ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 липня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/10467/24

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/913/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в

інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1

відповідач: ОСОБА_3

третя особа: орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету

Чернігівської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Логвіної Т.В. від 25 лютого 2025 року, місце ухвалення рішення - м. Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом вселення до квартири, третя особа: орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Чернігівської міської ради,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.07.2024 року було прийнято позовну заяву ОСОБА_3 до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Справу було призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.09.2024 року було прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом вселення до квартири, до спільного розгляду із первісним позовом. Об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом вселення до квартири, із первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Судом першої інстанції призначено підготовче засідання.

Вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 . За доводами ОСОБА_1 , вона із малолітнім сином ОСОБА_2 зареєстровані у даній квартирі, проте, її матір ОСОБА_3 до квартири їх не впускає, ключі від квартири забрала, позбавивши ОСОБА_1 доступу до квартири. ОСОБА_1 вказує, що спірна квартира є єдиним місцем проживання її та малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки іншого житла ОСОБА_1 не має. ОСОБА_1 стверджувала, що на неодноразові прохання не перешкоджати їй та малолітньому сину у користуванні спірним житлом, ОСОБА_3 не реагує.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.02.2025 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - залишено без розгляду. Закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом вселення до квартири. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Оскаржуваним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.02.2025 року позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом вселення до квартири - задоволено. Вселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до квартири за адресою: АДРЕСА_2 та зобов`язано ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 комплект ключів від даної квартири. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 211 грн. 20 коп., у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.02.2025 року скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . В доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду першої інстанції від 25.02.2025 року є незаконним, необґрунтованим, ухваленим судом із порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , побудував мотивацію рішення на подіях трирічної давнини, які не відносяться до даного предмету позову. За доводами апелянта, розглядаючи позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , суд першої інстанції послався на пояснення ОСОБА_4 , надані 18.04.2022 року інспектору СПДН BП Черкаського PУПГУНП в Черкаській області про події, які мали місце 28.03.2022 року в квартирі АДРЕСА_3 , де на той час проживали сторони. Апелянт зазначає, що ОСОБА_4 , який не є стороною чи свідком по цій справі, три роки тому надав пояснення про конфлікт, який стався між позивачем i відповідачем 28.03.2022 року в квартирі, яку вони наймали, як тимчасові переселенці. Апелянт вказує, що будь-яких інших доказів у справі сторона позивача не подавала, свідки у справі не допитувались, сторони пояснень не надавали, проте, суд першої інстанції у рішенні від 25.02.2025 року зазначає, що оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги положення законодавства, враховуючи, що відповідач є власником квартири, позивач із дитиною зареєстровані у цій квартирі, позивач позбавлена можливості безперешкодно користуватися житлом, оскільки відсутні необхідні ключі від дверей квартири, що унеможливлює вільний вхід до квартири, і тому суд вважав за можливе задовольнити вимоги заявленого позову та зобов`язати відповідача надати позивачу комплект ключів від даної квартири. Апелянт стверджує, що 09.12.2024 року Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради за заявою ОСОБА_3 зняло з реєстрації у спірній квартирі позивача ОСОБА_1 та її дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що сама ОСОБА_1 була повідомлена Управлінням. Знаючи про дані обставини, позивач до суду не з`явилась, i щодо зняття її з дітьми з реєстрації у спірній квартирі, суд не повідомила. Доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_3 у вирішенні питання поклалась на свого представника, який теж не повідомив суд, а вона не з`являлась, оскільки її за адресою проживання/реєстрації суд жодного разу не повідомляв про дати та час судових засідань. Апелянт стверджує, що при розгляді даної справи суд першої інстанції не з`ясував, що на ґрунті неприязних відносин між позивачем та відповідачем було подано зустрічний позов, який не містить по суті вказаного в ньому жодного доказу на підтвердження викладених обставин, а навпаки, ОСОБА_1 підтверджує у позові, що вона ніколи не зверталась до органів поліції з приводу здійснення їй перешкод у користуванні житлом.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Жилінський О.В. підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги, та просив її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Матрос І.М. просив залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_3 , та залишити обгрунтоване рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.02.2025 року, без змін.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 , представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, не з`явились. Від третьої особи на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника (а.с.137).

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить копія договору купівлі-продажу квартири від 11.10.2019 року та копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.10.2019 року (а.с.7-8,9).

Відповідно до копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19.06.2024 року №3267, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, станом на 18.06.2024 року за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.10).

