Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/296/25
Провадження № 2-з/376/8/2025
У х в а л а

про забезпечення позову

"31" березня 2025 р. Сквирський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді - Коваленка О.М.,

При секретарі Таранчук В.О.,

розглянувши заяву заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області Антонюка Дениса про забезпечення позову у цивільній справі за позовом заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області Антонюка Дениса до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки ,-

Встановив :

На розгляді в судді Сквирського районного суду Київської області Коваленка О.М. перебуває цивільна справа №376/296/25 за позовом заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області Антонюка Дениса до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки.

28.03.2025 року до Сквирського районного суду Київської області надійшла заява заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області Антонюка Дениса про забезпечення позову у цивільній справі за позовом заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області Антонюка Дениса до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області Антонюк Денис вказав наступне.

Здійснюючи передбачені ст.131-1 Конституції України та ст..23 Закону України «Про прокуратуру» повноваження Білоцерківська окружна прокуратура Київської області встановила наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області до громадянки російської федерації ОСОБА_1 про конфіскацію 1/3 частки земельної ділянки сільськогосподарського призначення, які набуті нею у приватну власність на підставі свідоцтва про право на спадщину, проте не відчужено протягом одного року з дня набуття у власність.

Встановлено, що ОСОБА_1 , яка є громадянином російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1154 від 16.07.2015, набула права власності на 1/3 частки земельної ділянки із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером :01:069:0045 площею 0,1334 га, яка знаходиться на території Сквирської міської територіальної громади Білоцерківського району Київської області.

16.07.2015 ОСОБА_1 зареєструвала право власності на 1/3 частки вказаної земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1154 від 16.07.2015 (індексний номер рішення 10434707 від 16.07.2015).

Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки.

Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до частини другої статті 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Згідно із ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

Відповідно до частини п`ятої статті 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.

Одночасно за змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.

Згідно із ст. 356 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом.

Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 16.07.2015 та по даний час) не відчужила її, є підстави для її конфіскації у власність держави.

ОСОБА_1 , яка є іноземною громадянкою громадянкою російської федерації, має реальну можливість вільно розпоряджатись 1/3 земельної ділянки з кадастровим номером :01:069:0045, якою вона володіє на праві приватної власності, що, в свою чергу, обумовлює високу вірогідність здійснення нею відчуження земельної ділянки, зміни її конфігурації (об`єднання, поділу) задля вчинення дій, які можуть ускладнити або зробити неможливим виконання судового рішення про конфіскацію земельної ділянки у власність держави у разі задоволення судом позову.

Наявність у відповідача як власника можливості вільно розпорядитись земельною ділянкою шляхом відчуження на користь третіх осіб, передання її в оренду, може істотно ускладнити чи навіть унеможливити виконання рішення суду, та поновлення порушених інтересів держави.

Невжиття заходів забезпечення позову, зокрема, накладення арешту на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, може призвести до здійснення поділу або об`єднання відповідачем земельних ділянок, внаслідок чого будуть сформовані нові земельні ділянки, що унеможливить поновлення порушених інтересів держави в рамках цієї цивільної справи та призведе до необхідності звертатись до суду із новим позовом.

Вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 земельної ділянки з кадастровим номером :01:069:0045, а також забороною відповідачу здійснювати на час розгляду та до набрання законної сили рішенням у справі, будь-яких дій щодо поділу, об`єднання, передачі в оренду спірних земельних ділянок, забороною змінювати їх цільове призначення є співмірним із заявленими позовними вимогами, позаяк вказана земельна ділянка є предметом розгляду спору, а отже накладення арешту стосується предмета спору, а вимога про конфіскацією земельної ділянки у власність держави пред`явлена саме до власника цього об`єкта нерухомості, а отже, існує прямий зв`язок між вказаним заходом забезпечення позову і предметом позову.

Також, зазначені види забезпечення позову не перешкоджатимуть Відповідачу і надалі фактично володіти та користуватись 1/3 земельної ділянки з кадастровим номером :01:069:0045.

Водночас будь-яке подальше відчуження Відповідачем як громадянином російської федерації спірної земельної ділянки порушуватиме права держави в особі уповноваженого органу на набуття її у власність держави шляхом конфіскації, враховуючи, що на теперішній час, особливо в умовах воєнного часу, кожна земельна ділянка має використовуватись насамперед для забезпечення продовольчих потреб громадян України.

Тому на підставі викладеного заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області Антонюк Денис просить суд:

Накласти арешт на 1/3 земельної ділянку з кадастровим номером :01:069:0045 (загальна площа земельної ділянки складає 0,1334 га), яка знаходиться на території Сквирської територіальної громади Білоцерківського району Київської області та право власності на яку належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Заборонити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати будь-які дії по розпорядженню, зміні цільового призначення, здійсненні поділу та об`єднанню 1/3 земельної ділянки з кадастровим номером :01:069:0045, загальною площею 0,1334 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 40 з іншими земельними ділянками.

Розглянувши заяву прокурора, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

У відповідності до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові №6-605цс16 від 25.05.2016р., винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача та захисту від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову покликані гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів учасників процесу чи інших осіб.

З урахуванням того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи неможливості виконання рішення суду в разі задоволення позову в майбутньому, заява про забезпечення позову є обґрунтованою, відтак її слід задовольнити.

Суд перевіривши на відповідність доказів викладеним обставинам, беручи до уваги предмет позову, обґрунтування необхідності вказаного виду забезпечення позову, вважає, що вимоги заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області Антонюка Дениса про забезпечення позову у цивільній справі за позовом заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області Антонюка Дениса до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення в цьому випадку судом згідно ч. 3 ст.154 ЦПК України не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.149-153 ЦПК України,Постановою Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, Постановою Пленуму ВСУ України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, суд, -

Постановив:

Заяву заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області Антонюка Дениса про забезпечення позову у цивільній справі за позовом заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області Антонюка Дениса до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки - задовольнити.

Накласти арешт на 1/3 земельної ділянку з кадастровим номером :01:069:0045 (загальна площа земельної ділянки складає 0,1334 га), яка знаходиться на території Сквирської територіальної громади Білоцерківського району Київської області та право власності на яку належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Заборонити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати будь-які дії по розпорядженню, зміні цільового призначення, здійсненні поділу та об`єднанню 1/3 земельної ділянки з кадастровим номером :01:069:0045, загальною площею 0,1334 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 40 з іншими земельними ділянками.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст.354-355 з урахуванням п.п.15.5 п.15Перехідних положень ЦПК України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: О. М. Коваленко