ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/998/24
Номер провадження 22-ц/818/1656/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2024 року в складі судді Цвіри Д.М. по справі № 638/998/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 12 грудня 2013 року видано виконавчий лист по справі № 623/3901/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на її користь в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14 жовтня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Примусове виконання судового рішення щодо стягнення аліментів здійснюється Ізюмським відділом ДВС в Ізюмському районі Харківської області.

З моменту відкриття виконавчого провадження № 41605297 у січні 2014 року відповідач систематично ухиляється від належної сплати аліментів на утримання дочки, що привело до виникнення заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості зі стягнення аліментів, виконаного державним виконавцем, станом на 04 січня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 становить 173 410,90 грн.

Відповідач проживає окремо, є працездатною особою, а тому мав можливість та повинен був весь час здійснювати матеріальне забезпечення дитини та виконувати судове рішення.

Зазначила, що вона здійснила розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 лютого 2021 року до 04 січня 2024 року на суму 462 672,71 грн, проте обмежила її, відповідно до частини 1 статті 196 СК України, розміром суми заборгованості за аліментами, а саме 173 410,90 грн.

Просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 173 410,90 грн станом на 04 січня 2024 року та судові витрати по справі у разі їх понесення.

18 липня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що ніколи не ухилявся від виконання батьківських обов`язків, раніше спілкувався з дитиною телефоном, однак наразі дочка разом з матір`ю постійно мешкає за межами України, а він мешкає в м. Львів. Вказав, що він зареєстрований як внутрішньо-переміщена особа згідно довідки № 1306- від 13 квітня 2022 року, не має можливості повернення у пошкоджене житло із зруйнованими комунікаціями в результаті бойових дій у місті Ізюм, мешкає зі своєю матір`ю, єдиним їхнім доходом є її пенсія, можливості сплатити аліменти не має. Також він не має ні автомобіля, ні житла, не здійснював ніяких придбань на суму, яка б перевищувала десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Крім того, він страждає на хронічну хворобу серця, не може тривалий час ходити, дуже погано почуває себе, практично постійно має лежати. З 2011 року змушений перебувати на стаціонарному лікуванні, однак за браком коштів не може вчасно проходити курси лікування, тому стан здоров`я лише погіршується. Внаслідок цього він не працює, а заборгованість зі сплати аліментів виникла у зв`язку з хворобою, що виключає умисел на ухилення від сплати заборгованості за аліментами і наявність винних дій з його боку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2024 року позов ОСОБА_2 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 173 410,90 грн пені за прострочення сплати аліментів та на користь держави 1734,10 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів за рішенням суду в межах виконавчого провадження № 578833 у розмірі 173 410,30 грн, ним не надано доказів відсутності вини у виникненні заборгованості та обґрунтованих підстав для зменшення розміру пені, тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі.

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 27 грудня 2024 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд зробив помилкові висновки щодо його працездатності і фінансової спроможності та ухилення від сплати аліментів, які спростовуються наданими ним медичними документами і довідкою ВПО. ОСОБА_2 зверталась до нього з позовом до суду у справі № 623/1575/18 про позбавлення батьківських прав, який залишено без розгляду, та в межах вказаної справи він надавав відзив з медичними виписками щодо стану здоров`я за 2011-2018 роки, які позивачка отримала. Його хвороба є обставиною, що виключає вину у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, тож підстав для стягнення пені немає. У зв`язку з неподанням відповідачкою відповіді на відзив надає додатково виписки щодо лікування неврологічних, психіатричних розладів у грудні 2024 року.

Разом з апеляційною скаргою відповідач подав клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати в Ізюмського міськрайонного суду Харківської області зі справи № 623/1575/18 копії його медичних виписок за 2011-2018 роки, які підтверджують факт його хронічної хвороби серцево-судинної системи.

Вказане клопотання колегія суддів відхиляє на підставі частини 3 статті 367 ЦПК України, оскільки до суду першої інстанції відповідач з клопотанням про витребування доказів не звертався. До того ж, ОСОБА_1 не надано доказів неможливості самостійно отримати і подати суду докази, що стосуються стану його здоров`я. Крім того, вказані докази, як зазначає відповідач, стосуються періоду 2011-2018 років, тоді як позовні вимоги щодо стягнення пені заявлені за період з 01 лютого 2021 року.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 10 липня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси учасників справи.

ОСОБА_2 отримала в електронному кабінеті 11 лютого 2025 року (а.с. 101).

Судова повістка на ім`я ОСОБА_1 повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 18 лютого 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 104-105). Крім того, про день, час та місце судового засідання ОСОБА_1 повідомлявся відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 100).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 2004 року, який розірвано заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2013 року (а.с. 8, 45).

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

12 грудня 2013 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області видано виконавчий лист по справі № 623/3901/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітної плати щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 14 жовтня 2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 41605297, складеного державним виконавцем Ізюмського відділу ДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Туренко Є.С., заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 04 січня 2024 року становить 173 410,90 грн (а.с. 13-11). Також на підтвердження заборгованості надано довідку Ізюмського відділу ДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28 грудня 2023 року № 57883 (а.с. 12).

З наданого позивачкою розрахунку вбачається, що вона здійснила розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 лютого 2021 року до 04 січня 2024 року на суму 462 672,71 грн, проте обмежила її розміром всієї суми заборгованості за аліментами, а саме 173 410,90 грн (а.с. 4).

ОСОБА_1 надано копію довідки від 13 квітня 2022 року № 1306- про взяття на облік ВПО, якою підтверджується, що він фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , куди переміщений з м. Ізюм Харківської області (а.с. 50).

Відповідачем надано медичну документацію: виписний епікриз з історії хвороби № 2331 КЗОЗ «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» щодо перебування його на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні з 11 червня 2011 року по 21 червня 2011 року; виписку щодо огляду невропатологом КНП «3 міська поліклініка м. Львова» 28 березня 2022 року з діагнозом вертебробазилярний артеріальний синдром; виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП ЛОР «ЛОКЛДКЦ» м. Львів щодо його перебування в амбулаторно-поліклінічному закладі 07 квітня 2022 року та 19 квітня 2022 року з діагнозом: пароксизм суправентрикулярної тахікардії 19.04.24; ІХС. Стабільна стенокардія І-ІІ фк. Пролапс передньої стулки мітрального клапана з мінімальною недостатністю. Гіпертонічна криза 19.04.24 СН-1 із збереженою систолічною функцією лівого шлуночка. ХВБН з вестибуло-атаксичним синдромом; виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 22528 Відокремленого підрозділу «Лікарня святого Луки» КНП «1-е територіальне медичне об`єднання м. Львова» щодо його перебування на стаціонарному лікуванні з 10 по 12 травня 2022 року з діагнозом стабільна стенокардія І-ІІ ФК, надшлуночкова тахікардія, серцева недостатність неуточнена І ст, ФК ІІ (NYHA) (а.с. 46-48).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до вимог частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов`язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61?19815сво19), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)).

Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України).

Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (частина третя статті 15 СК України).

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року по справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19; у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 206/4992/21, провадження № 61-12735сво23.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочки, що станом на 04 січня 2024 року складає 173 410,90 грн. Доказів поважності причин несплати відповідачем аліментів, які б виключали його вину в утворенні заборгованості та можливість стягнення пені, суду не надано. На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з нього пені.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність можливості працевлаштуватися за станом здоров`я, наявність у нього низки захворювань, статусу ВПО, відсутність майна, не можуть бути обставинами, які б звільняли його від обов`язку зі сплати аліментів та пені.

Долучені до матеріалів справи медичні документи не підтверджують непрацездатність ОСОБА_1 , наявність медичних протипоказань чи обмежень на виконання роботи та відсутність у нього можливості працевлаштуватися саме за станом здоров`я. У квітні 2022 року відповідач проходив лікування амбулаторно, на стаціонарному лікуванні перебував лише два дні.

Сама по собі наявність у відповідача статусу ВПО, відсутність у нього майна і доходів не свідчать про відсутність його вини в утворенні заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини. Доказів, які б вказували на здійснення відповідачем дій з пошуку роботи, матеріали справи не містять. До того ж, будь-яких доказів щодо розміру своїх доходів відповідач до суду першої інстанції не надавав.

Отже, ОСОБА_1 не довів, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів, що виключало б його вину в утворенні заборгованості та підстави для нарахування пені.

Аналогічного висновку щодо відсутності підстав для звільнення від заборгованості зі сплати аліментів на підставі медичних довідок, які не свідчать про непрацездатність, дійшов Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 697/1575/21, провадження № 61-8318св22.

Надані відповідачем разом з апеляційною скаргою нові докази, а саме: виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 78729 щодо проходження стаціонарного лікування з 28 серпня 2024 року по 02 вересня 2024 року, виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого щодо перебування в амбулаторно-поліклінічному закладі 23 липня 2024 року, виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 968В/2024 щодо перебування на лікуванні з 02 по 05 грудня 2024 року; епікриз виписний з карти стаціонарного хворого № 10569/2024 щодо перебування на лікуванні з 05 по 19 грудня 2024 року, а також відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 11 вересня 2024 року за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2024 року (а.с. 79-83), колегія суддів не приймає в силу вимог частини 3 статті 367 ЦПК України, оскільки до суду першої інстанції відповідач їх не надавав, причин, які б об`єктивно перешкоджали йому вчасно подати докази, не навів. До того ж, медичні виписки від грудня 2024 року складені вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів (постанова Верховного Суду від 18 квітня 2025 року у справі № 932/541/23).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача пені за несплату аліментів.

Разом з тим, згідно частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Проаналізувавши обставини справи та позовні вимоги, колегія суддів не може погодитись з розміром стягнутої з відповідача пені, виходячи з наступного.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць.

Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Такого висновку щодо тлумачення формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21, провадження № 61-18434св21.

У справі, що переглядається, позивачка, як вбачається з наданого нею розрахунку (а.с. 4), просила про стягнення пені за період з 01 лютого 2021 року по 04 січня 2024 року. Сукупний розмір заборгованості по аліментах станом на 04 січня 2024 року складав 173 410,90 грн (а. с. 13-14), і саме таким розміром позивачка обмежила розмір пені, що підлягає стягненню (100% заборгованості). Проте, при обчисленні пені потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Розмір пені не повинен перевищувати саме розмір заборгованості, на яку вона нараховується, тобто за визначені позивачкою місяці, а не розмір заборгованості за весь час стягнення аліментів.

Отже, розрахунок пені за період з 01 лютого 2021 року по 04 січня 2024 року належить здійснювати таким чином:

