печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1863/25-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Вовк С. В.,

при секретарі судового засідання - Брачун О. О.,

розглянувши у відкритому судому засіданні у м. Києві у залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позиція сторін у справі

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що остання надала згоду на прийняття грошей у позику від ОСОБА_1 її чоловіком ОСОБА_3 , з яким вона перебувала в шлюбі, на умовах та за його розсудом в сумі 2 500 000, 00 дол. США.

Позивач зазначає, що частина позики у розмірі 1 400 000,00 дол. США повернута ОСОБА_3 , проте неповернутою у встановлений договором строк залишається частина позики у розмірі 1 100 000, 00 дол. США. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь неповернуту її чоловіком частину грошової позики, як з солідарного боржника за договором позики.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив, що відповідно до нотаріальної згоди відповідача, щодо отримання її покійним чоловіком коштів у позивача у позику чітко зазначалось, що вона надавала згоду на прийняття грошей у позику її чоловіком ОСОБА_3 , з яким вона перебуває в зареєстрованому шлюбі, на умовах та за його розсудом. Тобто вищезазначені кошта гр. ОСОБА_3 не позичались та не використовувались в інтересах сім`ї. Як наслідок відповідач не може бути солідарним боржником та не зобов`язана відшкодовувати кошти, які були взяті у позику її колишнім чоловіком. Крім того, позивач ніяким чином не обґрунтовує поважність продовження чи пропуску процесуальних строків на звернення до суду з даним позовом.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що враховуючи те, що грошові кошти в сумі 2 500 000,00 доларів США за Договором позики від 26 жовтня 2016 року набуті ОСОБА_3 в період його перебування у зареєстрованому шлюбі із позивачем та за її письмовою згодою від 25.10.2016 року, викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Астраускас Л.Є.. за реєстровим № 1368, така згода підтверджує використання позичених грошових коштів в інтересах сім`ї.

Представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що будь-яких доказів чи фактів того, що отримані гр. ОСОБА_3 кошти використані в інтересах сім`ї матеріали справи не містять і в принципі і не можуть містити, оскільки розпорядження отриманими коштами гр. ОСОБА_3 здійснювалось на його власний розсуд про що відповідачу не було відомо.

Процесуальні дії

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року у справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини справи

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 взяті грошові кошти в сумі 2 500 000,00 (два мільйони п`ятсот тисяч) доларів США у ОСОБА_1 згідно укладеного договору позики. Строк повернення позики встановлений до 26 жовтня 2017 року включно.

На підтвердження укладеного договору позики, 26 жовтня 2016 року позичальник склав розписку про те, що він отримав у позику від ОСОБА_1 в сумі 2 500 000,00 (два мільйони п`ятсот тисяч) доларів США, яку зобов`язався повернути до 26 жовтня 2017 року включно.

При оформленні вказаного договору позики приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Астраускас Л.Є. отримала заяву за реєстровим № 1368 від ОСОБА_2 від 25.10.2016 року, якою вона надала згоду на прийняття грошей у позику від ОСОБА_1 її чоловіком ОСОБА_3 , з яким вона перебувала в шлюбі, на умовах та за його розсудом в сумі 2 500 000 (два мільйони п`ятсот тисяч) доларів США, без відсотків, строком до 25 жовтня 2017 року включно.

22 жовтня 2018 року ОСОБА_3 повернув ОСОБА_1 1 400 000,00 (один мільйон чотириста тисяч) доларів США згідно договору позиву від 06 жовтня 2016 року про що складено розписку ОСОБА_1 .

Як зазначається позивачем та не заперечується відповідачем, у встановлений строк для повернення решти грошових коштів за договором позики від 26 жовтня 2016 року, позичальник свого зобов`язання не виконав, грошові кошти в сумі 1 100 000,00 (один мільйон сто тисяч) доларів США не повернув.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 гр. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

03.01.2025 року представник позивача звернуся до відповідача як до солідарного боржника за договором позики від 26 жовтня 2016 року з вимогою, в якій просив погасити суму заборгованості 1 100 000 (один мільйон сто тисяч) доларів США одноразовим платежем протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання вказаної вимоги.

У зв`язку з непогашеною сумою заборгованості за договором позики від 26 жовтня 2016 року, позивач звернувся до суду про стягнення грошових коштів з відповідача як з солідарного боржника в сумі 1 100 000,00 (один мільйон сто тисяч) доларів США.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін

У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині четвертій статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Аналогічна правова позиція викладена Верховний Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17.

За приписами частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Під час розгляду справи встановлено, що договір позики від 26 жовтня 2016 року укладено не в інтересах обох із подружжя, а відтак не створює відповідні зобов`язання для дружини позичальника, оскільки відповідно до нотаріальної згоди відповідача, вона надавала згоду на прийняття грошей у позику її чоловіком ОСОБА_3 на умовах та за його розсудом. Тобто грошові кошти гр. ОСОБА_3 не позичались та не використовувались в інтересах сім`ї.

Суд не надає оцінку доводам про сплив позовної давності, оскільки відмовляє у позові у зв`язку із його необґрунтованістю.

За правилами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя С. В. Вовк