КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/6664/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/16061/24

26 червня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Кирилюк Г.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Маркової Анни Вікторівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Скрипник О.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 березня 2023 року по справі № 3369/12163/22 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 29 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначав, що він вдруге одружився та від другого шлюбу у них з ОСОБА_5 народилася дитина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наразі дружина, ОСОБА_6 не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Він утримує своїх власних двох дітей та дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а також двох дітей дружини від першого шлюбу.

Посилаючись на те, щоз народженням другої дитини у нього змінилися життєві обставини та сталося погіршення матеріального стану, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, присуджений йому на підставі наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 березня 2023 року у справі № 369/12163/22 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини до 1/6 частини від усіх видів заробітку ( доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, задоволено.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.03.2023 № 369/12163/22 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 10% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та визначено розмір аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили і до настання дитиною повноліття.

Витрати по сплаті судового збору покладено на державу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Маркова Анна Вікторівна подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 .

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог та заперечень.

Зазначає, що позивач ОСОБА_2 жодним чином не підтвердив своєї фінансової неспроможності, не надав належних доказів наявності підстав для зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на утриманння сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, судом першої інстанції не враховано, що спільний син сторін у справі ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 має інвалідність з дитинства у зв`язку із наявністю такого діагнозу, як: Гіпофізарний нанізм. Ізольована соматорна недостатність та потребує постійного лікування, придбання дороговартісних медичних препаратів, а саме: гормону росту - Гемотропіну, відповідного харчування, тощо.

Сторона відповідача вважає, що зміна сімейного стану позивача, народження у нього іншої дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. (Постанова Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/017/19).

Наявні у матеріалах справи докази достовірно та об`єктивно вказують на те, що після видачі судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.03.2023 № 369/12163/22 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 матеріальний стан позивача не змінився.

На переконання сторони відповідача, суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та. дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу до суду надходив.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Маркова Анна Вікторівна повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі від якого у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подружнє життя у позивача та відповідачки не склалося, сторони розлучилися.

Судовим наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 березня 2023 року у справі № 369/12163/22 стягнено з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 29 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

З копії свідоцтва про шлюб № НОМЕР_3 вбачається, що 28.12.2022 року ОСОБА_3 вдруге одружився з ОСОБА_5 .

У цьому шлюбі з ОСОБА_5 у ОСОБА_2 народилася донька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції вказав на те, що у зв`язку з народженням дитини від другого шлюбу з ОСОБА_5 , сімейний стан ОСОБА_2 змінився, що є самостійною підставою для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утриманння сина ОСОБА_7 з 1/4 на 1/6 частиниз усіх видів його заробітку ( доходу), а тому позов підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року відповідає.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного стану, і зміни матеріального станубатьків. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що після визначення судовим наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 березня 2023 року у справі № 369/12163/22 розміру аліментів на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сімейний стан позивача змінився у зв`язку з народженням дитини від другого шлюбу з ОСОБА_5 , що на підставі положень статті 192 СК України, є самостійною підставою для зміни розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги сторони відповідачки про те, що позивач ОСОБА_2 жодним чином не підтвердив своєї фінансової неспроможностісплачувати аліменти на утриманння сина у визначному судом розмірі частини з усіх видів його заробітку ( доходу), не надав належних доказів наявності підстав для зменшення розміру аліментів, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № № 682/2454/22 (провадження № 61-10748 св 23)викладено правовий висновок про те, що аналіз статті 192 СК Українидає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Підставами позову у даній справі є зміна сімейного стану платника аліментів ОСОБА_2 , а саме:народження у нього від іншого шлюбу доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є самостійною підставою для зменшення розміру стягнутих із нього аліментів на користь відповідачки ОСОБА_1 з 1/4 до 1/6 частин з усіх видів його заробітку ( доходу) щомісячно. А відтак, відсутні правові підстави досліджувати майновий стан позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що спільний син сторін у справі ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 має інвалідність з дитинства у зв`язку із наявністю такого діагнозу як: Гіпофізарний нанізм. Ізольована соматорна недостатність та потребує постійного лікування, купівлі дороговартісних медичних препаратів, а саме: гормону росту - Гемотропін, відповідного харчування, не є безумовною підставою для скасувагння правильного по суті рішення суду пешої інстанції, оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу.

Враховуючи інтереси обох дітей позивача, які мають право на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про зменшення розміру аліментів на утримання сина- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки всіх видів доходів ОСОБА_2 а до 1/6 частки його доходів, є обгрунтованими.

В свою чергу відповідачем не доведено жодними належними та допустимими доказами, що аліменти в розмірі 1/6 частки доходів ОСОБА_2 не покриватимуть лікування спільного синасторін ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має інвалідність з дитинства у зв`язку із наявністю такого діагнозу, як: Гіпофізарний нанізм.

Колегія суддів звертає окремо увагу відповідача на те, що у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 128/2206/21, зазначено, що враховуючи призначення та мету аліментів на утримання дитини, виходячи із системного аналізу вищенаведених положень Конвенції про права дитини, Конституції України, СК України, ЦПК України, Закону України «Про охорону дитинства», надаючи відповідь на основне правове питання у розглядуваній справі, дійшов висновку, що погіршення стану здоров`я дитини може бути підставою для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів на її утримання, якщо внаслідок такого погіршення здоров`я раніше визначений розмір аліментів не забезпечує гармонійного розвитку дитини».

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи, викладені представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Марковою Анною Вікторівною в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Крім того, з наданих до апеляційного суду виписки КНП « Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» № 12024 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного ) хворого ОСОБА_2 та довідки КНП « Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» № ос2655 вбачається, що після отриманої 17.09.2024 року вибухової травми, АБТ при виконанні обов`язків по захисту Батьківщини, ОСОБА_2 отримав важку контузію, відмічає частий головний біль, підвищення артеріального тиску, погіршення зору. Госпіталізований до відділення невідкладної терапії 20.05.2025 року в стані середньої важкості. Виписаний 06.06.2025 року під нагляд лікаря.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Маркової Анни Вікторівни.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу представника представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Маркової Анни Вікторівни залишено без задоволення, а судове рішення без змін, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Маркової Анни Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: