Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Чепки В.В., за участі секретаря судового засідання Авдєєвої К.Т., представника позивача ТОВ «Інтеркеш Україна» - Ковача І. В., представника відповідача адвоката Костякова Д. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна», в інтересах якого діє представник адвокат Ковач Іван Васильович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ТОВ «Інтеркеш Україна» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що 05.10.2021 між ТОВ «Інтеркеш Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 7-34129, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 300 000 грн. зі сплатою 62,05 % річних з кінцевим терміном повернення 05 жовтня 2022 року.

Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав повністю, що підтверджується видатковим касовим ордером.

Однак, взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування позичальник належним чином не виконує і, з урахуванням заяви позивача про збільшення позовних вимог від 30.05.2025, станом на 14.05.2025 заборгованість відповідача складає 281 062,22 грн., з яких: 133 946,98 грн. заборгованість за тілом кредиту; 100 952, 43 грн. залишок по процентах; 35 681,92 грн. нараховане інфляційне збільшення заборгованості; 10 480, 89 грн. 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України.

Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу досудових вимог з вимогою виконати взяти на себе зобов`язання.

Оскільки заборгованість відповідачем не погашена, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інтеркеш Україна» заборгованість за кредитним договором № 7-34129 від 05.10.2021 у вказаному розмірі.

Ухвалою суду від 02.05.2025 року заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28.11.2024 року скасовано. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

19.05.2025 року від представника відповідача адвоката Костякова Д. В. до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача зазначає, що позивач не підтвердив належними доказами факт отримання кредиту за вказаним кредитним договором. Вказує, що посилання позивача як на доказ отримання відповідачем вказаної суми 300 000 грн за кредитним договором №7-34129 від 05.10.2021 р. на видатковий касовий ордер від 05.10.2021 р. є неналежним, оскільки вказаний ордер не містить зазначення конкретної підстави видачі коштів в сумі 300 000 грн - саме вказаного кредитного договору. Крім цього видатковий касовий ордер не містить підпису керівника та головного бухгалтера позивача, тим самим не відповідає пункту 26 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 № 148.

Окрім того, в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, на який посилається в позовній заяві позивач як на підставу наявності заборгованості відповідача. Карточка платежів по кредиту, надана позивачем до матеріалів позовної заяви не є таким розрахунком, і не може вважатися належним доказом, оскільки не є ні первинним, ні касовим документом, якими могла би підтверджуватися заборгованість відповідача (в різі її наявності) за зазначеним позивачем договором. На вказаній Карточці платежів по кредиту зазначено інший договір, ніж кредитний договір №7-34129 від 05.10.2021 р., на який посилається позивач, а саме: «кредитний договір 34129 від 2021.10.05».

Крім того, представник відповідача вказує, що якщо припустити, що грошові кошти отримані за кредитним договором №7-34129 від 05.10.2021 р., і за ним допущено порушення зобов`язань відповідачем щодо строку/терміну внесення платежів, то позивач не мав права вимагати від Відповідача сплати 3% річних та інфляційних втрат за такі порушення згідно з п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.

30.05.2025 представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій останній вказує, що оскільки відповідачем станом на 14.05.2025 не виконано умови кредитного договору, то за ним обліковується заборгованість за кредитним договором № 7-34129 від 05.10.2021 в загальному розмірі 281 062,22 грн.

Ухвалою суду від 11.06.2025 прийнято заяву представника позивача про збільшення позовних вимог у вказаній справі.

27.06.2025 представником відповідача подано відзив на заяву про збільшення позовних вимог, згідно з яким відповідач не погоджується з даною заявою та позовом в цілому.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив отримання коштів згідно з видатковим касовим ордером від 05.10.2021 саме за кредитним договором №7-34129 від 05.10.2021 р., оскільки видатковий касовий ордер таких даних не містить.

Однак зазначив, що між сторонами існували і інші договірні зобов`язання, тому підтвердити чи спростувати отримання коштів за іншими зобов`язаннями він не може.

Вказує, що позивачем жодними доказами не підтверджено як факт надання коштів за спірним кредитним договором, так і вказану у позову заборгованість, оскільки долучена до справи карточка платежів по кредиту, підписана представником позивача, не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», до позову не долучені жодні первинні документи, які б могли свідчити про стан погашення заборгованості відповідача перед позивачем та підтвердити наявність саме такого боргу, який вказаний позивачем у позові та у заяві про збільшення позовних вимог, з огляду на це вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 05.10.2021 між ТОВ «Інтеркеш Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 7-34129, згідно з яким позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 300000,00 грн на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості на термін до 05.10.2022 року. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 62,5 відсотків річних. Тип процентної ставки фіксована.

Видача коштів провадиться на підставі письмової заяви позичальника, кредитодавець зобов`язаний видати кошти протягом 5 робочих днів з дня підписання цього договору. Строк дії договору дванадцять місяців з 05 жовтня 2021 року до 05 жовтня 2022 року.

