , а також ОСОБА_2 звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 12, 13)

Матір спадкодавця ОСОБА_3 відмовилася від прийняття спадщини за законом на користь позивача ОСОБА_2 (а.с. 14).

На підставі поданих заяв була зареєстрована спадкова справа № 69432478 (т. 1 а.с. 15, 16, 17).

ОСОБА_2 подав до нотаріуса заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 18), на підставі якої отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.05.2023. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з урахуванням 1/4 частки у спадщині, від якої відмовилася ОСОБА_3 , з 1/2 частки приміщення "Свинарник", що знаходиться в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 19). ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та від імені малолітнього сина ОСОБА_4 , також отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.06.2023. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з 1/2 частки приміщення "Свинарник", що знаходиться в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 21).

Крім того, зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.07.2023, видача якого зареєстрована в Спадковому реєстрі (т. 1 а.с. 23), суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/2 частці спадщини, а саме: транспортного засобу марки "Mercedes-Bens 280", 1999 р.в., р.н. НОМЕР_4 , квадроцикла марки "Can-Am Outlender 1000XMR", 2016 р.в., р.н. НОМЕР_5 , всюдихода марки "Polaris RZR XP 1000 EPS", 2019 р.в., р.н. НОМЕР_6 (т. 1 а.с. 22).

Також ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину у спільній сумісній власності, зокрема і щодо спірних транспортних засобів (т.1 а.с. 24), проте нотаріус повідомила йому, що для видачі свідоцтва йому слід подати правовстановлюючий документ, виданий за померлим, про що вказала в своєму повідомленні № 36/01-16 від 15.05.2023 (т. 1 а.с. 25).

На підтвердження того факту, що транспортні засоби марки "Toyota FJ Cruiser", 2013 р.в., кузов № НОМЕР_1 , марки "Volvo XC40", 2020 р.в., кузов № НОМЕР_2 та марки "Volkswagen Caddy", 2004 р.в., кузов № НОМЕР_2 , були спільною сумісною власністю його покійного сина та відповідачки ОСОБА_1 , придбаною під час шлюбу, позивач надав такі докази:

- договір купівлі-продажу 2642/2021/2735056 транспортного засобу від 13.08.2021, згідно з яким ОСОБА_1 13.08.2021 придбала автомобіль марки "Toyota FJ Cruiser", 2013 р.в., кузов № НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 26);

- договір комісії № 6575/19/005371 від 23.04.2019, згідно з яким ПП "Автотрейдінг-Волинь" в особі Мовшука В.І. (комісіонер) та ОСОБА_7 в особі ОСОБА_5 (комітент) домовились про те, що комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки "Volkswagen Caddy", 2004 р.в., кузов № НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 38), а також звіт комісіонера про виконання робіт згідно договору комісії 6575/19/005371, в якому сторони погодили суму продажу автомобіля не нижче 10448,00 грн (т. 1 а.с. 39);

- договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6575/19/005371 від 23.04.2019, відповідно до якого ОСОБА_1 23.04.2019 придбала в ПП "Автотрейдінг-Волинь" в особі ОСОБА_8 транспортний засіб марки "Volkswagen Caddy", 2004 р.в., кузов № НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 36);

- посвідчення про реєстрацію ТЗ на Одеській митниці та електронне декларування транспортного засобу марки "Volvo XC40", 2020 р.в., кузов № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 26.05.2021 (т. 1 а.с. 30-32).

На підтвердження факту відчуження ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 спірних транспортних засобів позивач надав:

- договір комісії № 8256/22/1/003438 від 30.06.2022, згідно з яким ОСОБА_1 30.06.2021 передала ТОВ "АЛЕФ ВЕСТ" автомобіль марки "Toyota FJ Cruiser", 2013 р.в., кузов № НОМЕР_1 , який був зареєстрований за власником 13.08.2021, для вчинення за плату щодо нього одного або декількох правочинів щодо продажу (т. 1 а.с. 28);

- договір купівлі-продажу транспортного засобу від 01.07.2022, відповідно до умов якого 01.07.2022 ТОВ "АЛЕФ ФЕСТ" передав автомобіль марки "Toyota FJ Cruiser", 2013 р.в., кузов № НОМЕР_1 , який був зареєстрований за власником 13.08.2021, у власність ОСОБА_9 . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 9400 грн (т. 1 а.с. 27);

- договір комісії № 8256/22/1/003437 від 30.06.2022, згідно з яким ОСОБА_1 30.06.2022 передала ТОВ "АЛЕФ ВЕСТ" автомобіль марки "Volvo XC40", 2020 р.в., кузов № НОМЕР_2 , який був зареєстрований за власником 15.07.2021, для вчинення за плату щодо нього одного або декількох правочинів щодо продажу (т. 1 а.с. 35);

- договір купівлі-продажу транспортного засобу 8256/22/001359 від 01.07.2022, відповідно до умов якого 01.07.2022 ТОВ "АЛЕФ ФЕСТ" передав автомобіль марки "Volvo XC40", 2020 р.в., кузов № НОМЕР_2 , у власність ОСОБА_10 . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 1400000 грн (т. 1 а.с. 33);

- договір комісії № 8256/22/1/003439 від 30.06.2022, згідно з яким ОСОБА_1 30.06.2022 передала ТОВ "АЛЕФ ВЕСТ" в особі ОСОБА_11 автомобіль марки "Volkswagen Caddy", 2004 р.в., кузов № НОМЕР_2 , який був зареєстрований за власником 23.04.2019, для вчинення за плату щодо нього одного або декількох правочинів щодо продажу (т. 1 а.с. 43);

- договір купівлі-продажу транспортного засобу 8256/22/001361 від 01.07.2022, відповідно до умов якого 01.07.2022 ТОВ "АЛЕФ ФЕСТ" в особі ОСОБА_11 передав автомобіль марки "Volkswagen Caddy", 2004 р.в., кузов № НОМЕР_2 , у власність ОСОБА_12 . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 8800 грн (т. 1 а.с. 42).

На підставі досліджених письмових доказів суд дійшов висновку, що спірне майно є майном подружжя ОСОБА_5 та відповідачки ОСОБА_1 , оскільки придбано в період шлюбу.

Такі обставини відповідачкою не спростовані під час розгляду справи.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що майно, частка в якому повинна була перейти до позивача як до спадкоємця, відчужене відповідачкою іншим особам, які є добросовісними набувачами, тобто воно не збереглося, а тому суд вважає, що позивач за аналогією ст. 1280 ЦК України має право на компенсацію його частки у такому майні в грошовому еквіваленті, про що і просить останній.

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/109-24/1970-АВ від 24.05.2024, ринкова вартість аналогічного автомобіля марки "Toyota FJ Cruiser", 2013 р.в., кузов № НОМЕР_1 , станом на 30.06.2022 становила 724322,00 грн. Ринкова вартість аналогічного автомобіля марки "Volkswagen Caddy", 2004 р.в., кузов № НОМЕР_2 , станом на 30.06.2022 становила 198743,00 грн (т. 2 а.с. 49-55).

Згідно з дослідженими в судовому засіданні доказами, вартість 1/4 частки транспортного засобу марки "Toyota FJ Cruiser" складає 181080,50 грн (724322,00 грн:4), 1/4 частки транспортного засобу марки "Volkswagen Caddy" - 49685,75 грн (198743,00 грн:4), 1/4 частки транспортного засобу марки "Volvo XC40" - 350000,00 грн (1400000грн:4). Вартість часток перших двох автомобілів визначена з урахуванням установленої їх вартості у висновку експерта, третьої - виходячи з ціни продажу, вказаної у відповідному договорі купівлі-продажу, з якою позивач погодився.

Будь-яких заперечень з приводу вартості автомобілів сторона відповідачки не висловлювала, доказів на її спростування не надавала.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що з відповідачки ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості його частки у спадковому майні ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 580766,25 грн, що складається з 1/4 частки вартості транспортних засобів: марки "Toyota FJ Cruiser", 2013 року випуску, "Volvo XC40", 2020 року випуску, "Volkswagen Caddy", 2004 року випуску (181080,50грн+49685,75грн+350000,00грн).

Суд також аналізував доводи відповідачки про порушення порядку звернення до суду з даним позовом за умови відсутності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про спадщину на спірне майно. При цьому суд першої інстанції врахував вимоги матеріального закону і усталені висновки судової практики. В даному випадку відсутність постанови нотаріуса про відмову в оформленні спадкових прав не може бути безумовною підставою для відмови в позові, оскільки позивач в установленому законом порядку звернувся до нотаріуса за прийняттям спадщини, однак у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів та відчуженням належної йому частки у спадковому майні отримати свідоцтво про право на спадщину було неможливо. Тому у позивач існують законні сподівання на захист своїх прав, які не визнаються відповідачкою, у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (частина перша статті 1226 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Із положень статті 1261 ЦК України слідує, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною першою статті 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина друга статті 1274 ЦК України).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті.

За відсутності заповіту спадкування здійснюється за законом. До спадкоємців першої черги за законом відносяться діти, дружина та батьки спадкодавця. Їх частки у спадщині є рівними.

Право на спадщину переходить лише до спадкоємців, які прийняли спадщину в установленому порядку. Спадкоємець може відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, внаслідок чого частка останнього збільшується за рахунок частки спадкоємця, який відмовився від спадщини.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилася спадщина, крім іншого, на автомобілі: марки "Toyota FJ Cruiser", 2013 року випуску, "Volvo XC40", 2020 року випуску, "Volkswagen Caddy", 2004 року випуску.

Позивач ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 як спадкоємці першої черги за законом прийняли цю спадщину в установленому порядку. Натомість, мати померлого ОСОБА_3 , відмовилися від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 ..

Отже, частка позивача ОСОБА_2 у спадщині ОСОБА_5 становить .

Частиною першою статті 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За змістом статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

В силу статті 1278 ЦК України кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Згідно з частиною другою статті 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення.

Виділ (поділ) між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливого виділу в натурі такої частки. Такий виділ (поділ) не повинен порушувати права та законні інтереси спадкоємців. Якщо виділ (поділ) частки спадщини неможливий, то спадкоємець може отримати від іншого спадкоємця грошову компенсацію вартості цієї частки.

До схожих висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палата Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2024 року у справі № 754//446/22.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, об`єктивно і правильно встановив обставини справи, застосував відповідні норми матеріального права.

Суд також надав увагу доводам відповідача стосовно наявності права звернення до суду у позивача з даним позовом за умови відсутності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва на спадщину.

Як вбачається з оскарженого рішення, суд проаналізував вимоги позивача з урахуванням судової практики, зокрема, наведеної ним у оскарженому рішенні. Висновок суду про те, що позивач звернувся до нотаріуса, але очевидно не мав можливості отримати навіть відмову у видачі свідоцтва на спадщину, оскільки відповідач відчужила спірне спадкове майно в найближчий строк після смерті спадкодавця, і тому його право підлягає судовому захисту, є цілком законним і обґрунтованим.

Формальна відсутність постанови нотаріуса не завжди свідчить про недоцільність судового розгляду, якщо об`єктивно видно, що нотаріальне оформлення неможливе (майно зареєстроване за іншими, документи втрачені, нотаріус ухиляється тощо). В даному випадку спадкове майно, частина якого належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , вже 01.07.2022 року (т.1 а.с.27, 33, 41) вибуло з володіння відповідачки, і відповідно було зареєстроване за іншими особами. Саме про такі обставини роз`яснює Верховний Суд у постанові №295/12917/19-ц від 20.02.2023 року, вказуючи, що наявність реєстрації права власності на спірне майно за іншими особами очевидно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріуса за позивачем на це ж майно після смерті його сина, тому звернення до суду за захистом порушеного права у цьому випадку є виправданим навіть без попереднього звернення до нотаріальної контори.

Аналогічні правові висновки стосовно того, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення спадкових прав, то вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку захисту не підлягають, викладені в постанові Верховного Суду №621/2677/21 від 19.04.2024 року. Тож в цій справі суд першої інстанції цілком логічно взяв до уваги, що у позивача, який звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у вигляді спірного майна, відсутні умови для одержання такого свідоцтва у нотаріуса, а також відмови нотаріуса у зв`язку із тим, що спадкове майно було відчужено до закінчення строку прийняття спадщини, протягом якого позивач мав надати нотаріусу правовстановлюючи документи на спадкове майно.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскарженого рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати відносяться на рахунок апелянта.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Моленя Ростислава Богдановича залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 липня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А.Девляшевський

Л.В.Василишин