У позовній заяві ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом вселення до квартири, ОСОБА_1 вказувала, що до жовтня 2019 року вона, її рідний брат ОСОБА_7 та їх матір ОСОБА_3 були власниками квартири АДРЕСА_4 . Приблизно 04.10.2019 року вони продали вказану квартиру та гроші, отримані від продажу, розділили між собою. ОСОБА_7 свою частину грошей залишив собі. ОСОБА_1 разом із матір`ю ОСОБА_3 вирішили за свої спільні грошові кошти, отримані від продажу квартири, придбати собі однокімнатну квартиру. За доводами ОСОБА_1 , 11.10.2019 року вона разом із матір`ю ОСОБА_3 , за їх спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1 , і за домовленістю із ОСОБА_3 , вони вирішили, що у договорі купівлі-продажу вказаної квартири, покупцем буде зазначено ОСОБА_3 . Після купівлі спірної квартири ОСОБА_1 разом із малолітнім сином та матір`ю вселилися до спірної квартири та почали робити в ній ремонт. У спірній квартирі знаходяться особисті речі ОСОБА_1 , речі її малолітнього сина, одяг, ліки, косметика, тощо. ОСОБА_1 зазначала, що ключі від спірної квартири були у неї та у її матері ОСОБА_3 . При цьому, вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, купували продукти харчування, оплачували комунальні послуги. За твердженнями ОСОБА_1 , після початку повномасштабного вторгнення, вона разом із чоловіком ОСОБА_8 , сином ОСОБА_5 та матір`ю ОСОБА_3 виїхали до м.Черкаси, і винаймали двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_5 . 28.03.2022 року у сина ОСОБА_5 був день народження, і в цей день у них із ОСОБА_3 стався конфлікт, із подальшим викликом поліції. ОСОБА_1 зазнача, що ОСОБА_3 зібрала свої речі, таємно забрала її комплект ключів від спірної квартири АДРЕСА_1 , та залишила із поліцейськими квартиру. Про те, що ОСОБА_3 таємно забрала комплект ключів від спірної квартири в м.Чернігові, ОСОБА_1 дізналась після повернення до м. Чернігова. ОСОБА_1 вказувала, що у м.Черкаси її чоловік, а також ОСОБА_9 надавали письмові пояснення співробітникам поліції щодо конфлікту, який відбувся 28.03.2022 року за участі ОСОБА_3 . В подальшому, 16.05.2022 року ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_5 повернулася до ОСОБА_10 та намагалася потрапити до спірної квартири, але матір ОСОБА_3 її не впускала, вхідні двері до квартири їй не відчиняла, на вимогу ОСОБА_1 повернути ключі від вхідних дверей, не реагувала. За доводами ОСОБА_1 , в подальшому вона неодноразово намагалась потрапити до спірної квартири, але матір ОСОБА_3 її до квартири не впускала, вхідні двері до квартири не відчиняла, на вимоги ОСОБА_1 повернути їй ключі від вхідних дверей спірної квартири, не реагувала. ОСОБА_1 стверджує, що іншого житла у власності вона не має, спірна квартира є єдиним житлом її та малолітнього сина ОСОБА_5 .

Згідно пояснень ОСОБА_4 від 18.04.2022 року, наданих інспектору СПДН ВП Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області лейтенанту поліції Карпенко Л.Ю., 28.03.2022 року ОСОБА_3 , у стані алкогольного сп`яніння вчинила бійку із ОСОБА_1 та її чоловіком, висловлювалась нецензурною лайкою у присутності дитини (а.с.47-49).

