Провадження № 2/752/1839/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 квітня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Плахотнюк К.Г., за участі секретаря судового засідання Нікітенко А.М, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Чіп Ярослав Миколайович до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

у липні 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ткачук О.В. звернувся з позовом до відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПАТ «УТСК») про стягнення несплаченого страхового відшкодування у розмірі 127 500 грн, пені в розмірі 9096,16 грн та судових витрат, які складаються з сплаченого судового збору у розмірі 1093 грн, витрати на складання товарознавчої експертизи 5000 грн, та витрати на оплату професійної правничої допомоги.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, 26 лютого 2021 року о 15.50 год у м. Дніпрі на вул. Макарова, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті з вул. Будівельників при повороті ліворуч не надав переваги в русі транспортному засобу Opel Zafira, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо, та скоїв з ним зіткнення.

Інспектором УПП в Дніпропетровській області відносно водія автомобіля ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 , був складений адміністративний протокол №418622 за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, який був в подальшому спрямований до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська для прийняття остаточного рішення по справі.

Оскільки на час скоєння ДТП інформація про наявність у водія ОСОБА_2 страхового полісу була відсутня у єдиній базі укладених договорів МТСБУ представником потерпілого була подана відповідна заява до МТСБУ про здійснення регламентної виплати.

Листом від 07.03.2021 р. МТСБУ повідомило про порушення справи та необхідність надати відповідні копії документів.

Між тим, постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 204/1896/21 від 09.04.2021 р. провадження відносно ОСОБА_2 закрито за відсутності в його діях складу та події адміністративного правопорушення. Наслідком закриття провадження по справі стало невірно зазначене працівником поліції пункт порушення правил дорожнього руху у протоколі про адміністративне правопорушення.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі від 06.08.2021 р., яка постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.05.2022 р. залишена без змін, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_2 було повторно закрите у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі лише з підстав того, що відповідальною особою під час складання протоколу ААБ №129338 від 26 травня 2021 року було повторно допущена формальна помилка, а саме помилково вказано час виникнення дорожньо-транспортної пригоди 17 годині 30 хвилин (замість вірного часу 15 год. 30 хв.).

В межах розгляду справи апеляційним судом та за ухвалою суду була проведена автотехнічна експертиза № 489-21 від 07.10.2021 р. за висновками якої саме в діях водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_2 вбачається порушення вимог п. 16.6 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинно наслідковому зв`язку із ДТП.

На адвокатський запит представника потерпілого МТСБУ листом від 19.04.2024 р. повідомлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 2109» д/н НОМЕР_1 ОСОБА_2 була застрахована СТ «УТСК» на підставі страхового полісу № 201808767.

Листом від 22.05.2024 р. страховиком відмовлено у виплаті страхового відшкодування з мотивів пропуску річного терміну на подання заяви про виплату відшкодування з дати настання ДТП та з дати повідомлення МТСБУ.

Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду .

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 10 вересня 2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 129).

Відповідачем ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» подано відзив на позовну заяву у якій не погоджується із заявленими до нього позовними вимогам з огляду на те, що 03.03.2021 р. представник ОСОБА_1 у 2021-2022, 2023 р. - ОСОБА_3 , звернулася до МТСБУ з повідомленням про настання ДТП від 26.02.2021 р. Майже через рік, 09.02.2022 р., було подано заяву про здійснення страхового відшкодування. 31.01.2023 р. МТСБУ надіслало на електронну адресу заявника лист у якому повідомило про відмову у відшкодуванні шкоди у зв`язку з наявністю у ОСОБА_2 діючого на дату ДТП полісу обов`язкового страхування укладеного з ПрАТ «УТСК». Таким чином станом на 31.01.2023 р. у позивача була вся необхідна інформація та документи для звернення із заявою про страхове відшкодування до ПрАТ «УТСК».

Лише 22.04.2024 року (більше ніж через три роки після ДТП і більше ніж через рік після отримання листа - відмови від МТСБУ) іншим представником позивача Чіп Я.М. на електронну адресу ПрАТ «УТСК» було відправлено заяву про виплату страхового відшкодування, отриману страховиком 22.04.2024 року. Разом з тим, підтверджених й обґрунтованих пояснень та доказів того, що річний строк як мінімум від дати- 31.01.2023 р. пропущено з поважних, незалежних від потерпілої особи причин.

Позивачем був пропущений строк звернення до відповідача із заявою про виплату йому страхового відшкодування за пошкодження майна оскільки граничних строк подання такої заяви від дати ДТП (26.02.2021 р.) - 26.02.2022 р., а від дати - 31.01.2023 р. - 31.01.2024 р. Враховуючи факт порушення строку подання встановлених законодавством документів було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за пошкодження ТЗ, про що позивача було повідомлено листом № е-2402-952-В.

