Справа № 297/621/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 липня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Собослоя Г.Г.,

суддів: Джуги С.Д., Мацунича М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Булат Віталій, на ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 березня 2025 року у складі судді Фейір О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго», де третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут», про захист прав споживача, визнання недійсним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року адвоката Булат В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «Закарпаттяобленерго», де третя особа ТзОВ «Закарпаттяенергозбут», про захист прав споживачів, визнання недійсним та скасування рішення комісії з розгляду Актів про порушення ПрАТ «Закарпаттяобленерго», оформлене протоколом №3287 від 30 серпня 2024 року.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 березня 2025 року цивільну справу №297/621/25 за вищезазначеним позовом передано на розгляд Ужгородському міськрайонному суду Закарпатської області.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Булат В., оскаржив таку в апеляційному порядку та просив суд апеляційної інстанції ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 07.03.2025 скасувати, а справу направити до Берегівського районного суду Закарпатської області для продовження розгляду. В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що на вказані правовідносини не поширюються правила підсудності, визначені ч.5 ст. 28 ЦПК України, оскільки позов стосується захисту порушених прав споживача, відтак підлягає розгляду за правилами альтернативної підсудності. Зазначає, що характер спірних позовних вимог свідчить про те, що позивач вважає порушеним його права як споживача послуг з енергопостачання, оскільки рішенням комісії з розгляду актів ПрАТ «Закарпаттяобленерго» від 30.08.2024 року № 3287, у позивача ніби-то наявна заборгованість перед Постачальником у розмірі 295 557,54 грн, що спричинило в подальшому отримання споживачем попередження про припинення постачання послуг з електропостачання. Відтак, предметом цього позову є оскарження рішення, яке ухвалено внаслідок ніби-то порушення Позивачем, як споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії, умов договорів розподілу та постачання електричної енергії споживачу. При цьому, як у договорі споживача так і у договорі постачання електрично енергії постачальником універсальних послуг місцем виконання договорів зазначено адресу: АДРЕСА_1 . Рішення комісії ПрАТ «Закарпаттяобленерго», яке оскаржується, безпосередньо впливає на право споживача на безперебійне отримання послуги постачання електричної енергії та у разі несплати скоригованого рахунку створює загрозу припинення постачання електричної енергії. З огляду на вищезазначене, підсудність справи обрана позивачем за місцем виконання договору, отже справа підсудна Берегівському районному суду Закарпатської області.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про передачу справи на розгляд іншого суду, право на апеляційне оскарження якої передбачено п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, та оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Передаючи справу на розгляд до іншого суду за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для висновку про підсудність даної справи Берегівському районному суду Закарпатської області на підставі ч. 5 ст. 28 ЦПК України, оскільки предметом даного спору є саме оскарження рішення комісії з розгляду Актів про порушення ПрАТ «Закарпаттяобленерго», а відтак на позов про визнання недійснім та скасування рішення не поширюються правила підсудності, визначені ч.5 ст. 28 ЦПК України.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 20.02.2025 до Берегівського районного суду Закарпатської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПрАТ «Закарпаттяобленерго», де третя особа: ТОВ «Закарпаттяенергозбут», про захист прав споживачів, визнання незаконним та скасування рішення з розгляду Актів про порушення ПрАТ «Закарпаттяобленерго», оформлене Протоколом від 3008.2024 № 3287 (а.с.1-34)

До матеріалів справи приєднано копію договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії 28.02.2024 № о/р НОМЕР_1 із додатками до нього (а.с.11-17), договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 04.03.2024 № 11270016 з додатками до нього (а.с.18-23), попередження про припинення постачання електричної енергії № 170139 від 03.12.2024 у розмірі 295 557,54 грн (а.с.24); акт про порушення№ 138869 від 15.08.2024 (а.с.26-27) та протокол від 30.08.2024 № 3287 (а.с.28-29), повідомлення про надання інформації № 0101-21/2365 від 31.10.2024 разом із коригуючим рахунком від 31.10.2024 до Протоколу засідання комісії з розгляду актів ПрАТ «Закарпаттяобленерго» від 30.08.2024 № 3287 (а.с.30,31).

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

ЄСПЛ у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Принцип територіальності реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ, що визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Тобто, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції.

Порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (ст. 378, п. 6 ч. 1 ст. 411 ЦПК України).

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Таким чином, вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

За загальним правилом, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ч. 2 ст. 27 ЦПК України).

У той же час, законодавець визначив підсудність справ за вибором позивача (альтернативна підсудність), зокрема, ч. 5 ст. 28 ЦПК України, на яку міститься посилання в апеляційній скарзі, передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Отже, законодавець передбачив юридичну можливість для особи, яка звертається до суду із позовом про захист прав споживачів, обрати на власний розсуд, якими правилами територіальної підсудності керуватися при зверненні до суду за захистом своїх порушених прав. У процесуальному законодавстві запроваджено для такої категорії справ правило альтернативної підсудності, що надає право саме позивачу обирати уповноважений суд з-поміж тих, що визначені або загальними правилами підсудності цивільних справ, або спеціальним правилом альтернативної підсудності.

Слід зазначити, що порядок і умови оскарження рішення комісії, оформленого протоколом, передбачені пунктом 6.42 ПКЕЕ, у якому, зокрема, зазначено, що споживач має право оскаржити рішення комісії в суді.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.01.2020 у справі №910/17955/17 зазначила, що вимога про скасування рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, оскільки таке рішення комісії, оформлене протоколом з розгляду акта про порушення ПКЕЕ, безпосередньо впливає на права та обов`язки відповідного суб`єкта господарювання в контексті його відносин з електропередавальною організацією, встановлює обсяг і вартість недоврахованої електроенергії та створює загрозу припинення електропостачання відповідного споживача.

Зазначені обставини та норми права судом враховані не були, що призвело до помилкового висновку про непідсудність справи Берегівському районному суду Закарпатської області та передачу її за підсудністю за місцезнаходженням відповідача до іншого суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 383 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Булат Віталій, задовольнити.

Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 березня 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає .

Головуючий:

Судді: