Провадження № 22-ц/812/1216/25 Суддя першої інстанції Максютенко О.А. Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 липня 2025 року м. Миколаїв Справа № 484/731/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Носікову І.М.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 квітня 2025 року, повне судове рішення складено 28 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Максютенко О.А., в залі судового засідання в м. Первомайськ, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

В С Т А Н О В И В:

08 лютого 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Позов обґрунтовано тим, що позивачка є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яку було затоплено 06 січня 2024 року.

Відповідно до Акту залиття квартири від 07 січня 2024 року, складеного головою правління Асоціація об`єднань співвласників багатоквартирних будинків «Затишний дім Вікторія» (далі АОСББ «Затишний дім Вікторія»), залиття квартири позивачки сталося внаслідок несправності котла опалення в квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач ОСОБА_1 .

Відповідно до акту обстеження від 08 січня 2024 року, складеного комісією у складі голови правління та електрика АОСББ «Затишний дім Вікторія», залиття квартири позивачки встановлено, що вода потрапила в розподільну коробку, а також затопила вимикачі та розетки. В результаті залиття увімкнення світла є неможливим, при спробі увімкнути автомати відбувається коротке замикання, увімкнути опалення неможливо.

Тобто на момент подачі позову, враховуючи зимовий період, проживання в квартирі позивачки неможливе. Згідно технічного звіту № 07/15-24-ТЗ від 30 січня 2024 року, складеного фізичною особою підприємцем « ОСОБА_3 », в результаті технічного обстеження фізичного стану будівельних конструкцій та інженерних мереж квартири, що пошкоджено внаслідок затоплення, надано висновок про неможливість подальшої експлуатації квартири та сума збитків в результаті затоплення складає 100 844 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь 100 844 грн у відшкодування майнової шкоди, 10 000 грн у відшкодування суми сплаченої за виконання технічного звіту; судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 138.44 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію майнової шкоди у розмірі 84 037 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за виконання технічного звіту в розмірі 8 330 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 499 грн, та витрати зі сплати судового збору у розмірі 948.32 грн, а всього 11 777.32 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що суд враховує, що відповідач зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , з якої відбулося залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в цьому ж будинку, що знаходиться у прямому причинному зв`язку з майновою шкодою, завданою позивачці.

У спростування зазначених позивачкою доводів стосовно стягнення компенсації майнової шкоди, відповідачем будь-яких доказів не надано.

Вартість ремонтно-будівельних робіт для усунення заподіяної матеріальної шкоди по ліквідації залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в нині чинних цінах складає 100 844 грн.

Відповідач не заявляв клопотання про проведення судової експертизи.

Суд приходить до висновку, про часткове задоволення вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, оскільки бере до уваги лише пряму дійсну шкоду без податку на додану вартість, бо відповідач не є суб`єктом сплати податку на додану вартість в розумінні статті 180 Податкового кодексу України.

Не погодившись з рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою не дотримання порядку оформлення акту про залиття квартири, що виключає покладення відповідальності на відповідача.

Неналежно складений акт є недопустимим доказом та не може бути прийнятим судом.

Тобто позивачка не надала жодного доказу, які б підтвердили саме вину відповідача у завданні матеріальної шкоди залиттям квартири, що між діями відповідача та спричиненням шкоди є причинно-наслідковий зв`язок, оскільки при складанні актів про залиття квартири позивачки, які є основним доказом позовних вимог, встановлена причина залиття квартири зі слів самого позивача й огляду її квартири на дійсність причин залиття не проводився.

Вказані доводи не було взято до уваги судом першої інстанції.

Також судом першої інстанції не було детально досліджено висновок експерта щодо визначення розміру майнової шкоди. У кошторисі експерт визначив перелік робіт конструкціями квартири, які не були пошкоджені внаслідок залиття.

При прийнятті рішення судом не були встановлені належні та допустимі докази на підтвердження того, коли саме сталося залиття квартири позивачки.

Від ОСОБА_2 , в інтересах якої діяла її представниця ОСОБА_4 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві позивачка зазначала, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, вимоги викладені в ній не відповідають дійсності, просила в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30 жовтня 2000 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Токарчуком С.А. за реєстровим № 4080, реєстрового напису Первомайського МБТІ від 05 квітня 2001 року № 12825, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

З акту залиття квартири від 07 січня 2024 року, складеного головою правління АОСББ «Затишний дім Вікторія» вбачається, що відбулося залиття квартири АДРЕСА_4 через несправність котла у квартирі АДРЕСА_2 , про яку квартирантка знала заздалегідь та не попередила власника квартири. На підлозі в кухні розкидано мокре ганчір`я, а в квартирі АДРЕСА_5 виявлено сліди підтікання води у вітальні (4,7 кв.м.), на кухні (5,7 кв.м) на стелі, підтікання на стінах (загальна довжина 5, 10 кв.м, мокрі шпалери), в житловій кімнаті, що граничить з кухнею є сліди підтікання на стелі, в кімнаті, що граничить з вітальнею є сліди підтікання на стелі. В квартирі АДРЕСА_6 було виявлено: відкоси на кухонному вікні (2 кв.м) залиті, на стелі в кухні явного пошкодження не має, але вона закрита вагонкою, з-під якої повністю текла вода.

З акту обстеження від 08 січня 2024 року, складеного комісією у складі голови правління та електрика АОСББ «Затишний дім Вікторія», вбачається, що в результаті заливу квартири вода потрапила в розподільну коробку, що знаходиться у вітальні квартири, а також затопила вимикачі та розетки у вітальні та кухні. В результаті заливу увімкнення світла є неможливим, при спробі увімкнення автоматів відбувається коротке замикання, увімкнути опалення неможливо.

З інформації виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 15 лютого 2024 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований ОСОБА_1 .

З технічного звіту від 30 січня 2024 року № 07/15-24-ТЗ за результатами технічного обстеження фізичного стану будівельних конструкцій та інженерних мереж житлової квартири, що пошкоджений внаслідок затоплення з верхніх поверхів, складеного фізичною особою « ОСОБА_3 » вбачається, що вартість ремонтно-будівельних робіт для усунення заподіяної матеріальної шкоди по ліквідації залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , нині в чинних цінах складає 100 844 грн.

В матеріалах технічного звіту знаходяться фотографії місць залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до частин 1-2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

Для відповідальності у деліктних правовідносинах має бути наявний склад цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка особи; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина особи.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16).

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц).

Встановлено, що залиття квартири позивачки № 82, власницею якої вона є з 2000 року, сталося внаслідок несправності котла опалення в квартирі АДРЕСА_6 , яка розташована над її квартирою, власником якої є ОСОБА_1 .

Як встановлено в акті залиття квартири, складеного комісією у складі голови ОСББ та мешканців інших квартир 06 січня 2024 року причиною залиття квартири позивачка стала несправність котла, що розмішений в квартирі АДРЕСА_6 та зафіксовано виявленні пошкодження в квартирі АДРЕСА_5 .

Відповідачем не було спростовано дані обставини, зокрема, що залиття виникло внаслідок дій (бездіяльності) інших осіб. Відповідач не довів відсутність своєї вини у спричиненні шкоди позивачки внаслідок залиття її квартири, та відсутність причинно-наслідкового зв`язку між неналежним доглядом за своїм котлом та виниклим залиттям квартири.

Оскільки така шкода заподіяна ОСОБА_1 , як власником квартири, тому суд першої інстанції правильно вважав за можливе її стягнення з нього на користь позивачки як потерпілої особи.

Розмір майнової шкоди в сумі 88 037 грн відповідач заперечував, вважаючи його завищеним, між тим відповідними доказами не спростовував.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не дотримано порядку оформлення акту про залиття квартири, а т ому складений акт є недопустимим доказом, що виключає покладення відповідальності на відповідача є неприйнятними, оскільки наданий акт відповідає вимогам частини 1 статті 77 ЦПК України, а саме в цьому акті містить інформація, що стосується предмета доказування, Зазначений акт складено в день залиття квартири, інформація в ньому відображає та фіксує обстановку в квартирах сторін, складений акт головою ОСББ в присутності позивачки та особи, яка проживає в квартирі відповідача.

Аргументи скарги про те, що позивачка не надала жодного доказу, які б підтвердили саме вину відповідача у завданні майнової шкоди залиттям квартири, що між діями відповідача та спричиненням шкоди є причинно-наслідковий зв`язок є неприйнятними, оскільки з наведених норм права саме відповідач повинен довести відсутність своєї вини в заподіянні майнової шкоди залиттям квартири.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не було детально досліджено висновок експерта щодо визначення розміру майнової шкоди з огляду на те, що у кошторисі експерт визначив перелік робіт конструкціями квартири, які не були пошкоджені внаслідок залиття є безпідставними з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуванної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19).

Повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ЦПК України, втрачає сенс.

Ураховуючи наведене колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування позивачу майнової шкоди у розміру, визначеному судом першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції, визначивши характер спору, суб`єктивний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, оцінивши надані сторонами докази та надавши їм вірну правову оцінку, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права на підставі наданих доказів та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Фактично аргументи апеляційної скарги про те, що суд не дослідив належним чином зібрані у справі докази та встановив всі обставини у справі на підставі недопустимих та недостатніх доказів, зводяться до переоцінки доказів у справі, належну оцінку яким надав суд першої інстанції.

Апеляційний суд розглянув справу в межах доводів, наведених в апеляційній скарзі, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, і підстав вийти за їх межі судом апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, згідно із приписами статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи апеляційним судом слід покласти на заявника.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 16 липня 2025 року