Зазначена представником позивача причина пропущення річного строку звернення з заявою про виплату страхового відшкодування через незалежні від нього обставини, а саме, через те, що ані позивач, ані представник не отримували інформації від МТСБУ про відмову у виплаті та про наявність полісу не підтвердження жодним доказом.

Не погоджується з твердженням позивача про вчинення активних дій спрямованих на отримання відшкодування збитку. Зазначає, що за період з травня 2022 року до квітня 2024 р. позивачем не проводились жодних дій.

Вказує на те, що наявність чи відсутність полісу ОСЦПВВНТЗ на сайті МТСБУ кожен користувач може перевірити не лише за реєстраційним номером автомобіля, а і за VIN-кодом. При здійсненні перевірки автомобіля ВАЗ 2109 за його VIN-кодом НОМЕР_3 на сайті МТСБУ відображається інформація про наявність чинного на дату ДТП поліс.

Вважає, що проведена у справі експертиза не встановлює та не доводить факту однозначної винуватості у скоєнні ДТП водія ОСОБА_2 , а позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами, що ним здійснено усіх розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, а строк пропущено через незалежні від нього причини.

Просив застосувати строк позовної давності з огляду на те, що позивач звернувся з позовною заявою лише 19.07.2024 р. тобто зі спливом строку позовної давності і відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Чіп Я.М. не погодився з аргументами представника відповідача щодо пропущення річного строку на подання заяви з огляду на те, що звернення із заявою до МТСБУ, огляд та оцінка пошкодженого майна, проведення експертизи, звернення до патрульної поліції щодо неналежного оформлення протоколу, апеляційне оскарження постанови суду, подання заяви про виплату відшкодування безпосередньо до страховика, заяви про перегляд рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування не можна вважати відсутністю активних дій з боку потерпілої особи щодо прояву заінтересованості по факту вказаної події.

Страховиком прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування суто з формальних підстав, без належного з`ясування обставин.

У своїх запереченнях (відповіді на відзив) представник відповідача наголошував, що позивач не спростував жодного факту, наведеного ПрАТ у відзиві. просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У додаткових поясненнях представник позивача просив задовольнити вимоги, а доводи відповідача щодо пропуску строку вважав безпідставними.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач просив розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2ст.89 ЦПК України).

Судом встановлено, що 26 лютого 2021 року о 15:50 год. у м. Дніпрі, на вул. Макарова, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті з вул. Будівельників, при повороті ліворуч не надав переваги в русі транспортному засобу Opel Zafira, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо, та скоїв з ним зіткнення. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №418622 внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, чим порушено вимоги п. 16.13 Правил дорожнього руху України, за що ст. 124 КУпАП передбачена відповідальність.

Відповідно до інформації з єдиної бази даних МТСБУ про перевірку чинності полісу внутрішнього страхування станом на 26.01.2021 на транспортний засіб № НОМЕР_1 полісу не знайдено (а.с. 23).

26 лютого 2021 року до Моторного (транспортного) страхового Бюро України було подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Листом від 07 березня 2021 року № 3-01-б/8393 Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило, що для подальшого розгляду справи та прийняття рішення щодо відшкодування заподіяної шкоди необхідно надати копії перелічених документів.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2021 р. провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с. 25).

У відповідь на адвокатський запит, листом від 03.07.2021 р., УПП в Дніпропетровській області повідомило, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 129338 від 26 травня 2021 р. відносно водія ОСОБА_2 посадовою особою УПП було помилково вказано час виникнення ДТП о 17:30. Вказана технічна описка не може змінювати суті протоколу, оскільки ДТП не заперечувався водіями при складанні адміністративного матеріалу (а.с. 18).

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2021 р. у справі № 204/4255/21, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.05.2022 р., провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності закрито у зв`язку з відсутністю складу і події адміністративного правопорушення (а.с. 90, 106).

Відповідно до висновку експерта від 07 жовтня 2021 року №4849-21, складеного на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року про призначення судової автотехнічної експертизи за матеріалами адміністративної справи, водій автомобіля Opel Zafira, номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 в даній дорожньо-транспортній ситуації мав перевагу на першочерговий проїзд регульованого перехрестя, а тому з моменту об`єктивної можливості виявлення автомобіля ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_1 , який не надав переваги в русі і здійснював поворот ліворуч для водія ОСОБА_1 виникла небезпека руху, і він повинен був застосувати гальмування, що регламентовано вимогами п. 12.3 ПДР України (а.с. 81).

09.02.2022 р. представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 було подано заяву до МТСБУ про здійснення відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 110).

Відповідно до висновку судового експерта по автотоварознавчій експертизі Пилипенка О.С. щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 99/21А від 13 квітня 2021 року, проведеного на замовлення потерпілого, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля Opel Zafira, номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 260819,08 грн, ринкова вартість автомобіля до ДТП - 260 819,08 грн, ринкова вартість аварійно пошкодженого автомобіля складає 69944,51 грн (а.с. 28).

Листом від 31.03.2023 р. № 3-01б/3430 про відмову у відшкодуванні шкоди МТСБУ повідомило, що згідно з інформацією, отриманою з Централізованої бази даних МТСБУ було встановлено, що по відношенню до транспортного засобу марки ВАЗ д.з.н. НОМЕР_1 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності поліс № ЕР 201808767, виданий страховою компанією ПрАТ «УТСК» (а.с. 93).

У відповідь на заяву адвоката Чіпа Я.М. про виплату страхового відшкодування від 22.04.2024 р. ПрАП «Українська транспортна страхова компанія» листом № е-2402-952-В від 22.05.2024 р. відмовило заявнику у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із тим, що заява була подана лише 22.04.2024 року (більше ніж три роки після ДТП і більше ніж через рік після отримання листа - відмови від МТСБУ), а заявником не було надано жодних пояснень та доказів того, що річний строк пропущено з поважних, незалежних від потерпілого особи причин (а.с. 94).

За результатами розгляду заяви адвоката Чіпа Я.М. про перегляд рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування листом від 04 липня 2024 року ПрАП «Українська транспортна страхова компанія» № е-2402-1019-В повідомило про відсутність підстав для перегляду рішення (а.с. 99).

Листом від 24.06.2024 р. № 3-01б/26580 Моторне (транспортне) страхове Бюро України повідомило ПрАП «Українська транспортна страхова компанія» про те, що лист від 31.03.2023 р. № 3-01б/3430 про відмову у відшкодуванні шкоди було надіслано на електронну пошту ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 31.01.2023 р.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV(даліЗакон №1961-IV).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.

Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону №1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV).

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Відповідно до статей 1166, 1187, 1188 ЦК України, з урахуванням установлених у цій справі обставин, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 26 Закону України від 07 березня 1996 року№85/96-ВР «Про страхування» та пункту 6 частини першої статті991 ЦК України страховик має право відмовити у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, зокрема за наявності інших підстав, встановлених законом.

Згідно з пунктом 1 статті 35.1Закону №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Велика Палата Верховного Суду постанові від 19 червня 2019 року у справі №65/4621/16-к зазначила, що у системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону№1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 Закону№1961-IV передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Отже, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмовиу відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.

Звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к).

У постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) Велика Палата Верховного Суду фактично визначила два окремих (відмінних один від одного) випадки, за яких є можливим відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: 1) пропуск строків, передбачених статтею 37 Закону 2) ситуація, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (стаття 1194 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суд від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначено, що Закон №1961-IV з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом №1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи вказані норми законодавства, суд дійшов висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема у праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом №1961-IV, має здійснюватисяз огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.

У даній справі судом встановлено, що представник позивача 09.02.2022 р. звернувся до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування.

31.01.2023 р. МТСБУ, на електронну пошту представника позивача, надіслало лист у якому повідомило про відмову у відшкодуванні шкоди у зв`язку з наявністю у ОСОБА_2 діючого на дату ДТП полісу обов`язкового страхування укладеного з ПрАТ «УТСК».

Разом з тим, позивач зазначив, що ані позивач, ані представник не отримували інформації від МТСБУ про відмову у виплаті та про наявність полісу.

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2ст.89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зроблено наступні висновки.

Аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду України викладеної у постанові в справі №640/15546/17 від 19.01.2022 року, який суд у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Водночас звернення до МТСБУ із заявою про старахову виплату 09.02.2022 р. і очікування прийняття рішення аж до 19.04.2024 року свідчить про те, що позивач не виявляв належної зацікавленості у своєчасному врегулюванні страхового випадку.

Суд зазначає, що позивач протягом двох років не вживав жодних дій для з`ясування долі своєї заяви та не контролював процес її розгляду. Одночасно суд зазначає, що у зв`язку з неотриманням відповіді на свою заяву протягом тривалого часу він не вчинив жодних процесуальних дій, спрямованих на захист свого права. Така пасивна поведінка свідчить про відсутність належної зацікавленості у вирішенні спору та про недобросовісне затягування строків подання заяви до ПрАТ «УТСК», що і стало підставою для обґрунтованої відмови у виплаті страхового відшкодування.

З огляду на зазначене вище, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, ст. ст. 12, 14, 22, 23, 1166, 1187, 1192 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 6-13, 81, 133, 141, 178-179,258, 259, 263- 265, ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Чіп Ярослав Миколайович до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк