ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6902/25 Справа № 182/6780/24 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до Нікопольської гімназії №21 Нікопольської міської ради про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бардадим Ольга Костянтинівна,

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 16 квітня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

14.11.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Нікопольської гімназії №21 Нікопольської міської ради про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, в якому просила суд, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 7 654,68 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 16 квітня 2025 року в позові ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бардадим Ольга Костянтинівна, до Нікопольської гімназії №21 Нікопольської міської ради про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

19.05.2025 року від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бардадим Ольга Костянтинівна надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться вимога про скасування рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 16 квітня 2025 року та винесення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що в день звільнення позивача 29.08.2024 року, відповідач не ознайомив позивача з наказом про звільнення, письмово не повідомив про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів.

Також, зазначає, що на момент звільнення позивача була наявна економія фонду заробітної плати, а не навпаки недостатність кошторисних призначень.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

02.07.2025 року від Нікопольської гімназії №21 Нікопольської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд, залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бардадим Ольга Костянтинівнабез задоволення, а рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 16 квітня 2025 року залишити без змін.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 7654,68 грн., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Нікопольською гімназією №21 Нікопольської міської ради. 29.08.2024 року вона була звільнена з посади вчителя історії за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом №50-ктр від 17.08.2024 року (а.с.43,124). Вказаним наказом була також передбачена виплата грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків в розмірі посадового окладу з урахуванням надбавок за рахунок освітньої субвенції.

Наказом №52-к/тр від 25.08.2024 року у зв`язку з недостатністю кошторисних призначень внесено зміни до наказу №50-ктр від 17.08.2024 року та викладено наказ в такому формулюванні: «Надати ОСОБА_1 вчителю історії грошову винагороду за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків в розмірі 10% посадового окладу з урахуванням надбавок за рахунок освітньої субвенції» (а.с.44,125).

Предметом спору в даній справі є невиплата ОСОБА_1 при звільненні щорічної грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків педагогічним працівникам в розмірі 100 % посадового окладу.

Нарахування позивачу заробітної плати здійснювалось на підставі Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, яка затверджена наказом Міністерства освіти від 15.04.93 р. №102 за погодженням Міністерства праці, Центрального комітету профспілки працівників освіти і науки України, Міністерства фінансів (далі по тексту Інструкція). Пунктом 3 розділу І даної Інструкції установам і закладам освіти надано право вирішувати такі питання в галузі організації оплати праці: затверджувати структуру й штати, встановлювати посадові оклади й ставки заробітної плати згідно з розрядами Єдиної тарифної сітки, визначеними цією Інструкцією, без дотримання середніх окладів і без урахування співвідношень чисельності керівників і спеціалістів у межах утвореного в установленому порядку фонду заробітної плати (фонду оплати праці); встановлювати надбавки за високі творчі й виробничі досягнення залежно від особистого внеску кожного працівника в межах фонду заробітної плати (фонду оплати праці).

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 наказу Міністерства освіти та науки України від 26.09.2005 року №557 (зі змінами), розробленого згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року №1298, керівникам навчальних закладів, установ освіти та наукових установ в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків, надано право затверджувати порядок і розміри преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи.

Крім того, позивач в своєму позові посилається на колективний договір.

Як вбачається з матеріалів справи, між директором та профспілковим комітетом первинної профспілкової організації комунального закладу «Нікопольська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №21 був укладений колективний договір, 18.05.2021 року схвалений загальними зборами трудового колективу комунального закладу «Нікопольська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №21» (а.с.14-36). 26.05.2022 року КЗ «Нікопольська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №21» перейменовано в Нікопольський ліцей №21 Нікопольської міської ради, а 28.07.2023 року в Нікопольську гімназію №21 Нікопольської міської ради.

Відповідно до пункту 5.1.13 Колективного договору директор зобов`язується надавати педагогічним працівникам закладу щорічну грошову винагороду за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків та матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі одного посадового окладу в межах кошторисних призначень (п. 8.3.1 Галузевої угоди).

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що виплата щорічної грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків працівнику освіти віднесено до дискреційних повноважень керівника навчального закладу. Розмір даної щорічної грошової допомоги не може перевищувати розміру одного посадового окладу, а її нарахування передбачено Порядком надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів державної та комунальної форми власності за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2000 N 898 ( 898-2000-п ). В свою чергу, в пункті 5.1.13 Колективного договору також зазначено, що щорічну грошову винагороду за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків та матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі одного посадового окладу в межах кошторисних призначень.

Так, згідно наказу №52-к/тр від 25.08.2024 року ОСОБА_1 було надано щорічну грошову винагороду за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків в розмірі 10% посадового окладу з урахуванням надбавок за рахунок освітньої субвенції у зв`язку з недостатністю кошторисних призначень. На підтвердження даного факту, відповідачем надано довідку централізованої бухгалтерії Відділу освіти ти науки Нікопольської міської ради, згідно якої загальний обсяг кошторисних призначень Нікопольської гімназії №21 на 2024 рік склав 4 884 401,00 грн., фактично використано за рік 5 002 556,07 грн., недостатність кошторисних призначень на 2024 рік склала 118 155,07 грн. (а.с.126).

Крім того, суд звертає увагу на те, що розмір преміювання конкретного працівника залежить від особистого внеску у загальні результати роботи закладу. Колективна премія розподіляється між членами колективу. Такий розподіл здійснюється з використанням коефіцієнта трудової участі кожного члену колективу у досягнутому результаті та рівня кваліфікації робітника. Наказ при преміювання працівника не потребує погодження з профспілковим комітетом, оскільки розробляється на основі Колективного договору, який профспілковий комітет погодив. Крім того, преміювання здійснюється за наявності достатньої суми коштів, закладених у кошторис доходів і видатків, та економії фонду заробітної плати.

Надані позивачем помісячний розмір асигнувань загального фонду Державного бюджету на 2024 рік, інформація щодо використання освітньої субвенції на період з 01.01.2024 року по 31.08.2024 року, аналіз фінансування установ відділу освіти і науки станом на 31.08.2024 року, протокол наради керівників закладів загальної середньої освіти від 18.09.2024 року № 1, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки містять інформацію про фінансування усіх закладів освіти міста Нікополя, а не окремо Нікопольської гімназії №21 Нікопольської міської ради. Крім того, суду зазначає, що зазначена в даному протоколі сума в 76 млн. 618 тис 139 грн. є залишком річного розміру субвенції з державного бюджету на виплату заробітної плати педагогічним працівникам закладів середньої освіти міста станом на вересень 2024 року, тобто це є залишком фонду заробітної плати ще на 4 місяці 2024 року для педагогічних працівників усіх закладів освіти міста Нікополя, а тому не може вважатись економією фонду заробітної плати станом на серпень 2024 року. Позивачем не доведено, що станом на серпень 2024 року дана економія існувала.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач здійснив виплату щорічної грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків в розмірі 10% від посадового окладу, діючи в межах норм законодавства України та в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів та видатків. В свою чергу, позивачкою не доведено її право на отримання даної грошової винагороди в максимальному розмірі. А отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки ці висновки ґрунтуються на ретельному аналізу доказів, що є у матеріалах цивільної справи.

Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Конституція України гарантує кожному громадянину право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Основними законодавчими актами, які регулюють питання оплати праці є Закон України Про оплату праці та Кодекс законів про працю України.

Згідно з ст. 94 Кодексу Законів про Працю України (далі по тексту КЗпП України) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати. Основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 21 цього Закону передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Згідно приписів ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведені позовні вимоги належними доказами.

Крім того, в пункті 5.1.13 Колективного договору також зазначено, що щорічну грошову винагороду за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків та матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі одного посадового окладу в межах кошторисних призначень.

Так, згідно наказу №52-к/тр від 25.08.2024 року ОСОБА_1 було надано щорічну грошову винагороду за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків в розмірі 10% посадового окладу з урахуванням надбавок за рахунок освітньої субвенції у зв`язку з недостатністю кошторисних призначень.

А тому, відповідач здійснив виплату щорічної грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків в розмірі 10% від посадового окладу, діючи в межах норм законодавства України та в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів та видатків.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бардадим Ольга Костянтинівна залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 16 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: