СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-о/759/558/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д., розглянувши матеріали цивільної справи в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Святошинський відділ Центрального міжоегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

02.07.2025. до суду надійшла вказана заява.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч. 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Звертаючись до суду з даною заявою, заявник вказує місце реєстрації АДРЕСА_1 , що відноситься джо території Святошинського району м. Києва.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За даними Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 , зареєстрованим не значиться.

Результат аналізу змісту вказаних норм дозволяє зробити висновок, що особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі й на підставі договору оренди житлового приміщення.

Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.

Отже в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

З огляду на викладене, використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 24 червня 2024 року у справі №554/7669/21 (провадження №61-5805сво23).

Водночас, заявником не долучено доказів на підтвердження факту декларування свого місця проживання на території міста Києва, зокрема такі дані не внесено до реєстру територіальної громади, як того вимагає Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265.

Відповідно до вимог ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, після отримання позовної заяви перевіряє її на дотримання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України.

Перевіривши матеріали позовної заяви встановлено обставини, які вказують на те, що заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 185 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Оскільки справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 185 ЦПК України, суддя приходить до висновку про необхідність залишення заяви без руху та надання заявнику строку на усунення зазначених вище недоліків, надати докази декларування місця проживання в Святошинському районі м. Києва.

Слід зауважити, що залишення заяви без руху не є обмеженням права заявника на доступ до правосуддя з огляду на усталену практику Європейського суду з прав людини. Встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Враховуючи вищевикладене, ст. 4, 133, 174-177, 185, 300 ЦПК України, керуючись ст. 259-261 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Святошинський відділ Центрального міжоегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення,- залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків терміном у 5 календарних днів з моменту отримання копії ухвали суду. Зазначені недоліки позовної заяви повинно бути усунено шляхом подання до суду відповідної заяви та надданя вказаних документів.

У разі невиконання вимог ухвали суду в зазначений строк заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя: Бабич Н.Д.