Справа № 159/3182/25
Провадження № 2/159/1250/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Смалюха Р.Я., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», від імені якого діє представник Кудіна Анастасія Вячеславівна, до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція» або позивач або кредитор або товариство) звернулося з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 або відповідач або позичальник або боржник) про стягнення заборгованості за договором позики №2653385 від 19.05.2024 у розмірі 20700,00 грн (далі кредитний договір).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір №2653385 від 19.05.2024 за якими на умовах строковості, платності та повернення відповідачу було надано кошти в кредит у розмірі 6000,00 грн на строк 30 днів, з процентною ставкою 1,5 % протягом строку дії договору та 2,7% в день за понадстрокове користування позикою Відповідач свої обов`язки за вказаними кредитними договорами не виконав, у наслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 20700,00 грн.

14.06.2021 позивач уклав договір факторингу №14/06/21 з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та додаткові угоди до цього договору факторингу від 28.07.2021 та 20.06.2024 за умовами яких позивач набув права вимоги до боржника у кредитному договорі №2653385 від 19.05.2024 в розмірі 20700,00 грн.

Станом на день звернення до суду у відповідача утворилася заборгованість за вказаними кредитним договорами у розмірі 20700,00 грн, яка складається з 6000,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 2700,00 грн заборгованості по процентам, 12000,00 грн заборгованості за пенею.

Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.

Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяв не скористався.

Ухвалою від 20.05.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вирішив формування справи здійснювати у змішаній формі.

05.07.2025 до суду повернулося поштове відправлення № 973, яким відповідач повідомлявся про розгляд справи, з відміткою про отримання 01.07.2025 відправлення відповідачем під особистий підпис.

Про розгляд справи судом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивач та відповідач повідомлені у спосіб передбачений Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

19.05.2024 між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір позики №2653385 за умовами якого відповідачу надається кредит у розмірі 6000,00 грн за ставкою 1,5 % на день (п. 2.1, 23). Кредит надається шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника (п.1). Строк позики складає 30 днів (п. 2.2). Процентна ставка за понадстрокове користування позикою складає 2,7% на день (п. 2.3) Кошти перераховуються позичальнику на реквізити електронного платіжного засобу позичальника (п.1). Цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника згідно з ЗУ «Про електронну комерцію» вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін (п.21).

Суд не встановив врегулювання умовами кредитного договору порядку та розміру сплати позичальником на користь позикодавця неустойки (штрафу, пені).

У додатковій угоді №1 до кредитного договору визначений графік платежів у якому зазначено про необхідність повернення 6000,00 грн тіла кредиту та 2700,00 грн процентів 18.06.2024.

В реквізитах кредитного договору та додаткової угоди №1 зазначені електронний підпис (одноразовий ідентифікатор) «6w4tg0», номер паспорта, РНОКПП, номер телефону, адреса проживання відповідача, електронна поштова адреса, номер банківської картки НОМЕР_1 позичальника.

14.06.2021 між позивачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі Клієнт) укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого Клієнт зобов`язується уступити позивачу грошові вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав до третіх осіб боржників, включаючи основну суму позики, проценти, плату за позику, проценти за порушення зобов`язань (п. 1.1). Перехід права вимоги від Клієнта до позивача відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників ( п. 1.2). Строк дії договору до 14.06.2022 (п. 9.1)

Додатковою угодою №7 від 13.06.2024 до договору факторингу продовжено його дію на 12 місяців з дня набрання чинності додаткової угоди №7. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до закінчення строку дії договору, цей договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.

Відповідно до акту прийому передачі Реєстру Боржників №35 від 28/10.2024 за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 позивач прийняв Реєстр Боржників №35 від 28.10.2024.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників №35, до цього реєстру входить право вимоги за договором позики №2653385 до ОСОБА_1 в розмірі 6000,00 грн тіла кредиту, 2700,00 грн процентів та 12000,00 заборгованості по пені, а всього на суму 20700,00.

Копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виписки з ЄДР від 15.02.2021, копією статуту підтверджується, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» є фінансовою установою, та здійснювало діяльність 64.92, 64.99 вед (інші види кредитування, надання інших фінансових послуг), тобто мала право надавати кредит та нараховувати проценти на нього.

Копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 28.02.2012, копією розпорядження Національної комісії що здійснює регулювання у сфері фінансових послуг від 23.03.2017 №691, копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 12.01.2010 підтверджується, що позивач є фінансовою установою.

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Кредитний договір №2653385 від 19.05.2024 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «6w4tg0», який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договорами зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

На виконання договору факторингу №14/06/21, від 14.06.2021 (в редакції додаткової угоди №7 від 13.06.2024), укладеної між позивачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», сторони підписали 28.10.2024 Акт прийому-передачі реєстру боржників №35 до договору факторингу. Отже позивач, набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №2653385 від 19.05.2024 .

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Умовами п. 2.1 кредитного договору передбачено видачу кредиту в розмірі 6000,00 грн на реквізити платіжного засобу відповідача. У реквізитах позичальника, зазначених у кредитному договорі, вказані в реквізити банківської картки позичальника - НОМЕР_1 .

Строк кредитування становить 30 днів, тобто дата повернення позики 18.06.2024.

За своєю природою договір кредиту є консесуальним договором. З моменту його укладення у позикодавця виникає обов`язок видати позичальнику кредит на умовах і в строки зазначені у ньому.

За умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути отримані кредитні кошти.

Сам факт укладення кредитного договору не породжує у позичальника обов`язку повернути позикодавцю кредитні кошти, сплачувати за користування ними проценти та штрафні санкції.

До позовної заяви не долучено жодних документів на підтвердження того, що позикодавець надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 6000,00 грн.

У випадку, якщо позикодавець не виконав свого обов`язку та не надав кредит позичальнику, в останнього відсутній обов`язок повертати кошти, оскільки кредитних коштів він не отримував.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Зі змісту зазначених вище норм права вбачається, що обов`язок сплачувати проценти виникає у позичальника не з моменту укладення кредитного договору, а з моменту отримання кредитних коштів, адже проценти є платою за користування коштами наданими у кредит.

Не надання позикодавцем кредитних коштів позичальнику, породжує відсутність в останнього обов`язку сплачувати проценти за користування кредитним коштами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 547 ЦК України)

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як суд встановив вище, умовами кредитного договору не врегульовано питання сплати відповідачем пені, отже суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 12000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 83 ЦПК України).

За приписами ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Вищевказані процесуальні обов`язки позивачем не виконані.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

На це вказано, зокрема, у пп. 8.16-8.18 Постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20.

У матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували, що позикодавець виконав свій обов`язок та надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 6000,00 грн.

Позивач не надав суд жодних доказів, які б свідчили про надання відповідачу кредиту за кредитним договором №2653385 від 19.05.2024, та не заявляв жодних клопотань про витребування таких доказів у інших осіб.

Отже, суд розглянув спір за наявними у матеріалах справи доказами.

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, позивач не довів надання відповідачу кредиту в розмірі 6000,00 грн за кредитним договором, наслідком чого також є недоведеність обов`язку відповідача сплатити позикодавцю проценти за користування кредитом та пеню.

На підставі наведеного у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить відмовити в повному обсязі, за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то сплачений судовий збір за подання позовної заяви залишається за позивачем.

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 2653385 від 19.05.2024 у розмірі 20700,00 грн, з яких:

-6000,00 грн заборгованості по тілу кредиту;

-2700,00 грн заборгованості по процентах за період з 19.05.2024 по 18.06.2024;

-12000,00 грн заборгованості за пенею.

Копію цього рішення суду надіслати сторонам у справі.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (02032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30 );

Відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

Повне судове рішення складене 24.07.2025.

Головуючий:Р. Я. СМАЛЮХ