УХВАЛА

30 червня 2025 року

м. Київ

справа № 638/4324/24

провадження № 61-7757ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-Агро» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-Агро» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-Агро» (далі - ТОВ «СД-Агро») про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки зі сплати орендної плати за 2022 та 2023 роки у розмірі 55 180,27 грн та розірвання договору оренди земельної ділянки.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки від 08 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «СД-Агро», про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майновчинено запис від 10 вересня 2014 року № 9669623, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 8,1337 га, кадастровий номер: :04:000:0154.

Стягнуто з ТОВ «СД-Агро» на користь ОСОБА_1 орендну плату за 2022 рік у розмірі 22 149,19 грн, за 2023 рік у розмірі 20 226,45 грн, пеню у розмірі 10 627,55 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 303,63 грн, 3% річних у розмірі 873,45 грн, а всього 55 180,27 грн.

Стягнуто з ТОВ «СД-Агро» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн.

Стягнуто з ТОВ «СД-Агро» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Постановою Харківськогоапеляційного суду від 05 червня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «СД-Агро» задоволено частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2024 року в частині розірвання договору оренди скасовано.

Ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій частині відмовлено.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2024 року в частині стягнення орендної плати змінено.

Стягнуто з ТОВ «СД-Агро» на користь ОСОБА_1 орендну плату за 2023 рік у розмірі 20 226,45 грн, пеню у розмірі 10 627,55 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 303,63 грн, 3% річних у розмірі 873,45 грн, а всього 33 031,08 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «СД-Агро» на користь ОСОБА_1 понесені у суді першої інстанції витрати на правничу допомогу у розмірі 10 176,20 грн.

Стягнуто з ТОВ «СД-Агро» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 283,54 грн.

10 червня 2025 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» ТОВ «СД-Агро» подано касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій у частині стягнення

з ТОВ «СД-Агро» на користь ОСОБА_1 орендної плати за 2023 рік у розмірі 20 226,45 грн, пені у розмірі 10 627,55 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 303,63 грн, 3% річних у розмірі 873,45 грн, понесені у суді першої інстанції витрати на правничу допомогу у розмірі 10 176,20 грн, судовий збір у розмірі 283,54 грн, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 червня 2025 року справу призначено судді-доповідачеві Гульку Б. І., судді, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Луспеник Д. Д.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а саме: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Верховним Судом враховано, що Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду зокрема справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та прийшов висновку, що дана справа є малозначною справою (справою незначної складності) і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

У позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла ціна позову визначається сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки (пункт 8 частина перша статті 176 ЦПК України).

Загальна ціна позову у даній справі становить 112 915,15 грн, що станом на 01 січня 2025 року не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00*80= 242 240,00 грн).

Зазначена справа є малозначноюсправою відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України (справа незначної складності).

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України справа не відноситься до тієї категорії справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

За змістом підпунктів а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Проте, наведені заявником у касаційній скарзі доводи та аналіз оскаржуваних судових рішень у справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки наведені мотиви не обґрунтовані належним чином.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року

№ 10-р(ІІ)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанції, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023).

Унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовчої практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023).

Ураховуючи наведене, оскільки ТОВ «СД-Агро» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі: справі незначної складності, ціна позову в якій не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-Агро» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-Агро» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник