Справа № 673/1110/24
Провадження № 2/673/101/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 р. м.Деражня

Деражнянський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючої судді Грицишиної Л.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Осієвської Н.В.,

розглянувши в м. Деражня в порядку загального позовного провадження цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

в с т а н о в и в:

01 жовтня 2024 року адвокат Янюк К.М. в інтересах ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за ОСОБА_1 , право власності на частку житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 54,8 кв.м., житлова площа 24,6 кв.м., як на частку в спільному майні подружжя, без його реального поділу, а також визнати за ОСОБА_1 право власності на частку земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер :03:012:0106, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд як на частку в спільному майні подружжя, без його реального поділу.

В обґрунтування заявленого позову вказує, що 08.11.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області у справі №673/734/21 від 06.09.2021 шлюб між сторонами розірвано. У період шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали:

- житловий будинок з надвірною будівлею, загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 24,6 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,1 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :03:012:0106, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується договором купівлі - продажу посвідченого приватним нотаріусом.

Титульним власником зазначених об`єктів зареєстровано відповідача.

Після розірвання шлюбу сторони не досягли згоди щодо поділу набутого у шлюбі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на викладене позивач звернулась до суду з позовом.

Ухвалою судді від 21.10.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін по справі.

08.04.2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Янюк К.М.направила до суду клопотання, у додатках до якого було долучено заяву позивача, у якій остання надала згоду на отримання компенсації від ОСОБА_2 у сумі 321 836 грн. 50 коп. замість належної їй частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно.

07.05.2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Янюк К.М.направила до суду заяву про зміну предмету позову.

Ухвалою суду від 07.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні від 09.06.2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Янюк К.М. з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 07.05.2025 року, в якій просить припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , на житлового будинку та земельну ділянку, що перебувають у спільній сумісній власності сторін. У зв`язку із чим залишити вказане майно у приватній власності відповідача, а також здійснити виплату грошової компенсації на користь ОСОБА_1 з державного бюджету замість частки у праві спільної сумісної власності. Також просить стягнути з відповідача витрати понесені з розглядом справи по сплаті судового збору та правової допомоги.

У дане судове засідання представник позивача подала заяву про розгляд справи без їхньої участі.

В судовому засіданні від 09.06.2025 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Косік С.В. проти позовних вимог не заперечив, водночас, розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 624 грн 50 коп., вважає неспівмірним із складністю спору, оскільки справа не має складнощів та об?ємного обсягу виконаної роботи. Фактично судові засідання зводились до вирішення технічних питань, пов?язаних з вирішенням спору шляхом мирного врегулювання.

У дане судове засідання представник відповідача подав заяву про розгляд справи без їхньої участі.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що з 08.11.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 06.09.2021 року.

Під час перебування сторін у шлюбі 29.12.2014 року ними було придбано:

- житловий будинок з надвірною будівлею, загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 24,6 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г.;

- земельну ділянку площею 0,1 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :03:012:0106, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується договором купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г.

Право власності на дані об?єкти нерухомого майна зареєстровані за ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 15 (житловий будинок) № 8303059 (земельна ділянка).

Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною першою статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»(далі - Постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вказаною Постановою також роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 Постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Судом враховується, що сторонами не заперечується факт набуття спірного житлового будинку та земельної ділянки в період шлюбу та належність його сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, надаючи оцінку доводам учасників справи щодо ринкової вартості житлового будинку та земельної ділянки, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України доказування у цивільному судочинстві здійснюється такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 №2658-ІІІ, оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ст.5 вказаного Закону, суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Права, обов`язки та відповідальність суб`єктів оціночної діяльності встановлюються цим та іншими законами.

Згідно із ч. 1 ст.12 Закону, звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Виходячи з викладеного, звіт оцінювача складається за результатами проведення оцінки КТЗ на засадах, визначених Методикою оцінки майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.03 №1891.

Як вбачається із звіту про вартість майна № 06/15082024, виконаного оцінювачем ТОВ «Експерт» Н.В.Малютою від 15.08.2024 року, загальна ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_1 становить 576 080, 00 грн., тобто вартість частки становить 288 040,00 грн.

