СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ідентифікаційний код 02886143
Справа №547/41/17
Провадження №4-с/547/1/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року с-ще Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання О.О.Харченко,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Семенівського районного суду Полтавської області скаргу боржника ОСОБА_1 про зобов`язання Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна боржника, що накладений 18.05.2020 у виконавчому провадженні № 53732201,

ВСТАНОВИВ:

Боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, якою просить зобов`язати Глобинський відділ державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , що накладений 18.05.2020 у виконавчому провадженні № 53732201 за виконавчим листом Семенівського районного суду Полтавської області від 07.04.2017 № 547/41/17, яким визначено стягувати з боржника ОСОБА_1 аліменти на користь стягувача ОСОБА_2 . Скаржник стверджує, що заборгованості за аліментами не має, аліменти сплачуються ним добровільно шляхом перерахування частини заробітної плати боржника як аліментів для дітей. Доцільність продовження існування арешту відсутня. Державний виконавець відмовив боржнику у знятті арешту і рекомендував боржнику звернутися до суду.

Боржник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, повістку отримав 04.07.2025, просить розглянути справу за його відсутності.

Стягувач ОСОБА_2 не отримала 04.07.2025 і 08.07.2025 за своїм місцем проживання повістку та копію скарги з копіями доданих до скарги документів.

Начальник Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції С.Б.Чекальський заявою від 15.07.2025 просить розглядати справу за його відсутності через зайнятість у відрядженні.

Суд не отримував пояснень чи заперечень щодо скарги від вказаного органу державної виконавчої служби та/або від стягувача Я.О.Рогальської.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відтак суд розглядає і вирішує скаргу за відсутності боржника (скаржника), стягувача і представника органу державної виконавчої служби. Їх неявка не перешкоджає вирішенню скарги по суті.

Положеннями ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК).

Отже обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Процесуальний обов`язок доведення вимог позову, заяви, скарги, клопотання тощо учасника справи, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на відповідну сторону.

Посилання у тексті скарги на та ті чи інші обставини не є доказом їх існування чи відсутності. Щодо цього скаржник повинен надати до суду докази. Відсутність реагування, зокрема заперечення щодо вимог та підстав скарги, зі сторони стягувача чи державного виконавця не є доказом чи свідченням обґрунтованості скарги або ж достовірності вказаних у скарзі відомостей.

Судом встановлено, що заочним рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 22.02.2017 № 547/41/17 із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи з 12.01.2017 і до досягнення дитиною повноліття, а також на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи з 12.01.2017 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 3, 33-35).

Глобинський відділ державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом від 16.06.2025 № 37837 повідомив боржникові ОСОБА_1 , що у відділі ДВС перебуває виконавче провадження № 53732201 від 12.04.2017 з примусового виконання виконавчого листа Семенівського районного суду Полтавської області від 07.04.2017 № 547/41/17 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. На момент відкриття виконавчого провадження існував борг за аліментами 6090,04 грн. Державний виконавець 18.05.2020 виніс постанову про арешт майна боржника оскільки заборгованість зі сплати аліментів сумарно перевищувала борг за 3 місяці. Арештоване майно виступає гарантом забезпечення виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей (а.с. 52).

Щодо вказаного листа слід зазначити, що у ньому відображено не існуючий виконавчий лист суду у справі № 547/41/17, оскільки рішення суду у справі № 547/41/17 визначило стягнення аліментів у твердій грошовій сумі по 1000,00 грн на кожну дитину, а не у 1/3 частці заробітку (доходу) платника аліментів на обох дітей.

Матеріали справи № 547/41/17 і матеріали скарги не містять відомостей про зміну способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду від 22.02.2017 № 547/41/17 із твердої грошової суми н частку заробітку (доходу) платника аліментів.

Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав від 17.06.2025 № 43156718 вказує, що постановою державного виконавця Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) С.Б.Чекальського про арешт майна боржника № 53732201 від 18.05.2020, накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 (а.с. 53).

Учасники справи не надали судові копії вказаної постанови державного виконавця, а так само і постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 53732201.

Боржник ОСОБА_1 надав довідки з ТОВ "Агрофірма "Василівська" від 17.06.2025 № 102 і від 17.06.2025, згідно яких із його заробітної плати здійснюється утримання аліментів за періоди 01.05.2024 31.12.2024 та 01.01.2025 31.05.2025 у розмірі 33 %.

Боржник вважає, що ці довідки є доказом відсутності у нього заборгованості за аліментами і тому арешт з його майна слід зняти на підставі п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження": підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Суд зауважує, що: стягнення аліментів у твердій грошовій сумі визначено із 12.01.2017 і до досягнення дітьми повноліття; наразі жодному із синів позивача не виповнилося 18 років; судові не надано доказів існування чи відсутності заборгованості за аліментами починаючи із 12.01.2017 і до дати звернення боржника зі скаргою до суду; судові надано докази стягнення із заробітної плати боржника 33 % на утримання аліментів упродовж 01.05.2024 31.05.2025, але не вказано яким є вид таких аліментів та хто є одержувачем аліментів; виконавче провадження щодо стягнення аліментів розпочато із 12.01.2017 і триває на дату постановлення ухвали суду за скаргою боржника, тобто до 16.07.2025; суд ухвалив стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, а боржник надає доказ стягнення аліментів у частці від своєї заробітної плати без зазначення чи є одержувачем таких аліментів саме його 2 сини, про які йдеться у рішенні суду від 22.02.2017.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03.07.2018 № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018, внесено низку змін до Сімейного кодексу України (далі СК).

Зокрема із 28.08.2018:

- ч. 2 ст. 182 СК передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

- ч. 2 ст. 184 СК передбачає, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Отже належна до отримання із 28.08.2018 кожним із синів боржника (а так само сума яку повинен сплачувати їх батько) сума аліментів має дві нижні величини і сплачується залежно від того, яка з них є більшою: або проіндексована 1000,00 грн щомісячна сума аліментів на кожну дитину або 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку.

Лише щомісячний розрахунок відповідного розміру аліментів за період січень 2017 року червень 2025 року дозволив би зробити висновок про відсутність у боржника ОСОБА_1 заборгованості за аліментами як про підставу можливого зняття державним виконавцем арешту з майна боржника або як про можливу підставу для задоволення вимог скарги ОСОБА_1 .

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 с. 81 ЦПК).

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Ураховуючи зазначені встановлені судом обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що боржником не доведено підставність своєї скарги і тому суд відмовляє у її задоволенні повністю.

Ураховуючи зазначене, керуючись ст.ст. 1-5, 11-13, 76-83, 89, 223, 258-261, 351-355, 450, 451 ЦПК, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії повної ухвали суду.

Повна ухвала складена 18.07.2025.

Суддя В.Ф.Харченко