Наведені обставини підтверджено відомостями, які містяться в таких документах:

1) копії кредитного договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 05.10.2021 року № 7-34129, укладеного між ТОВ «Інтеркеш Україна» та ОСОБА_1 з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, копією паспорта споживчого кредиту інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) від 05.10.2021 року, підписаного ОСОБА_1 ;

2) копії заяви ОСОБА_1 від 05.10.2025 до ТОВ «Інтеркеш Україна» про видачу кредиту готівкою на підставі кредитного договору №7-34129 від 05.10.2021;

3) копії згоди ОСОБА_1 від 05.10.2025 про збір та обробку персональних даних.

Відповідно до видаткового касового ордеру від 05.10.2021, вбачається, що ОСОБА_1 видано кредитні кошти в сумі 300000,00 грн.

Встановлено, що відповідач заперечує отримання коштів саме за кредитним договором кредитного договору №7-34129 від 05.10.2021, оскільки у видатковому касовому ордері такі дані не містяться.

Також заперечує, з тих підстав, що видатковий касовий ордер від 05.10.2021 не відповідає Положенню про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 № 148.

Відповідно до пункту 26 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 № 148 вбачається, що видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки підписуються керівником і головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником. До видаткових ордерів додаються заяви на видачу готівки, розрахунки. Підпис керівника установи/підприємства на видаткових касових ордерах не обов`язковий, якщо на доданих до видаткових касових ордерів документах, заявах, рахунках є його дозвільний напис.

З дослідженого у судом видаткового касового ордеру від 05.10.2021 на видачу готівки ОСОБА_1 вбачається, що такий не містить не містить підпису керівника. Також відсутні дані щодо уповноваження керівником інших осіб на підписання вказаного видаткового касового ордеру.

З дослідженої судом заяви ОСОБА_1 від 05.10.2025 до ТОВ «Інтеркеш Україна» про видачу кредиту готівкою на підставі кредитного договору №7-34129 від 05.10.2021 вбачається, що така також не відповідає вимогам пункту 26 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 № 148, оскільки не містить дозвільного напису керівника.

Таким чином, суд доходить висновку, що видатковий касовий ордер не відповідає встановленим Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 № 148 вимогам до видаткових касових ордерів та не може вважатися належним доказом у підтвердження отримання відповідачем коштів готівкою на виконання кредитного договору №7-34129 від 05.10.2021.

Водночас суд відхиляє твердження представника відповідача щодо необхідності зазначення у видатковому касовому ордері як підстави отримання готівкових коштів кредитного договору, оскільки Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 № 148 таких вимог не містить.

Разом з цим позивач у підтвердження проведення розрахунків з відповідачем за кредитним договором надає карточку платежів по кредиту за договором кредиту № 34129 від 05.10.2021. Картка платежів з такими реквізитами кредитного договору долучена як до позовної заяви, так і до заяви про збільшення позовних вимог.

Згідно картки платежів договору кредиту № 34129 від 05.10.2021, долученої до заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що у відповідача станом на 18.03.2024 наявна така заборгованість по кредиту, а саме: залишок по тілу кредиту 133946,98 грн, залишок по процентах 100952,43 грн.

Згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому.

Бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень (абз. 3 ч. 1 ст. 1 Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правової форми і форми власності, на філії та представництва юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства.

Згідно з преамбулою Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» він визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За приписами ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Отже, операція з повернення відповідачем позивачу грошей підлягала відображенню позивачем відповідно до вимог вказаного Закону.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення.

Аналізуючи наведені нормативні положення суд констатує, що долучена позивачем у підтвердження наявності заявленої суми боргу картка платежів сама собою, не є належним доказом, що підтверджує наявність та розмір боргу, оскільки не відповідає вказаним вимогам до первинних документів, з її аналізу встановлено, що така складена представником позивача, який підписав позовну заяву, ОСОБА_2 , обсяг повноваження якого на складання такого виду первинних документів не підтверджений матеріалами справи, крім цього картка платежів не підтверджує зміст та обсяг господарських операцій між позивачем та відповідачем, не підтверджує внесення відповідачем сум як готівкою, так і безготівково, що у розумінні зазначених нормативних положень не може вважатися первинним документом на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем.

Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 №578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Отже, суд констатує, що матеріали справи не містять належних доказів отримання коштів за спірним кредитним договором, оскільки видатковий касовий ордер від 05.10.2021 вимогам Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 № 148, а долучена позивачем карточка платежів по кредиту не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», не є первинним документом, який міг би підтвердити дійсні розрахунки сторін за спірним кредитним договором, а відтак підтвердити факт погашення заборгованості відповідачем, що могло б бути оцінено судом як визнання ним отримання кредитних коштів.

З огляду на наведене суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на результат вирішення спору, відповідно до ст.144 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1-13, 76- 83, 141, 144 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. 526, 626, 628, 638-640, 1054 ЦК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна», , місцезнаходження: 88000, м. Ужгород, вул. Швабська, 17.

Представник позивача: Ковач Іван Васильович, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: 88000, м. Ужгород, вул. І. Франка, буд. 1 В, бл.5, оф.5.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 14.07.2025.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області В. В. Чепка