Як вбачається із оскаржуваного рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 25.02.2025 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції, врахувавши мотиви, зазначені у позовній заяві, надавши відповідну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги положення законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . При цьому, суд першої інстанції прийняв до уваги ті обставини, що ОСОБА_3 є власником спірної квартири, її дочка ОСОБА_1 разом із малолітньою дитиною зареєстровані у спірній квартирі, і при цьому, ОСОБА_1 позбавлена можливості безперешкодно користуватися житлом, оскільки у неї відсутні необхідні ключі від дверей квартири, що унеможливлює вільний вхід до спірної квартири.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 відносно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 25.02.2025 року є незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 25.02.2025 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 вказує, що розглядаючи позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , суд першої інстанції послався на пояснення ОСОБА_4 , надані 18.04.2022 року інспектору СПДН BП Черкаського PУПГУНП в Черкаській області про події, які мали місце 28.03.2022 року в квартирі АДРЕСА_3 , де на той час проживали сторони. Апелянт зазначає, що ОСОБА_4 , який не є стороною чи свідком по цій справі, три роки тому надав пояснення про конфлікт, який стався між позивачем i відповідачем 28.03.2022 року в квартирі, яку вони наймали, як тимчасові переселенці. Апелянт вказує, що будь-яких інших доказів у справі сторона позивача не подавала, свідки у справі не допитувались, сторони пояснень не надавали, проте, суд першої інстанції у рішенні від 25.02.2025 року зазначає, що оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги положення законодавства, враховуючи, що відповідач є власником квартири, позивач із дитиною зареєстровані у цій квартирі, позивач позбавлена можливості безперешкодно користуватися житлом, оскільки відсутні необхідні ключі від дверей квартири, що унеможливлює вільний вхід до квартири, і тому суд вважав за можливе задовольнити вимоги заявленого позову та зобов`язати відповідача надати позивачу комплект ключів від даної квартири. Апелянт стверджує, що 09.12.2024 року Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради за заявою ОСОБА_3 зняло з реєстрації у спірній квартирі позивача ОСОБА_1 та її дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що сама ОСОБА_1 була повідомлена Управлінням. Знаючи про дані обставини, позивач до суду не з`явилась, i щодо зняття її з дітьми з реєстрації у спірній квартирі, суд не повідомила. Доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_3 у вирішенні питання поклалась на свого представника, який теж не повідомив суд, а вона не з`являлась, оскільки її за адресою проживання/реєстрації суд жодного разу не повідомляв про дати та час судових засідань. Апелянт стверджує, що при розгляді даної справи суд першої інстанції не з`ясував, що на ґрунті неприязних відносин між позивачем та відповідачем було подано зустрічний позов, який не містить по суті вказаного в ньому жодного доказу на підтвердження викладених обставин, а навпаки, ОСОБА_1 підтверджує у позові, що вона ніколи не зверталась до органів поліції з приводу здійснення їй перешкод у користуванні житлом.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Правова позиція Європейського Суду з прав людини, відповідно до п.1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає кожній особі гарантії, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення Європейського Суду з прав людини від 24 листопада 1986 року у справі Gillow v. The U.K.), так i на наймача (рішення Європейського Суду з прав людини від 18 лютого 1999 року у справі Larkos v.Cyprus).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського Суду з прав людини від 13 травня 2008 року у справі МакКенн проти Сполученого Королівства (McCann v. the United Kingdom), заява №39009/04, пункт 50).

Згідно із приписами ч.1 статті 15, ч.1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі №761/5115/17.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

За положеннями статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 Житлового кодексу України).

Згідно із частинами першою, другою статті 156 Житлового кодексу України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Відповідно до частини четвертої статті 156 Житлового кодексу України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 Житлового кодексу України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 Житлового кодексу України.

Згідно із приписами статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі №447/455/17, провадження №14-64цс20, дійшла висновку, що у законодавстві, яке регулює житлові правовідносини, припинення сімейних правовідносин, втрата статусу члена сім`ї особою, саме по собі не тягне втрату права користування житловим приміщенням.

Судом в ході розгляду даної справи встановлено, що ОСОБА_1 зі своїм малолітнім сином ОСОБА_5 та матір`ю ОСОБА_3 вселилися до спірної квартири у 2019 році, проживали разом у спірній квартирі, робили ремонт. При цьому, ОСОБА_1 із малолітнім сином ОСОБА_5 були зареєстровані у спірній квартирі ІНФОРМАЦІЯ_5 , як і власник квартири - ОСОБА_3 , яка не заперечувала щодо проживання її дочки ОСОБА_1 із малолітньою дитиною у спірній квартирі. Будь-якого іншого житла на праві власності ОСОБА_1 не має.

Встановивши, що ОСОБА_1 із малолітньою дитиною - сином ОСОБА_5 , яка не має будь-якого іншого житла на праві власності, діями ОСОБА_3 позбавлена можливості безперешкодно користуватися спірною квартирою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову. А саме, щодо необхідності вселення ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до спірної квартири, та зобов`язання ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 комплект ключів від даної квартири.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.02.2025 року про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Апелянтом не надано належних та достатніх доказів, у розумінні статей: 77, 80 ЦПК України, на спростування вказаного вище висновку суду першої інстанції. Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, регламентовано, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що 09.12.2024 року Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради за заявою ОСОБА_3 зняло з реєстрації у спірній квартирі позивача ОСОБА_1 та її дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.02.2025 року. Оскільки встановивши, що ОСОБА_1 із малолітньою дитиною - сином ОСОБА_5 , яка не має будь-якого іншого житла на праві власності, діями ОСОБА_3 позбавлена можливості безперешкодно користуватися спірною квартирою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 до ОСОБА_3 позову про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом вселення до квартири.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.02.2025 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, документально підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційна скарга ОСОБА_3 - підлягає залишенню без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 25.02.2025 року, підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 лютого 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: