Справа № 643/7815/24
Провадження № 2/643/500/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору

Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про встановлення батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

22.07.2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), відповідно до змісту якого просить суд:

-встановити, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що з початку березня 2023 року він проживав разом з відповідачем без реєстрації шлюбу та від сумісного проживання мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначає, що під час вагітності відповідач визнавав дитину, однак потім повідомив, що дитина не його. Після народження дитини відповідач попросив скинути фото дитини та перерахував на карту позивача 20 000, 00 грн. на її забезпечення. Після цього ніякого фінансового забезпечення на утримання дитини від відповідача не надходило. Разом з цим, відповідач відмовився подати заяву про визнання батьківства до Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Після народження дитини відповідач на зв`язок не виходить та ухиляється від виконання своїх обов`язків батька малолітнього ОСОБА_3 . Крім того, позивач зазначає, що дитина проживає разом з ним і знаходиться на його утриманні, відповідач фактично проживає окремо і добровільно відмовляється надавати допомогу щодо утримання сина. У зв`язку з цим, позивач просить суд встановити батьківство та стягнути аліменти з метою дотримання прав та свобод малолітнього ОСОБА_3 .

2. Стислий виклад позицій сторін.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились. При цьому, представником відповідача подано заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/10 частини.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Разом з цим, третьою особою подані письмові пояснення, відповідно до змісту яких начальник відділу зазначає, що проведеною перевіркою архівних даних відділу виявлено актовий запис про народження № 463, складений 02.04.2024 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про батька « ОСОБА_5 » у вищевказаному актовому записі зазначені відомості відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно з ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до п. 2.13.1 р. II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 (зі змінами), підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Крім того, третя особа просить суд розглянути справу без її участі, прийнявши рішення на розсуд суду з урахуванням письмових пояснень.

3. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 29.07.2024 року Московський районний суд м. Харкова позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків.

05.08.2024 року на виконання вимог вищезазначеної ухвали представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 12.08.2024 року Московський районний суд м. Харкова прийняв позов до розгляду та відкрив провадження у справі № 643/7815/24, підготовче засідання призначив на 27.09.2024 року, на підставі ст. 53 ЦПК залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Представником позивача подано до суду клопотання про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої просить доручити Товариству з обмеженою відповідальністю «Мама Папа».

У ході підготовчого провадження представник позивача уточнив заявлене клопотання та просив суд доручити проведення експертизи Харківському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

Крім того, в ході підготовчого провадження представником позивача подано до суду заяву про забезпечення доказів шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 забезпечити можливість молодшому сержанту ОСОБА_2 з`явитися до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи на виклик/за погодженням з експертом.

Разом з цим, у ході підготовчого провадження представником відповідача подано клопотання про зупинення судового провадження, у зв`язку з тим, що відповідач перебуває на службі у складі ЗСУ, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 від 29.10.2024 № 76/6574 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.

У підготовчому засіданні 26.11.2024 року суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні вищевказаного клопотання представника відповідача з наступних підстав.

Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (пункт 2 частини першої статті 251 ЦПК України).

Водночас, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (пункт 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини).

При цьому, у справі, предметом якої є встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини, суд і сторони справи повинні забезпечити реалізацію найкращих інтересів дитини. Незважаючи на те, що позивачем у такій справі є один із батьків, а відповідачем - інший, інтереси дитини, яка не є стороною справи, мають домінувати над інтересами кожного з її батьків.

Вирішуючи питання про зупинення на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України провадження у справі щодо аліментів на утримання дитини через перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, переведених на воєнний стан, суд має враховувати, зокрема, чи є належні докази того, що військова частина, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан, і що він виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції, зокрема поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, чи користувався відповідач правничою допомогою під час судового провадження, чи мав можливість самостійно або з допомогою представника висловитися щодо позовних вимог. Не враховуючи ці обставини, обов`язкове зупинення провадження у справі щодо встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини, хоч і відповідатиме певним інтересам відповідача, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, але може зашкодити захищеним інтересам дитини у передбаченому законом утриманні з боку такого відповідача.

Таким чином, з урахуванням того, що відповідач користується правничою допомогою адвоката, має можливість висловитися щодо позовних вимог, представлений адвокатом на судових засіданнях, беручи до уваги документи, які він надав для зупинення провадження у справі, таке зупинення хоч і відповідатиме певним інтересам відповідача, але може зашкодити інтересам малолітньої дитини. Отже, з огляду на вказане зупинення провадження у справі суперечить найкращим інтересам цієї дитини.

Ухвалою від 26.11.2024 Московський районний суд м. Харкова заяву позивача про забезпечення доказів залишив без задоволення, призначив у справі № 643/7815/24 судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручив експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (61191, Харківська обл., місто Харків, вулиця Ковтуна, будинок 34); на вирішення експертизи поставив питання: чи є ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Донецької області, м. Маріуполь, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) біологічним батьком дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічною матір`ю якого є ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 )?; оплату за проведення експертизи поклав на позивача ОСОБА_1 ; провадження у справі № 643/7815/24 зупинив на час проведення експертизи.

На адресу Московського районного суду м Харкова надійшло клопотання Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/121-24/37562-БД від 25.12.2024, відповідно до змісту якого експерту для проведення даної експертизи необхідно надати зразки біологічного матеріалу (кров або слина) ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_3 , відібрані фахівцями бюро СМЕ в установленому порядку, або направити вищезазначених осіб разом для відбору експериментальних зразків до відділу біологічних досліджень та обліку Харківського НДЕКЦ МВС за адресою: м. Харків, вул. Ковтуна, буд. 32, 27.01.2025 з 10 до 11 год. (резервна дата 11.02.2025). Для проведення відбору зразків при собі необхідно мати паспорти (у вигляді паспортної книжечки або картки), свідоцтво про народження дитини, ідентифікаційні коди та кошти на оплату експертних послуг в розмірі орієнтовно 16 000, 00 грн. Також експерт просив суд в разі надання зразків біологічного матеріалу для проведення молекулярно-генетичного дослідження, відібраних фахівцями бюро СМЕ в установленому порядку, надати письмовий дозвіл про часткове або повне знищення об`єктів дослідження та дозволів на обробку персональних даних ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та малолітного ОСОБА_3 .

Ухвалою від 06.01.2025 року Московський районний суд м. Харкова поновив провадження у справі № 643/7815/24, клопотання експерта задовольнив частково, зобов`язав ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) разом із малолітнім ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) надати зразки біологічного матеріалу (кров або слину) ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), відібрані фахівцями бюро СМЕ в установленому порядку, або прибути разом для відбору експериментальних зразків до відділу біологічних досліджень та обліку Харківського НДЕКЦ МВС за адресою: м. Харків, вул. Ковтуна, буд. 32, 27.01.2025 з 10 до 11 год. (резервна дата 11.02.2025), провадження у справі № 643/7815/24 зупинив на час проведення експертизи.

05.03.2025 року від Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшли матеріали справи № 643/7815/24 та висновок експерта № СЕ19/121-24/37562-БД за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Ухвалою від 14.03.2025 року Московський районний суд м. Харкова поновив провадження у справі № 643/7815/24, підготовче засідання призначив на 21.04.2025 року.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 4273-IX від 26.02.2025 змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова.

У судовому засіданні 19.05.2025 року представник позивача зазначив, що не підтримує раніше подане ним клопотання про виклик та допит свідків та просив суд не розглядати його.

19.05.2025 року суд протокольною ухвалою залишив клопотання представника позивача про виклик та допит свідків без розгляду.

Ухвалою від 19.05.2025 року Салтівський районний суд міста Харкова закрив підготовче провадження та призначив справу № 643/7815/24 до судового розгляду по суті на 01.07.2025 року.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 02 квітня 2024 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками записані: ОСОБА_7 , ОСОБА_1 .

Відомості про батька дитини внесені до актового запису на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 7 від 02.04.2024.

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6343- від 26.04.2024 виданої ОСОБА_1 вбачається, що зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6343- від 26.04.2024 виданої ОСОБА_3 вбачається, що зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з висновку експерта № СЕ-19/121-24/37562-БД від 21.02.2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 може бути біологічним батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ймовірність даної події становить не менше 99,%.

Відповідно до посвідчення відповідач є учасником бойових дій.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що 22 квітня 2017 року відповідач уклав шлюб з ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 , виданим 22 квітня 2017 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Від шлюбу відповідач має двох дітей: доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_7 від 28.10.2017 та серії НОМЕР_8 від 16.04.2019.

5. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні даного спору та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частини друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

У відповідності до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно зі ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1)за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 126 СК України).

Відповідно до положень ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. (ч. 3 ст. 128 СК України).

Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), установивши порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 129 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Суд зазначає, що у даному випадку наявність або відсутність кровного споріднення дитини та позивача може бути підтверджена відповідним висновком судово-генетичної експертизи.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку на підтвердження або спростування батьківства. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, буквального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини.

Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у спірних подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 16 травня 2018 року в справі № 399/1029/15-ц, від 25 серпня 2020 року в справі № 478/690/18, від 15 квітня 2021 року в справі № 645/1098/18.

Разом з цим, згідно з висновком експерта № СЕ-19/121-24/37562-БД від 21.02.2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 може бути біологічним батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ймовірність даної події становить не менше 99,%.

Приймаючи до уваги вказаний вище висновок про біологічне батьківство, який у сукупності з наявними в матеріалах справи фотокартками позивача разом з відповідачем свідчать про те, що саме відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення батьківства.

З огляду на вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги щодо встановлення батьківства підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, рішення суду про визнання батьківства є підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану.

Відповідно до п. 2.16.4. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

За таких обставин наявні підстави для внесення відповідних змін до актового запису.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Держава Україна, як учасниця Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ч. 1 ст. 27 Конвенції).

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 18 Конвенції унормовано, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 51 Конституції України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Аналогічні положення закріплені у ст. 180 СК України.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв`язку між останніми. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Звернення до суду за аліментами є правом особи, уповноваженої на їх отримання в інтересах неповнолітньої дитини у випадку, коли один із батьків не бере участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини або ухиляється від утримання дитини. Тобто звернення до суду - це вже сам по собі елемент захисту такою особою порушеного права дитини.

За своєю суттю аліменти (від лат. alimentum - харчування) - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Отже стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч. 2 ст. 183 СК України).

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів визначені у ч. 1 ст. 182 СК України, згідно з якою при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Вказані норми чинного законодавства передбачають, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується із конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному законодавстві.

При цьому, положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи даний спір суд виходить з того, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Під час судового розгляду встановлено, що наразі дитина проживає з позивачем, а на відповідача, як батька, покладено конституційний обов`язок утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також те, що обов`язки з утримання дітей є рівними для обох батьків.

Також суд враховує, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не знаходиться у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку утримання дітей.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.

Разом з цим, суд, співмірно з обставинами справи враховує встановлені ч. 2 ст. 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оскільки дитина сторін на даний момент проживає разом з позивачем, то відповідач, як батько дитини, зобов`язаний згідно з вимогами Сімейного кодексу України брати участь в її утриманні.

Відмова батьків від дитини суперечить загальним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.

При цьому, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Разом з цим, судом встановлено, що відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , виданого 22 квітня 2017 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Від шлюбу відповідач має двох дітей: доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_7 від 28.10.2017 та серії НОМЕР_8 від 16.04.2019.

При цьому відповідач перебуває на військовій службі у складі ЗСУ у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою № 76/6574 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 29.10.2024 року.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатним, має на утриманні ще двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач визнаний батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має на утриманні двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На переконання суду, такий розмір аліментів забезпечить потреби малолітньої дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

В силу приписів ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 22.07.2024 року.

6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Оскільки згідно з вимогами пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211, 20 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 142, 206, 259, 263 - 265 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , громадянина України, уродженця м. Маріуполь Донецької області, батьком ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Харкові.

3. Внести зміни в актовий запис про народження № 463 від 02 квітня 2024 року, складений Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, а саме: у графі «Батько» вказати « ОСОБА_2 », ІНФОРМАЦІЯ_8 , громадянина України, уродженець м. Маріуполь Донецької області.

4. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22.07.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

5. В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

6. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в межах суми платежу за один місяць.

7. Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 823 (вісімсот двадцять три) грн. 62 коп.

8. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

9. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

10. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання як внутрішньо переміщеної особи АДРЕСА_2 ).

11. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; АДРЕСА_3 ).

12. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків, вул. Сумська, буд. 61; ).

Повне рішення складено 21.07.2025 року.

Суддя Н.В. Новіченко