Справа № 350/780/25
Номер провадження 2/350/452/2025
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 липня 2025 року Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області у складі
головуючого судді Сокирко Л.М.,
секретаря судових засідань Видойник І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судовх засідань № 2 селища Рожнятів Калуського району Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронне агентство «АНТАРЕС» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,
Позивач ОСОБА_1 23 травня 2025 року звернувся до суду із вказаним вище позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронне агентство «АНТАРЕС». Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 21 липня 2015 року по 31 січня 2024 року він перебував у трудових відносинах з Товариством обмеженою відповідальністю «Охоронне агентство «АНТАРЕС». Під час перебування у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 14 214 грн 48 грн. Підтвердженням факту існування заборгованості є довідка, яка видана відповідачем. 31 січня 2024 року він був звільнений із займаної посади (охоронник групи № 3 відділу охорони № 1 Управління охорони м. Калуш) за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, а повний розрахунок із ним не було проведено. Тому вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 14 214 грн 48 коп. Ухвалою судді від 27 травня 2025 року у справі відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Позивач в судове засідання не прибув, однак 1 липня 2025 року спрямував до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, розгляд справи проводити без його участі, не заперечував проти винесення рішення в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату,час і місце розгляду справи. Згідно довідок про доставку електронних документів ухвала судді від 27 травня 2025 року, судові повістки про виклик доставлені відповідачу до електронного кабінету 29 травня 2025 року та 20 червня 2025 року. Зі згоди позивача згідно статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Суд установив, що згідно записів у трудовій книжкі серії НОМЕР_1 заповненої 20 березня 1984 року на ім`я ОСОБА_1 у період з 21 липня 2015 року по 31 січня 2024 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Товариством обмеженою відповідальністю «Охоронне агентство «АНТАРЕС» (а.с. 5). Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього станом на 9 лютого 2024 року була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 14 214 грн 48 коп., що підтверджується довідкою, яка видана відповідачем за вих. № 214 від 26 січня 2024 року (а.с. 6). Згідно наказу № 214-00 від 26 січня 2024 року ОСОБА_1 охоронника групи № 3 відділу охорони № 1 Управління охорони в м. Калуш 31 січня 2024 року звільнено за угодою сторін (пункт 1 статті 36 Кодексу законів про працю України) на підставі заяви ОСОБА_1 від 25 січня 2024 року (а.с. 7). Відповідно до пункту частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, підставою припинення трудового договору є угода сторін. Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника вдень їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з частиною першою статті 21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно за статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 117 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, сума остаточного розрахунку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність. За таких обставин, суд доходить висновку про те, що право позивача на отримання заробітної плати було порушено відповідачем і підлягає захисту судом шляхом стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 14 214 грн 48 коп. У відповідності до пункту 2 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду про присудження працівникові виплати заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах заробітної плати за один місяць. Розподіл судових витрат суд здійснює у відповідності до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладено, керуючись статтею 43 Конституції України, статтею 23 Цивільного кодексу України, статями 116, 117 Кодексу законів про працю України, статтею 21 Закону України «Про оплату праці», статями 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280-282, 289, 430 Цивільного процесуального кодексу України,

Суддя Сокирко Л.М.