Справа № 758/3359/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

02 липня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі головуючої судді Левицької Я.К.,

за участю секретаря судового засідання Новіцької О.К.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на дитину,

ВСТАНОВИВ :

11.03.2025 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій він просить звільнити його від обов`язку сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, які були стягнуті з нього на підставі рішення Подільського районного суду міста Києва від 27.07.2021 рок у справі № 758/3774/21.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 05.08.2006 року він з відповідачкою перебували у шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька - ОСОБА_3 . 05.03.2021 року Подільським районним судом міста Києва прийнято рішення у справі про розірвання шлюбу між сторонами. За спільною згодою сторін малолітня донька залишилась проживати разом з відповідачкою. 22.07.2021 року Подільським районним судом міста Києва прийнято рішення у справі № 758/3774/21 про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання їх доньки в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку щомісячно. 25.10.2021 року на виконання вказаного судового рішення у справі № 758/3774/21 було видано виконавчий лист про стягнення з позивача аліментів, на підставі якого Подільським ВДВС ум. Києві відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3, яке перебуває на виконанні. В січні 2023 року донька сторін ОСОБА_3 самостійно визначила місце свого постійного проживання разом з батьком. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів з нього на користь відповідачки та заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання доньки з відповідачки на його користь. 08.08.2023 року Подільським районним судом міста Києва видано судовий наказ по справі № 758/8838/23 про стягнення з відповідачки на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх доньки у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. 16.02.2024 року Подільським районним судом міста Києва прийнято рішення у справі № 758/6957/23 про припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки, однак 14.05.2024 року Київським апеляційним судом скасоване рішення суду першої інстанції та постановлено нове рішення, яким відмовлено позивачу в припиненні стягнення з нього аліментів на користь відповідачки у зв`язку з недоведеністю ним факту зміни місця проживання дитини. 03.09.2024 року неповнолітня донька сторін ОСОБА_3 підписала та нотаріально посвідчила заяву про самостійний вибір нею свого місця проживання з батьком ОСОБА_1 , в якій підтвердила факт проживання з ним з січня 2023 року. 20.11.2024 року Подільським районним судом міста Києва відмовлено відповідачці у визнанні таким, що не підлягає виконанню, судового наказу № 758/8838/23 про стягнення з неї аліментів на користь позивача. 10.01.2025 року Подільським районним судом міста Києва відмовлено позивачу у визнанні таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа по справі № 758/3774/21 про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки. Таким чином, на момент звернення з цим позовом склалась ситуація, за якої донька сторін ОСОБА_3 проживає разом з позивачем, який виконує обов`язки по її утриманню - забезпечує її потреби в житлі, харчуванні, одязі, навчанні та кишенькових громах, а відповідачка проживає окремо та продовжує стягувати з позивача аліменти на утримання доньки, які привласнює і таким чином за період з лютого 2023 року вже безпідставно заволоділа коштами позивача в сумі 473 132,26 грн. Позивач вважає, що така ситуація порушує його права та охоронювані законом інтереси у зв`язку із чим звернувся до суду з позовом про звільнення його від стягнення аліментів.

Ухвалою суду від 01.04.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачу - відповіді на відзив.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідачка будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяву про розгляд справи за своєї відсутності до суду не подала.

За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що з 05.08.2006 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішенням Подільського районного суду міста Києва від 05.03.2021 по справі № 758/7529/20.

Від шлюбу у сторін є донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з рішенням Подільського районного суду містa Києва від 27.07.2021, ухваленим у справі № 758/3774/21, з позивача стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання їхньої дочки ОСОБА_3 у pозмipi 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

На примусовому виконання у Подільському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3, відкрите згідно з виконавчим листом № 758/3771/21 від 25.10.2021 року, виданого Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше встановленого Сімейним Кодексом України, починаючи з 25.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованості по сплаті аліментів станом на 31.05.2024 року відсутня, що вбачається з довідки Подільського ВДВС №67363988/2 від 31.05.2024 року.

08.08.2023 року Подільським районним судом міста Києва видано судовий наказ по справі № 758/8838/23 про стягнення з відповідачки на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх доньки у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

16.02.2024 року Подільським районним судом міста Києва прийнято рішення у справі № 758/6957/23 про припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки, однак 14.05.2024 року Київським апеляційним судом скасоване рішення суду першої інстанції та постановлено нове рішення, яким відмовлено позивачу в припиненні стягнення з нього аліментів на користь відповідачки. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині припинення стягнення аліментів, суд апеляційної інстанції, зокрема, дійшов висновку про те, що «позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що донька проживає виключно з ним і знаходиться на його утриманні, як і не надав доказів того, що відповідачка використовує аліменти за нецільовим призначенням». Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що «позивач не довів тієї обставини, що з січня 2023 року його донька перебуває виключно на його утриманні, аліменти отримані відповідачем використовуються не за призначенням, а отже, не довів, що виникли обставини, які зумовлюють припинення сплати ним аліментів на користь відповідачки в розумінні ч. 4 ст. 273 ЦІК України, а висновки суду про задоволення позову є цій частині є помилковими.

20.11.2024 року Подільським районним судом міста Києва відмовлено відповідачці у визнанні таким, що не підлягає виконанню, судового наказу № 758/8838/23 про стягнення з неї аліментів на користь позивача.

Також, 10.01.2025 року Подільським районним судом міста Києва відмовлено позивачу у визнанні таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа по справі № 758/3774/21 про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки.

Відповідно до висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину ОСОБА_3 , затвердженого Керівником служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради від 27.09.2024 року, у присутності матері ОСОБА_2 встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 , 2008 р.н., навчається та проживає в Польщі. З квітня 2024 року аліменти не сплачуються у зв`язку з блокуванням рахунку отримувача аліментів. Одержувач аліментів не надала чеки, квитанції тощо, які б підтверджували цільове їх використання до квітня 2024 року. Водночас висновок щодо цільового витрачання аліментів на дитину посадовими особами служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради не зроблено.

Згідно з Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 27.09.2024 року, складений спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради на підставі заяви ОСОБА_1 для перевірки цільового використання аліментів, проведено обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що для дитини є окрема кімната облаштована відповідно до її віку та потреб. В наявності шафа-купе, ліжко, письмовий стіл. За цією адресою проживають та мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_5 , 1961 р.н., - бабуся, ОСОБА_6 - чоловік матері, ОСОБА_7 , 2021 р.н., - син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - мати. Зі слів матері її рахунки заблоковані у зв`язку з тим, що батько ОСОБА_1 стягує з неї аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка протягом 1,5 роки проживає та навчається в Польщі. Надати будь-які чеки та квитанції щодо переведення коштів доньці не має можливості.

Відповідно до заяви про визначення неповнолітньою дитиною свого місця проживання, завіреної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сімоновою Л.Л., про що внесено запис в реєстрі за № 66 від 03.09.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 2023 самостійно визначила місце свого постійного проживання разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , де фактично має постійне місце проживання.

Таким чином, існують два виконавчих документи про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: виконавчий лист, виданий Подільським районним судом м. Києва по справі № 758/3774/21 від 25.10.2021 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та судовий наказ Подільського районного суду м. Києва № 758/8838/23 від 08.08.2023 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Вирішуючи позовні вимоги про звільнення позивача від сплати аліментів та припинення стягнення аліментів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до частини другої статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Також, згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Отже, законодавець не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати періодичних платежів (аліментів). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на дві обставини, які на його думку обумовлюють звільнення його від сплати аліментів, зокрема те, що донька сторін проживає разом з позивачем, який виконує обов`язки по її утриманню, а також те, що відповідачка привласнює аліменти на утримання доньки. Отже зазначені обставини підлягають доказуванню у справі.

За своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (такий висновок відповідає правовій позиції, неодноразово висловленій Верховним Судом, зокрема, у постановах від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16-ц), від 03 лютого 2021 року (справа № 520/21069/18).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 28.09.2022 року по справі № 686/18140/21, дійшов висновку, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

Суд бере до уваги те, що після ухвалення Подільським районним судом міста Києва рішення від 22.07.2021 року у справі № 758/3774/21 про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання їх доньки змінились фактичні обставини і донька сторін ОСОБА_3 не проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 160 Сімейного Кодексу України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Неповнолітня ОСОБА_3 досягла чотирнадцяти років та у відповідній заяві, завіреній приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сімоновою Л.Л., про що внесено запис в реєстрі за № 66 від 03.09.2024 року, визначила своє місце проживання з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , де фактично має постійне місце проживання.

Також суд враховує те, що відповідно до статті 179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей.

За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із наданих позивачем доказів, висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину ОСОБА_3 , затвердженого Керівником служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради від 27.09.2024 року, та Акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 27.09.2024 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради, не вбачається конкретного висновку інспекторів органу опіки та піклування щодо виявлення нецільового витрачання матір`ю ОСОБА_2 аліментів на дитину. Разом з тим, констатовано, що мати дитини не надала документів, які б підтверджували використання отриманих аліментів на дитину ОСОБА_3 (чеки, квитанції, перерахування коштів дитині тощо).

Також суд враховує те, що відповідачка не надала і до суду таких доказів та взагалі не спростувала доводи позивача щодо нецільового використання нею аліментів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що після набрання рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22.07.2021 року у справі № 758/3774/21 законної сили змінились фактичні обставини, які вливають на припинення присуджених аліментів, відтак позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, в порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 968,96 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на дитину - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, які стягуються з нього на підставі рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 липня 2021 року, ухваленого у справі №758/3774/21.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 02.07.2025 року.

Суддя Я.К. Левицька