Головуючий у суді першої інстанції: Захарчук С.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Хитрової Любові Володимирівни, подану в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 березня 2025 року, ухвалене у м. Києві у складі судді Захарчук С.С., повний текст якого складено 25 березня 2025 року, у справі № 758/11744/24 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

УСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначило, що 23 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву на приєднання до умов та правил надання банківських послуг та підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з запропонованими банком Умовами та правилами, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг. 20 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №б/н про надання строкового кредиту у розмірі 107 600,00 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 36 міс. із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18 % річних. Оскільки ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання за договором, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з нього заборгованість, яка станом на 18 червня 2024 року становить 114 288,92 грн., з яких: 104 611,11 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9 677,81 грн. - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 березня 2025 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, адвокат Хитрова Л.В., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що на підставі підписаної ОСОБА_1 заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 23.09.2021 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» діють правовідносини щодо відкриття, ведення, обслуговування карткових рахунків, їх функціонування та кредитування, а ОСОБА_1 ідентифікований як клієнт банку, який користується банківськими послугами, в тому числі й кредитними. У відповідності до вказаної Заяви від 23.09.2021 року ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок та видано кредитні картки. Зокрема, станом на 18.09.2023 року, до моменту укладення кредитного договору від 20.09.2023 року відповідач користувався картками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 . Крім того, відповідач як клієнт та користувач послугами АТ КБ «ПриватБанк» був зареєстрований в платіжному застосунку «Приват24» з логіном, що відповідає його фінансовому мобільному номеру телефону НОМЕР_3 . Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що 19.09.2023 року в період часу з 20 год. 00 хв. по 00 год. 00 хв. невстановлена особа викрала у ОСОБА_1 належний йому мобільний телефон марки «Huawei» та банківські картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , з яких в подальшому було знято грошові кошти в сумі 280 000,00 гривень, зокрема шляхом укладення кредитних договорів у електронній формі, в тому числі і кредитного договору б/н від 20.09.2023 року на суму 107 600,00 грн., стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду даної цивільної справи. Проте, звертає увагу на те, що саме дії відповідача призвели до здійснення платіжних операцій за допомогою платіжного інструменту - картки, доданої в платіжний застосунок «Приват24». За результатами проведеної банком перевірки встановлено, що всі входи в застосунок «Приват24» з 19.09.2023 року здійснені в акаунті +64 застосунку «Приват24» клієнта ОСОБА_1 , а кредитний договір від 20.09.2023 року укладено через мобільний застосунок «Приват24» з акаунту ОСОБА_1 за допомогою його фінансового номеру телефону та маючи доступ до даних банківських карток. Всі ці дії стали також можливими і через те, що викрадений пристрій клієнта не був захищений від доступу сторонніх осіб, що підтверджується тим, що всі операції після викрадення були саме з цього пристрою, тобто, SIM-картка з фінансовим номером у іншому девайсі не фігурувала. Звертає увагу на те, що разом з телефоном у відповідача було викрадено і його картки, тобто мали місце втрата платіжного інструменту (картки) та фінансового мобільного телефону. Наголошує на тому, що саме користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень. Також звертає увагу на те, що укладення кредитного договору та перерахунок кредитних коштів в сумі 107 600,00 грн. було здійснено до повідомлення банку про викрадення мобільного телефону, на який було встановлено мобільний застосунок «Приват24». До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність за них несе користувач. Тобто втрата грошових коштів сталася через власну недбалість та власну бездіяльність відповідача по захисту власних персональних даних і коштів. Вважає, що наданий відповідачем Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань не є доказом вчинення злочину щодо нього, адже крадіжка зафіксована лише зі слів відповідача. ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів постановляння вироку або іншого судового рішення, яке набрало законної сили, щодо незаконного заволодіння вказаними грошовими коштами та здійснення інших незаконних операцій, на які він посилається. Більш того, з витягу з ЄРДР вбачається закриття кримінального провадження. Також зазначає, що обставини викрадення мобільного фінансового телефону та банківських карток у ОСОБА_1 були предметом розгляду у цивільній справі №758/9885/24, у якій судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором набрало законної сили та має преюдиційне значення щодо зазначених обставин.

Адвокат Візіренко В.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала відзив на апеляційну скаргу. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні адвокат Хитрова Л.В., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з наведених у ній підстав.

Адвокат Візіренко В.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 23 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву на приєднання до умов та правил надання банківських послуг та підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з запропонованими банком Умовами та правилами, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що 20 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та АБ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №б/н про надання строкового кредиту у розмірі 107 600,00 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 36 міс. із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18 % річних (а.с. 24-32).

Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 18 червня 2024 року становить 114 288,92 грн., з яких: 104 611,11 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9 677,81 грн. - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в зв`язку з недоведенням виникнення між сторонами кредитних відносин.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявляючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 20 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та АБ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №б/н про надання строкового кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 107 600,00 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 36 міс. із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18 % річних.

Заперечуючи проти позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 зазначав, що він не укладав з позивачем кредитний договір №б/н від 20 вересня 2023 року, оскільки 19 вересня 2023 року в нього було викрадено мобільний телефон та банківські картки, з яких в подальшому було знято грошові кошти в сумі 280 000,00 грн., зокрема, шляхом укладення кредитних договорів у електронній формі, 21 вересня 2023 року він повідомив позивача про цей інцидент, після чого всі його рахунку були заблоковані.

На час виникнення спірних правовідносин загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який втратив чинність 01.08.2022 року.

Згідно пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

На час виникнення подій, які є предметом розгляду у даній справі, діяло Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року (надалі - Положення).

Відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Положення користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до пункту 11 розділу VI Положення, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Отже, саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 210/1242/18, від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18, від 26 жовтня 2022 року в справі № 334/2492/21, від 29 серпня 2022 року в справі № 532/1349/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 03 червня 2024 року в справі № 466/6625/23.

Як вбачається з матеріалів справи 03 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до правоохоронних органів з проводу заволодіння невстановленою особою його телефоном, платіжними картками та коштами з його рахунків, на підставі чого Оболонського УП ГУ НП України в м. Києві було зареєстроване кримінального провадження №0003441.

Відповідно до постанови Оболонського УП ГУ Національної поліції України про проведення слідчих-процесуальних дій на іншій території від 09.11.2023 під час досудового розслідування встановлено, що 19.09.2023 невстановлена особа, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 4, таємно, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, викрала у ОСОБА_1 належний йому мобільний телефон марки «Huawei» та банківську картку, з якої в подальшому було знято грошові кошти (а.с. 88-89).

В ході досудового розслідування слідчим вдалося віднайти вкрадений у відповідача мобільний телефон у ломбарді «Свіжа копійка», що у місті Чернігові, та встановити анкетні відомості особи, яка його туди продала - ОСОБА_2 . Віднайдений телефон було повернуто ОСОБА_1 на підставі протоколу передачі речових доказів на відповідальне зберігання від 04.03.2024 року (а.с. 87, 90-93).

Таким чином, кредитний договір був підписаний в той період часу, коли телефон з фінансовим номером ОСОБА_1 , з якого здійснювалась авторизація в електронний кабінет застосунку «Приват24» під час укладання електронного кредитного договору № б/н від 20.09.2023 не знаходився у власника рахунку - ОСОБА_1 , що підтверджується зазначеним вище витягом з ЄРДР та постановою Оболонського УП ГУ Національної поліції України про проведення слідчих-процесуальних дій на іншій території від 09.11.2023.

Як вбачається з матеріалів справи 21 вересня 2023 року картку ОСОБА_1 було заблоковано на підставі звернення клієнта ОСОБА_1 до банку.

Згідно з виписки за кредитним договором №б/н від 20.09.2023 за період з 20.09.2023-27.06.2024 з рахунку відповідача 20.09.2023 були списані грошові кошти у розмірі 107 600,00 грн. (а.с. 38).

При цьому з наданих представником AT КБ «ПриватБанк» суду першої інстанції документів вбачається, що на підставі повідомлення ОСОБА_1 про заволодіння коштами та несанкціонованого списання коштів з його рахунку третіми особами банк провів перевірку, під час якої банку вдалося отримати фотознімки особи, яка здійснювала зняття готівкових коштів з рахунків ОСОБА_1 у банкоматі, із яких однозначно видно, що ці операції були проведені не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 112-113).

Згідно з проведеною 13 грудня 2024 року перевіркою за службовою запискою Е.16.0.0.0/7-8343880 від 06 грудня 2024 року, AT КБ «Приватбанк» встановлено, що вказані несанкціоновані клієнтом ОСОБА_1 операції та списання коштів стали можливими в результаті потрапляння фінансового номеру телефону та платіжних карток до третіх осіб (а.с.121-122).

При цьому AT КБ «Приватбанк» жодним чином не доведено вчинення ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду), ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, та призвели до вказаних шахрайських дій.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вище викладене, судпершої інстанції, розглянувши справу на підставі наданих доказів, дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Доводи апеляційної скарги представника АТ КБ «ПриватБанк» не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника АТ КБ «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Хитрової Любові Володимирівни, подану в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 03 липня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді