ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/743/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря - Гичко К.С.

та відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/21963/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Свірський Тарас Володимирович, на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року, ухваленого суддею Якімцем Т.І., повний текст якого складено 23 квітня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування квартирою та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування квартирою та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2025 року у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача припинити дії, які порушують право позивача вільного проходу до її квартири через його земельну ділянку, площею 0,0002га (2 кв.м.) - відмовлено.

Судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції покладено на ОСОБА_2

26 березня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Свірський Т.В., через систему Електронний суд подав заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі, яким просив стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20000 грн.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Свірського Т.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються: з витрат на професійну (правничу) допомогу у розмірі 5000 грн.

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Свірський Т.В. подав апеляційну скаргу, у якій просив змінити рішення, збільшивши суму витрат на професійну правничу допомогу до 20000 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що зменшуючи заявлену суму витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що розмір є надмірним та неспівмірним з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг. Однак судом проігноровано імперативні положення частин 5 та 6 цієї ж статті 137 ЦПК України, згідно яких суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач не заявляв клопотань щодо зменшення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю у відповідності до положень частин 5 та 6 цієї ж статті 137 ЦПК України, а, відповідно, у суду не було підстав для такого зменшення, оскільки процесуальним законом суд не наділено правом зменшувати розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи.

Усні заперечення представника позивача, надані в ході судового засідання, не можуть вважатись клопотанням про зменшення суми судових витрат в розумінні частин 5 та 6 цієї ж статті 137 ЦПК України, оскільки, по перше, дані заперечення не містили жодних обґрунтувань щодо неспівмірності заявленої суми, а по друге, суть заперечень полягало не у зменшенні суми, а у абсолютно необґрунтованому проханні повністю відмовити у її стягненні.

Таким чином, суд першої інстанції не належним чином з`ясував обставини справи, не врахував зазначеного вище, внаслідок чого ухвалив протиправне рішення, яке не відповідає критеріям законності і обґрунтованості (ст. 263 ЦПК України). За таких умов додаткове рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає зміні.

Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Свірського Т.В. до суду апеляційної інстанції не поступав.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подану ним апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, місце та розгляд даної справи шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, однак вона повернулась на адресу Тернопільського апеляційного суду як не отримана, з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно із пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності позивача, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що подаючи відзив на позовну заяву представник ОСОБА_1 - адвокат Свірський Т.В. зазначив, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат у зв`язку із розглядом справи становить 20000 грн.

В подальшому 27 березня 2025 року, після винесення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2025 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Свірський Т.В. подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі, надавши суду відповідні документи, а саме: договір про надання правничої допомоги від 08 листопада 2022 року (а.с. 73-78); додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 11 листопада 2024 року (а.с. 79); акт надання-отримання послуг від 26.03.2025 року (а.с. 80); ордер серії ВО № 1043779 від 28.11.2022 року.

Задовольняючи частково заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Свірського Т.В. про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції врахував критерії реальності, розумності та співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) відповідачу, кількість та час проведення судових засідань, взяв до уваги заперечення сторони позивача і прийшов до переконання, що із позивача на користь відповідача слід стягнути 5000 грн витрат на професійну (правничу) допомогу.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно зі статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Не заслуговують на увагу посилання представника заявника на те, що позивач не заявляв клопотання щодо зменшення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю у відповідності до положень частин 5 та 6 цієї ж статті 137 ЦПК України, а, відповідно, у суду не було підстав для такого зменшення, оскільки процесуальним законом суд не наділено правом зменшувати розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи.

Як вбачається із матеріалів справи, що представник позивача у судовому засіданні заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу, при цьому обґрунтувавши неспівмірність витрат із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для зміни оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції від 23.04.2025 року, а саме, для збільшення розміру відшкодування судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 20000 грн. Оскільки додаткове рішення суду першої інстанції від 23.04.2025 року ухвалено на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі документально відображених з`ясованих обставин, на які сторони даного спору посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи, з врахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру.

За даних обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Свірський Т.В. слід залишити без задоволення, а додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.04.2025 - залишити без змін.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 10 червня 2025 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію додаткового рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року слід поновити.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Свірський Тарас Володимирович, залишити без задоволення.

Додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року залишити без змін.

Поновити дію додаткового рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 23 липня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів