Провадження №: 2-др/752/131/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

21 липня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Митрофанової А.О.,

при секретарі судового засідання Осадчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві заяву представника позивача - адвоката Бордаченка Олександра Володимировича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Приватно-орендної агрофірми «Україна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , про розірвання договору, стягнення збитків та штрафу, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватно-орендної агрофірми «Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , про визнання договору та додаткової угоди недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 травня 2025 року позовні вимоги Приватно-орендної агрофірми «Україна» до ОСОБА_1 про розірвання договору, стягнення збитків та штрафу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватно-орендної агрофірми «Україна» збитки в сумі 460 305,28 грн. та штраф у розмірі 7 350 грн., а всього стягнуто 467 655,28 грн.

У задоволенні інших вимог позову Приватно-орендної агрофірми «Україна» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Приватно-орендної агрофірми «Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , про визнання договору та додаткової угоди недійсними відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватно-орендної агрофірми «Україна» понесені по справі судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 8464,09 грн.

23 травня 2025 року на адресу суду надійшла заява представника позивача стягнення судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі, в якій останній просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 3028,00 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, 12 000,00 грн витрат позивача за проведення судової будівельно-технічної експертизи, 57 971,00 грн витрат позивача на правничу допомогу адвоката.

В обґрунтування поданої заяви представник позивача послався на те, що позивачем при поданні апеляційної скарги до Київського апеляційного суду на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 17.07.2024 року про закриття провадження у справі було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 05.11.2024 року апеляційну скаргу позивача було задоволено повністю, ухвалу місцевого суду від 17.07.2024 року скасовано, а справу повернуто для продовження розгляду до суду першої інстанції, проте при розгляді апеляційної скарги не було вирішено питання про розподіл судових витрат і це питання має бути вирішене місцевим судом при вирішенні спору по суті.

При зверненні до суду, позивачем було надано із позовом у якості доказу Висновок судової будівельно-технічної експертизи №154 від 02.07.2018 р, а також Договір №014 від 15.05.2018 року, укладений між ПОА «Україна» та ТОВ «Науково-технічний центр «Будівельна експертиза» на проведення вказаної судової експертизи. Згідно із п. 4.1 договору №014 вартість послуг за проведення судової експертизи становить 12 000,00 грн., які були сплачені позивачем платіжним дорученням позивача №676 від 17.05.2018 року, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача сплачені позивачем витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 12 000,00 грн.

Також представник позивача вказує, що ним до завершення судових дебатів зроблено заяву про подачу ним доказів на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу адвоката протягом 5 днів з дати ухвалення судового рішення, якщо воно відбудеться на користь позивача.

Протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 04.06.2025 для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення визначено суддю Митрофанову А.О.

Сторони в судове засідання не з`явились, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч. ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

27.06.2025 через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява представника відповідача, згідно якої відповідач не погоджується з розміром витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 57 971 грн. Вказує, що адвокатом, що надавав допомогу позивачу у вказаній справі, до переліку послуг з надання правничої допомоги включені послуги, що не були необхідними для надання допомоги позивачу у вказаній справі і, на думку відповідача, спрямовані виключно на штучне збільшення обсягу витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого стягнення з відповідача, а тому він просить суд зменшити заявлений позивачем до компенсації розмір витрат на професійну правничу допомогу у справі.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив таке.

Відповідно до приписів статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина друга статті 270 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З огляду на те, що питання розподілу судових витрат, понесених позивачем суд не вирішував, є правові підстави для ухвалення додаткового рішення.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що 16 квітня 2018 року між Приватно-орендною агрофірмою «Україна» та адвокатським бюро «Адвокат Бордаченко та партнери» в особі директора Бордаченка О.В. був укладений договір про надання правової допомоги №4-АБ, відповідно до якого адвокат зобов?язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової (правничої) допомоги, що передбачені п. 2.1. цього договору, клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової (правничої) допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 1.1. Договору), адвокат надає клієнту правову правову (правничу) допомогу за завданнями (дорученнями) клієнта, які погоджуються сторонами шляхом їх підписання (п.1.2. Договору) (а.с. 105-109, том 1).

Згідно із п.5.1, 5.3 Договору якщо сторони не домовились про гонорар у завданні (дорученні), тоді клієнт повинен оплатити правову допомогу адвокату згідно погодинної ставки роботи адвоката, погодженої у додатку до договору. Гонорар не включає в себе фактичні витрати адвоката, зокрема, поштові витрати, які оплачуються клієнтом додатково протягом 3 банківських днів з дати виставлення адвокатом рахунку (а.с. 108, том 1).

Додатком до Договору №-АБ від 16.04.2018 сторони погодили погодинні ставки адвоката. Зокрема, 800,00 грн без ПДВ за одну годину роботи адвоката - за надання правової (правничої) допомоги із представництва інтересів клієнта у судовому засіданні, підготовку процесуальних документів у судовій справі чи для наступної подачі у судову справу, ознайомлення з матеріалами судової справи, подача документів до суду, а також вчинення будь-яких інших дій, які пов?язані із представництвом інтересів клієнта у суді. (а.с.110, том 1)

Сторонами було погоджено та підписано завдання (доручення) №2 від 12.07.2018 р. до договору №4-АБ від 16.04.2018 року, у п.1, 2 якого адвокат зобов?язався ініціювати та супроводжувати судову справу за позовом клієнта до ОСОБА_1 про розірвання договору та відшкодування збитків, а клієнт зобов?язався оплатити надання правової (правничої) допомоги та фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання цього завдання. Ведення судової справи включає в себе підготовку усіх необхідних процесуальних документів, збирання доказів по справі та вчинення Адвокатом усіх необхідних процесуальних дій у суді першої, апеляційної та касаційної інстанції, а також на стадії виконавчого провадження з примусового виконання судових рішень у справі, з метою представництва інтересів Клієнта як учасника справи чи сторони виконавчого провадження (а.с. 112, том. 1).

Згідно із п. 3 завдання (доручення) №2 клієнт повинен сплачувати адвокату гонорар за надання правової (правничої) допомоги за цим завданням (дорученням) у розмірі та порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 4.6 Договору №4-АБ від 16.04.2018 після надання адвокатом правової (правничої) допомоги клієнту, сторони можуть підписувати Акт про виконання завдання (доручення), який підтверджує належне виконання адвокатом своїх зобов?язань за відповідним завданням (дорученням) клієнта, якщо належне виконання адвокатом своїх зобов?язань за договором не підтверджене іншими документами, отриманими в ході виконання ним завдання (доручення) клієнта або не випливає із суті завдання (доручення) (а.с. 108, том 1).

Представником позивача було додано Акт № 2/1 про часткове виконання завдання (доручення) №2 від 20 травня 2025 року, підписаний ПОА «Україна» та АБ «Адвокат Бордаченко та партнери», яким сторони підтвердили належне надання адвокатом правничої допомоги позивачу по справі №752/17077/18 за період із 12.07.2018 року по 20.05.2025 року. До Акту додано Звіт адвоката із переліком наданої правничої допомоги та кількість часу, що знадобилась йому для виконання завдання (доручення) клієнта. Акт був підписаний сторонами та підтверджує належне надання адвокатом правничої допомоги позивачу у кількості 72 годин роботи адвоката вартістю 57 600,00 грн (= 72 год х 800,00 грн/год), а також фактичні (поштові) витрати адвоката в сумі 371,00 грн, а всього 57 971,00 грн.

Суд бере до уваги те, що відповідач скористався своїм правом на подачу письмових заперечень звернувшись з клопотанням про зменшення розміру судових витрат.

Проте, суд звертає увагу, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат (див. додаткову постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2024 у справі № 712/3590/22, провадження № 61-14297сво23).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання норм частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Саме такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20, від 08 червня 2021 року у справі 550/936/18.

У разі встановлення у договорі фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Водночас, слід звернути увагу, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

У постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Як вже вказувалась вище, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені статтею 137 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд також звертає особливу увагу, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника (відповідача) не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17).

Таким чином, вирішуючи заяву представника позивача про компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, вирішуючи заяву про стягнення витрат на правову допомогу, понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції, суд дійшов висновку, що зазначений представником позивача у заяві про ухвалення додаткового рішення розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справ, та таким, що не суперечить принципу розподілу судових витрат і доведений належними доказами.

При цьому, враховуючи часткове задоволення позову, суд стягує з відповідача на користь позивача розмір витрат на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог(82,26%), у сумі 47 686,94 грн.

Водночас, суд наголошує, що витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 14 вересня 2022 року у справі № 509/6250/20.

Щодо витрат на проведення судової експертизи, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

На підтвердження здійснення оплати судової експертизи, яка призначалась у даній справі, представником позивача до матеріалів справи долучено копію платіжної інструкції №676 від 17 травня 2018 року на суму 12 000,00 грн, де в призначенні платежу вказано: «Оплата за проведення судової будівельно-технічної експертизи згідно рахунка №014 від 15.05.2018 р., Бкз ПДВ», платник - ПОА Україна.

Сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22).

З урахуванням часткового задоволення позову (82,26%), на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 9 871,20 грн. судових витрат на проведення судової експертизи.

Щодо стягнення судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, суд зазначає наступне

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року закрито провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у зв`язку із тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки виниклий між сторонами спір має розглядатись в порядку господарського судочинства.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року апеляційну скаргу Приватно-орендної агрофірми «України» - задоволено, вказану вище ухвалу суду було скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За подання апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції №11773 від 25 липня 2024 року на суму 2920, 00 грн та копією платіжної інструкці №12436 від 18 вересня 2024 року на суму 108,00 грн.

З системного аналізу ст.233, 237, 244 ГПК України та інших правових норм, можна зробити висновок, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду.

Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду за наслідками перегляду ухвали спір по суті не розглядався та не вирішувалося питання щодо суті позовних вимог. Наведена постанова була прийнята з процесуальних питань та не є остаточним рішенням суду, ухваленим після закінчення судового розгляду.

З огляду на наведене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Голосіївського районного суду від 17 липня 2024 року в розмірі 3028,00 грн.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заява представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 139,141, 246, 258, 259, 265, 270, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача адвоката Бордаченка Олександра Володимировича про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватно-орендної агрофірми «Україна» понесені по справі судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 47 686, 94 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватно-орендної агрофірми «Україна» понесені по справі судові витрати на проведення судової експертизи в розмірі 9 871,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватно-орендної агрофірми «Україна» понесені по справі судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 028,00 грн.

У задоволенні інших вимог заяви - відмовити.

Відомості щодо учасників справи:

1. Позивач - Приватно-орендна агрофірма «Україна», адреса: 08440, Київська область, Бориспільський район, село Велика Каратуль, вулиця Перемоги, будинок 2-А, код ЄДРПОУ - 03756327;

2. Відповідач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана учасниками справи до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.07.2025.

Суддя А.О. Митрофанова