Згідно звіту про грошову оцінку земельної ділянки № 03/160820024, виконаного оцінювачем ТОВ «Експерт» Чинок Г.А. від 16.089.2024 року ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,1 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :03:012:0106 складає 67 593,00 грн., з яких становить 33 796, 50 грн.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (п. 44) зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.

На підтвердження виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України позивачкою подано заяву від 08.04.2025р. про надання згоди на отримання компенсації в рахунок її частки спільного будинку та земельної ділянки , а відповідачем 07.05.2025р. надано квитанцію про внесення грошових коштів на депозит суду у розмірі 321 836 грн. 50 коп.

За змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Враховуючи вартість житлового будинку АДРЕСА_1 , яка становить 576 080 грн. (вартість частки становить 288 040 грн.), а також вартість земельної ділянки, площею 0,1 з кадастровим номером :03:012:0106, яка становить 67 593 грн., (вартість з якої становить 33 796, 50 грн.), які є спільною сумісною власністю подружжя, право власності на дані об?єкти нерухомого майна зареєстровані за ОСОБА_2 , внесення останнім на депозитний рахунок суду грошової компенсації та згоду на отримання такої компенсації ОСОБА_1 , суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Вищезазначене нерухоме майно слід залишити в особистій приватній власності ОСОБА_2 , здійснити виплату ОСОБА_1 компенсації від ОСОБА_2 у сумі 321 836 грн. 50 коп., які були внесені на депозитний рахунок суду, а право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на вищевказане нерухоме майно припинити.

При вирішенні питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача ОСОБА_1 у даній цивільній справі представляла адвокат Янюк К.М., між якими 03.07.2024 року було укладено договір про надання правничої допомоги №27/24.

Відповідно до п.4.1 вищевказаного договору клієнт сплачує адвокату гонорар та фактичні витрати пов`язані із виконанням даного договору, розмір яких, окремо обумовлюється сторонами та може визначатись додатковою(ми) угодою(ми) до цього договору/або актом виконаних (наданих) робіт (послуг). Згідно наявних в матеріалах справи квитанцій ОСОБА_1 оплатила послуги адвоката згідно акту №27/24/1 про надання правничої допомоги від 10.12.2024 року на загальну суму 15 624,50 грн.

Разом з тим, чинне законодавство визначає критерії, які мають бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування понесених учасником справи витрат на професійну правничу допомогу.

Так, відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.

З огляду на зазначене, судом враховується, що адвокат Янюк К.М., з якою позивач ОСОБА_1 уклала договір про надання правничої допомоги, фактично здійснювала представництво її інтересів у 2 підготовчих судових засіданнях та 1 судовому засіданні, інші судові засідання відкладались у зв`язку із здійсненням сторонами процедур, спрямованих на вирішенням спору мирним врегулюванням та вирішенням технічних питань щодо цього.

Враховуючи обставини справи, принципи розумності, співмірності та реальності витрат, а також заперечення представника відповідача, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої суми витрат на правничу допомогу в розмірі 15 624 грн. 50 коп. та вважає за доцільне зменшити її до 7 000 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 218 грн. 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.13, 81, 141,263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволити.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , на частку житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 24,6 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , та частки земельної ділянки, площею 0,1 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :03:012:0106, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Залишити в особистій приватній власності ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 24,6 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , та частки земельної ділянки, площею 0,1 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :03:012:0106, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

3дійснити на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , IBAN - НОМЕР_2 , банк отримувача - АТ «Ощадбанк») виплату грошової компенсації в рахунок припинення права спільної сумісної власності на майно з Державного бюджету (Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області) з рахунку НОМЕР_3 , у справі №673/1110/24, в сумі 321 836 грн. 50 коп. (триста двадцять одну тисячу вісімсот тридцять шість тисяч гривень 50 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 218 грн. 60 коп. та 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: : АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 22.07.2025 року.

Суддя: Л. В. Грицишина