Заборгованість по аліментах за відповідний місяцьКількість днів прострочення за відповідний місяць, починаючи з 01 числа наступного місяця до 04.01.2024Розрахунок пеніРозмір пені за відповідний періодРозмір пені, що підлягає стягненню (не більше 100% заборгованості)
січень 2021 року 1695,33 грн1068 днів з 01.02.2021 по 04.01.2024 1695,33*1068*1% 18 106,12 грн1695,33 грн
лютий 2021 року 1695,33 грн 1040 днів з 01.03.2021 по 04.01.20241695,33*1040*1% 17 631,43 грн1695,33 грн
березень 2021 року 1864,58 грн1009 днів з 01.04.2021 по 04.01.20241864,58*1009*1%18 813,61 грн1864,58 грн
квітень 2021 року - 1864,58 грн979 днів з 01.05.2021 по 04.01.20241864,58*979*1%18 254,24 грн1864,58 грн
травень 2021 року 1864,58 грн948 днів з 01.06.2021 по 04.01.20241864,58*948*1%17 676,22 грн1864,58 грн
червень 2021 року 2227,44 грн918 днів з 01.07.2021 по 04.01.20242227,44*918*1%20 447,90 грн2227,44 грн
липень 2021 року 2227,44 грн887 днів з 01.08.2021 по 04.01.20242227,44*887*1%19 757,39 грн2227,44 грн
серпень 2021 року 2227,44 грн856 днів з 01.09.2021 по 04.01.20242227,44*856*1%19 066,89 грн2227,44 грн
вересень 2021 року 2672,60 грн826 днів з 01.10.2021 по 04.01.20242672,60*826*1%22 075,68 грн2672,60 грн
жовтень 2021 року 2672,60 грн795 днів з 01.11.2021 по 04.01.20242672,60*795*1%21 247,17 грн2672,60 грн
листопад 2021 року 2672,60 грн765 днів з 01.12.2021 по 04.01.20242672,60*765*1%20 445,39 грн2672,60 грн
грудень 2021 року 2771,82 грн734 дні з 01.01.2022 по 04.01.20242771,82*734*1%20 345,16 грн2771,82 грн
січень 2022 року 2771,82 грн703 дні з 01.02.2022 по 04.01.20242771,82*703*1%19 485,89 грн2771,82 грн
лютий 2022 року 2771,82 грн675 днів з 01.03.2022 по 04.01.20242771,82*675*1%18 709,79 грн2771,82 грн
березень 2022 року 2672,60 грн644 дні з 01.04.2022 по 04.01.20242672,60*644*1%17 211,54 грн2672,60 грн
квітень 2022 року 2672,60 грн614 днів з 01.05.2022 по 04.01.20242672,60*614*1%16 409,76 грн2672,60 грн
травень 2022 року 2672,60 грн583 дні з 01.06.2022 по 04.01.20242672,60*583*1%15 581,26 грн2672,60 грн
червень 2022 року 2672,60 грн553 дні з 01.07.2022 по 04.01.20242672,60*553*1%14 779,48 грн2672,60 грн
липень 2022 року 2672,60 грн522 дні з 01.08.2022 по 04.01.20242672,60*522*1%13 950,97 грн2672,60 грн
серпень 2022 року 2672,60 грн491 дні з 01.09.2022 по 04.01.20242672,60*491*1%13 122,47 грн2672,60 грн
вересень 2022 року 2672,60 грн461 день з 01.10.2022 по 04.01.20242672,60*461*1%12 320,69 грн2672,60 грн
жовтень 2022 року 2672,60 грн430 днів з 01.11.2022 по 04.01.20242672,60*430*1%11 492,18 грн2672,60 грн
листопад 2022 року 2672,60 грн400 днів з 01.12.2022 по 04.01.20242672,60*400*1%10 690,40 грн2672,60 грн
грудень 2022 року 2672,60 грн369 днів з 01.01.2023 по 04.01.20242672,60*369*1%9861,89 грн2672,60 грн
січень 2023 року 2672,60 грн338 днів з 01.02.2023 по 04.01.20242672,60*338*1%9033,39 грн2672,60 грн
лютий 2023 року 2672,60 грн310 днів з 01.03.2023 по 04.01.20242672,60*310*1%8285,06 грн2672,60 грн
березень 2023 року 2672,60 грн279 днів з 01.04.2023 по 04.01.20242672,60*279*1%7456,55 грн2672,60 грн
квітень 2023 року 2672,60 грн249 днів з 01.05.2023 по 04.01.20242672,60*249*1%6654,77 грн2672,60 грн
травень 2023 року 2672,60 грн218 днів з 01.06.2023 по 04.01.20242672,60*218*1%5826,27 грн2672,60 грн
червень 2023 року 2672,60 грн188 днів з 01.07.2023 по 04.01.20242672,60*188*1%5024,49 грн2672,60 грн
липень 2023 року 2672,60 грн157 днів з 01.08.2023 по 04.01.20242672,60*157*1%4195,98 грн2672,60 грн
серпень 2023 року 2672,60 грн126 днів з 01.09.2023 по 04.01.20242672,60*126*1%3367,48 грн2672,60 грн
вересень 2023 року 2672,60 грн96 днів з 01.10.2023 по 04.01.20242672,60*96*1%2 565,70 грн2 565,70 грн
жовтень 2023 року 2672,60 грн65 днів з 01.11.2023 по 04.01.20242672,60*65*1%1 737,19 грн1 737,19 грн
листопад 2023 року 2672,60 грн35 днів з 01.12.2023 по 04.01.20242672,60*35*1%935,41 грн935,41 грн
грудень 2023 року 2672,60 грн4 дні з 01.01.2024 по 04.01.20242672,60*4*1%106,90 грн106,90 грн
Всього: 85 451,98 грн

Отже, з урахуванням того, що пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, на яку вона нараховується, позивачка має право на стягнення 85 451,98 грн. Підстав для зменшення пені колегія суддів не вбачає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає зміні зі зменшенням суми пені, що підлягає стягненню з відповідача, з 173 410,90 грн до 85 451,98 грн.

Відповідно до частин 1, 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду з позовною заявою підлягав би сплаті судовий збір у розмірі 1 734,10 грн, однак позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, на 49,3%, то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави, становить 854,91 грн (1734,10*49,3%).

Судовий збір за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 зменшено до розміру 300,00 грн ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 січня 2025 року (а.с. 84, 94-95).

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, відповідно на 50,7%, йому підлягає компенсації за рахунок держави судовий збір у розмірі 152,10 грн (300,00*50,7%).

Шляхом взаємозаліку зазначених сум, розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 в дохід держави, підлягає зменшенню з 1734,10 грн до 702,81 грн (854,91-152,10).

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2024 року змінити, зменшивши розмір пені за прострочення сплати аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 173 410,90 грн до 85 451 (вісімдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят одна) грн 98 коп., а також судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави з 1734,10 грн до 702 (сімсот дві) грн 81 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11 липня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина