Провадження № 22-ц/4808/433/25
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Василишин Л.В., Луганської В.М.,

секретар Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2024 року, ухвалене в складі головуючого судді Пастернак І.А. у м. Івано-Франківську, повний текст рішення складено 12 грудня 2024 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості у загальному розмірі 13 144 315,41 грн. за Договором про надання траншу №1301.766 від 05.11.2011 року та Договором про надання траншу №1301.766 від 05.11.2013 року, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», ОСОБА_1 , треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним та припиненим Договору іпотеки від 06.11.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ПроКредит Банк»; визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину всіх предметів іпотеки шляхом виділення у натурі 1/2 частки із майна, що є у спільній сумісній власності,

в с т а н о в и в:

Представник Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості у загальному розмірі 13 144 315,41 грн. за Договором про надання траншу №1301.766 від 05.11.2011 року та Договором про надання траншу №1301.766 від 05.11.2013 року, стягнення судових витрат в розмірі 31 001,48 грн.

Позовні вимоги мотивував тим, що між АТ «ПроКредит Банк» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено Рамкову угоду №FW1301.766 від 05.11.2013р., відповідно до умов якої (п.2.1.) Кредитор на підставі Угоди зобов`язався здійснювати кредитування Позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку та на умовах, визначених Угодою та Кредитними договорами, а Позичальник зобов`язався належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, передбачені Угодою та Кредитними договорами.

Кредитний договір 1. Між Позивачем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено Договір про надання траншу №1301.43459/FW1301.766 від 14.11.2013р. згідно якого ФОП ОСОБА_3 було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 165 000 USD, процентна ставка 9,85 % річних, строк 20 місяців. Заборгованість становить: капітал- 3 606 593,26 грн., проценти- 203 128,25 грн., проценти за неправомірне користування кредитом 444 482,14 грн., пеня 8 188 513,50 грн., всього 12 444 717,14 грн.

Кредитний договір 2. Між Позивачем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 укладено Договір про надання траншу №302.44916/FW1301.766 від 26.12.2014р., згідно якого ФОП ОСОБА_3 було надано кредит: сума кредиту - 170 000 UАН, процентна ставка - 23,00 % річних, строк - 4 місяці. Заборгованість становить: капітал - 170 000 грн., проценти- 6 516,67грн., проценти за неправомірне користування кредитом - 57 237,88 грн., пеня 465 843,72 грн., всього 699 598,27 грн.

ФОП ОСОБА_3 порушив умови Кредитних договорів та вимоги законодавства, не забезпечив своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у нього утворилась кредитна заборгованість.

Отже, АТ «ПроКредит Банк» набув право вимагати стягнення заборгованості з Позичальника за капіталом по кредиту, відсотками по графіку, відсотками за фактичне користування капіталом та пенею.

06.11.2013р. між АТ "ПроКредит Банк та ОСОБА_1 , було укладено Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шпаргало О.В. зареєстровано в реєстрі за №2037.

Згідно з розділом 1 договору іпотеки, позичальником визначено - ФОП ОСОБА_3 , Рамкову угоду визначено - Рамкова угода №FW1301.766 від 05.11.2013р., Основні зобов`язання визначено - усі та кожне окремо, існуючі та майбутні грошові зобов`язання Позичальника перед Іпотекодержателем, термін виконання яких настав або настане у майбутньому, що виникають чи будуть виникати протягом усього часу дії Рамкової угоди на підставі діючих чи, які будуть укладені у майбутньому Кредитних договорів, а також зобов`язання виникли у зв`язку з порушенням умов Кредитних договорів (сплатити неустойку, компенсацію, відшкодує заподіяні збитки тощо.), Вимоги іпотекодердателя - усі права вимоги Іпотекодержателя щодо виконання Основних зобов`язань, зобов`язань Іпотекодавця за договором та усі інші вимоги, які відповідно законодавства України можуть забезпечуватися іпотекою.

Відповідно до п.2.1. договору іпотеки, для забезпечення повного виконання основних зобов`язань та вимог іпотекодержателя, іпотекодавець передає у іпотеку на умовах, визначених Договором предмет іпотеки, вказаний у п.2.2. Договору, а саме:

тип об`єкта - приміщення громадського призначення (вбудоване) №1,2, загальна площа 28,2 кв.м. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, номер запису про право власності 294691, за адресою: АДРЕСА_1 ;

тип об`єкта - приміщення громадського призначення (вбудовані) № IX, X, XI, VIII, загальна площа 81,1 кв.м., реєстраціний номер об`єкта нерухомого майна: 1, номер запису про право власності 296533 за адресою: АДРЕСА_1 ;

тип об`єкта - нежитлові приміщення №№ 9, 10, 11, 12, загальна площа 91,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності 3143140, за адресою: АДРЕСА_1 ;

тип об`єкта - нежитлові підвальні приміщення №№ І, II, III, IV, V, загальна площа 155,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, за адресою: АДРЕСА_1 ;

тип об`єкта - приміщення громадського призначення (вбудоване) №13, 14, загальна площа 21,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, за адресою: АДРЕСА_1 ;

Згідно до висновку суб"єкта оціночної діяльності про вартість об"єкта оцінки виготовленого ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Соломон-Груп", визначення ринкової вартості оцінюваного майна, ринкова вартість (без ПДВ) об"єкта №1 становить 240 100 грн., об`єкта №2 - 311 567 грн., об"єкта №3 - 779 900 грн., об"єкта №4 522 994 грн., об"єкта №5 182 204 грн., а всього 2 066 765,00 грн.

В рахунок часткового погашення заборгованості у загальному розмірі 13 144 315,41 грн. перед кредитором ПАТ «ПроКредит Банк», що виникла внаслідок порушення: - п.2.1. Договору про надання траншу №1301.43459/FW1301.766 від 14.11.2013р., укладеним на підставі Рамкової угоди №FW1301.766 від 05.11.2013р., заборгованість за яким складає: капітал - 3 606 593,26 грн., проценти - 203 128,25 грн., проценти за неправомірне користування кредитом 444 482,14 грн., пеня 8 188 513,50 грн., всього 12 444 717,14 грн; - п.2.2. Договору про надання траншу №302.44916/Р1Л/1301.766 від 26.12.2014р., укладеним на Рамкової угоди №Р/Л/1301.766 від 05.11.2013р., заборгованість за яким складає: капітал - 170 000 грн., проценти - 6 516,67грн., проценти за неправомірне користування кредитом - 57 237,88 грн., пеня 465 843,72 грн., всього 699 598,27 грн.

Товариство просило звернути стягнення на предмети іпотеки, що належать на праві власності гр. ОСОБА_1 та перебуває в іпотеці ПАТ "ПроКредит Банк" згідно договору іпотеки від 06.11.2013р. Також з метою забезпечення збереження та належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням, передати до ПАТ "ПроКредит Банк" в управління на період до їх реалізації предмети іпотеки згідно договору іпотеки від 06.11.2013р. та припинити право власності гр. ОСОБА_1 на предмети іпотеки згідно договору іпотеки від 06.11.2013р. у зв`язку зі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Просило стягнути з гр. ОСОБА_1 , на користь позивача судовий збір в сумі 31 001,48 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2024 року позов АТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості у загальному розмірі 13 144 315,41 грн. за Договором про надання траншу №1301.766 від 05.11.2011 року та Договором про надання траншу №1301.766 від 05.11.2013 року, стягнення судових витрат в розмірі 31 001,48 грн. задоволено.

Звернуто стягнення на предмети іпотеки, що належать на праві власності ОСОБА_1 та перебуває в іпотеці ПАТ "ПроКредит Банк" згідно з договором іпотеки від 06.11.2013р. посвідченим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шпаргало О.В., зареєстровано в реєстрі за №2037, а саме:

тип об`єкта - приміщення громадського призначення (вбудоване) №1,2, загальна площа 28,2 кв.м. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, номер запису про право власності 294691, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом його продажу з прилюдних торгів за початковою ціною його реалізації в сумі 240 100 грн. визначеною висновком суб`єкта оціночної діяльності про вартість об`єкту оцінки, виготовленого ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Соломон-Груп", дата оцінки 07.04.2016р.;

тип об`єкта - приміщення громадського призначення (вбудовані) № IX, X, XI, VIII, загальна площа 81,1 кв.м., реєстраціний номер об`єкта нерухомого майна: 1, номер запису про право власності 296533 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом його продажу з прилюдних торгів за початковою ціною реалізації в сумі 311 567,00 грн. визначеною висновком суб`єкта оціночної діяльності про вартість об`єкту оцінки, виготовленого ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Соломон-Груп", дата оцінки 07.04.2016р.;

тип об`єкта - нежитлові приміщення №№ 9, 10, 11, 12, загальна площа 91,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності 3143140, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом його продажу з прилюдних торгів за початковою ціною реалізації в сумі 779 900,00 грн. визначеною висновком суб`єкта оціночної діяльності про вартість об`єкта оцінки, виготовленого ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Соломон-Груп, дата оцінки 07.04.2016р.;

тип об`єкта - нежитлові підвальні приміщення №№ І, II, III, IV, V, загальна площа 155,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом його продажу з прилюдних торгів за початковою ціною реалізації в сумі 552 994,00 грн. без ПДВ визначеною висновком суб`єкта оціночної діяльності про вартість об`єкта оцінки, виготовленого ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Соломон-Груп", дата оцінки 07.04.2016р.;

тип об`єкта - приміщення громадського призначення (вбудоване) №13, 14, загальна площа 21,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом його продажу з прилюдних торгів за початковою ціною реалізації в сумі 182 204,00 грн. без ПДВ визначеною висновком суб`єкта оціночної діяльності про вартість об`єкта оцінки, виготовленого ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Соломон-Груп", дата оцінки 07.04.2016р.;

Передати до ПАТ "ПроКредит Банк" в управління на період до їх реалізації предмети іпотеки згідно з договором іпотеки від 06.11.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шпаргало О.В., зареєстровано в реєстрі за №2037, а саме:

тип об`єкта - приміщення громадського призначення (вбудоване) №1,2, загальна площа 28,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, номер запису про право власності 294691, за адресою: АДРЕСА_1 ;

тип об`єкта - приміщення громадського призначення (вбудовані) № IX, X, XI, VIII, загальна площа - 81,1 кв.м., реєстраціний номер об`єкта нерухомого майна: 1, номер запису про право власності 296533, за адресою: АДРЕСА_1 ;

тип об`єкта - нежитлові приміщення №№9, 10, 11, 12, загальна площа 91,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності 3143140, за адресою: АДРЕСА_1 ;

тип об`єкта - нежитлові підвальні приміщення №№ І, II, III, IV, V, загальна площа 155,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, за адресою: АДРЕСА_1 ;

тип об`єкта - приміщення громадського призначення (вбудоване) №13, 14, загальна площа 21,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинено право власності ОСОБА_1 на предмети іпотеки згідно з договором іпотеки від 06.11.2013р., посвідченим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шпаргало О.В., зареєстровано в реєстрі за №2037, а саме:

тип об`єкта - приміщення громадського призначення (вбудоване) №1,2, загальна площа 28,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, номер запису про право власності 294691, за адресою: АДРЕСА_1 ;

тип об`єкта - приміщення громадського призначення (вбудовані) № IX, X, XI, VIII, загальна площа - 81,1 кв.м., реєстраціний номер об`єкта нерухомого майна: 1, номер запису про право власності 296533, за адресою: АДРЕСА_1 ;

тип об`єкта - нежитлові приміщення №№9, 10, 11, 12, загальна площа 91,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності 3143140, за адресою: АДРЕСА_1 ;

тип об`єкта - нежитлові підвальні приміщення №№ І, II, III, IV, V, загальна площа 155,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, за адресою: АДРЕСА_1 ;

тип об`єкта - приміщення громадського призначення (вбудоване) №13, 14, загальна площа 21,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку зі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ПроКредит Банк" 31 001,48 грн. витрат по оплаті судового збору.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ПроКредит Банк, ОСОБА_1 , треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним та припиненим Договору іпотеки від 06.11.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ ПроКредит Банк; визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину всіх предметів іпотеки; стягнення судових витрат відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, адже вважає його необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

ОСОБА_1 мотивує апеляційну скаргу тим, що з оскарженого рішення фактично вбачається те, що звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за Договором про надання траншу № 1301.766 від 05.11.2011 року та Договором про надання траншу №1301.766 від 05.11.2013 року відбувається з кредитними зобов`язаннями фізичної особи-підприємця, тобто юридичної особи ОСОБА_3 перед юридичною особою ПАТ ПроКредит Банк, відтак, зазначені кредитні договори укладені між юридичними особами. Тобто у даній справі спір виник щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи. Договір іпотеки від 06.11.2013 року між ПАТ ПроКредит Банк та ОСОБА_1 укладений в межах господарської діяльності ПАТ ПроКредит Банк та ФОП ОСОБА_3 , і безпосередньо стосується питання забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитними договорами, тобто між юридичним особами в межах їх господарської діяльності.

За таких обставин спір у даній справі за критеріями суб`єктного складу та характером правовідносин підлягає розгляду в порядку не цивільного, а господарського судочинства.

З огляду на наведене вище апелянт вказує, що суд не закрив провадження у даній справі неправомірно.

Крім того ОСОБА_1 вказує, що судом першої інстанції незаконно відмовлено у задоволенні клопотання про застосування до ПАТ ПроКредит Банк заходів процесуального примусу у вигляді тимчасового вилучення доказів. Адже товариство на виконання ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2024 року про витребування доказів не надало потрібних документів, що унеможливило справедливий розгляд справи. Зазначає, що жодна з чотирьох надісланих представником позивача виписок не є тими документами - доказами, які витребовував суд. Таким чином, не виконання належним чином ухвали про витребування доказів вимагає відповідно до вимог ЦПК України, застосування заходів процесуального примусу у вигляді тимчасового вилучення доказів для їх дослідження судом.

Крім того апелянт вказує про неправомірне незастосування судом першої інстанції ч.2 ст. 73 СК України, відповідної до якої стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом буде встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором використано на її потреби.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_3 ніколи не був членом сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , спільно із подружжям ніколи не проживав, не був пов`язаний з ними спільним побутом, не мав спільних прав та обов`язків.

Скаржник вказує, що вона як іпотекодавець за договором іпотеки є звичайною фізичною особою і не є позичальником відповідно до договорів про надання траншу. В свою чергу ОСОБА_3 є позичальником і отримав кредитні кошти виключно як юридична особа в особистих фінансових потребах, а не в інтересах подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Цільове призначення кредиту придбання ФОП ОСОБА_3 основних засобів в особистих фінансових цілях та рефінансування кредитів, тобто використання кредитних коштів не в інтересах відповідачів.

ОСОБА_1 стверджує, що уклала договір іпотеки не в інтересах своєї сім`ї, а в інтересах сім`ї ОСОБА_3 .. Тому відповідно до ч.2 ст. 73 СК України стягнення у даній справі на все іпотечне майно ОСОБА_1 , яке до того ж являється спільною сумісною власністю з її чоловіком ОСОБА_2 , не може бути накладено судом.

Також вказує на неправомірне встановлення судом на час ухвалення оскарженого рішення загальної суми заборгованості ФОП ОСОБА_3 за двома договорами траншів. Адже в липні 2015 року АТ «Прокредит банк» у справі № 344/10704/15-ц звертався з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за тими ж договорами про надання траншу №1301.43459/FW1301.766 від 14.11.2013 року та №302.44916/FW1301.766 від 26.12.2014 року у розмірах відповідно 3 510 602,79 грн та 260 499,09 грн. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 лютого 2016 року позов банку було задоволено, однак ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду від 18 лютого 2016 року частині стягнення заборгованості скасовано, а провадження закрито. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року рішення Івано-Франківського міського суду від 18 лютого 2016 року в не скасованій при апеляційному перегляді частині та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

ОСОБА_1 зазначає, що зверненням у липні 2015 року до суду із позовом про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитними договорами №1301.43459/FW1301.766 від 14.11.2013 року та №302.44916/FW1301.766 від 26.12.2014 року ПАТ «Прокредитбанк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив умови основного зобов?язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом та використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. А тому загальний розмір кредитної заборгованості, в рахунок погашення якої підлягає звернення - стягнення на предмет іпотеки повинен складати не 13 144 315,41 грн, а саме - 3 771 101,88 грн, до складу якого входить: заборгованість за договором про надання траншу №1301.43459/FW1301.766 від 14.11.2013 року у розмірі 3 510 602,79 грн, з яких: 3 069 811,42 грн - заборгованість за кредитом, 172 895, 97 грн - заборгованість за відсотками, 7 939,68 грн - відсотки за неправомірне користування кредитом, 259 955,72 грн - пеня, та заборгованість за договором про надання траншу №302.44916/FW1301.766 від 26.12.2014 року у розмірі 260 499,09 грн, з яких: 170 000 грн - заборгованість за кредитом, 6 516,67 грн - заборгованість за відсотками, 9 123,15 грн - відсотки за неправомірне користування кредитом, 74 859,27 грн - пеня.

Таким чином, вважає те, що розрахунки заборгованості щодо розміру кредитної заборгованості, в рахунок погашення якої на думку банку підлягає звернення стягнення на предмет іпотеки є незаконними, безпідставними та необґрунтованими.

Крім того зазначає, що у даній справі позовна заява банку не містить такої вимоги, як стягнення боргу відповідно до статті 625 ЦК України, тому вважає, що, застосовуючи до загальної суми заборгованості за двома договорами траншів вимоги ст. 625 УК України, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. До того ж інфляційні втрати передбачені ст.625 ЦК України застосовуються виключно до національної валюти.

Також апелянт вважає неправомірним передавання до ПАТ «ПроКредит Банк» в управління на період до їх реалізації предметів іпотеки. Зазначає, що відсутні підстави необхідності вжиття заходів щодо забезпечення збереження предметів іпотеки або передачі їх в управління на період до їх реалізації.

Тому ОСОБА_1 просить скасувати оскаржене рішення повністю, а провадження в даній справі у частині позовних вимог ПАТ «ПроКредит Банк» закрити. Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі. Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про застосування до позивача ПАТ «ПроКредит Банк» заходів процесуального примусу у вигляді тимчасового вилучення доказів.

ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу, з оскарженим рішенням не погоджується, вважає його таким, що не відповідає обставинам справи та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Обгрунтовує апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції в порушення норм ст.265 ЦПК України розглянув лише одну позовну вимогу щодо виділу майна серед усіх ним заявлених. В оскарженому рішенні відсутні обґрунтовані висновки щодо позовних вимог про визнання недійсним та припиненим Договору іпотеки від 06.11.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «ПроКредит Банк».

Крім того ОСОБА_2 вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті до розгляду його позовної заяви. Адже ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2021 року позовну заяву було повернуто, однак постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16.02.2022 року згадану ухвалу скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Після повернення до Івано-Франківського міського суду позовна заява була зареєстрована та отримала єдиний унікальний номер № 344/3846/22. Однак надалі жодних процесуальних дій щодо позовної заяви ОСОБА_2 не вчинялося, не було відкрито провадження в даній справі, і лише ухвалою від 19 вересня 2022 року справу № 344/3846/22 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ПроКредит Банк», ОСОБА_1 , треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним та припиненим Договору іпотеки від 06.11.2013 року, укладений між ОСОБА_3 , та АТ ПроКредит Банк; визнання за ОСОБА_2 шляхом виділення у натурі 1/2 частки із майна, що є у спільній сумісній власності право власності на 1/2 частину всіх предметів іпотеки; стягнення судових витрат об`єднано в одне провадження із цивільною справою № 344/13113/16-ц, що на думку скаржника здійснено з порушенням процесуальних норм.

До того ж апелянт зазначає, що судом першої інстанції практично не надсилалось учасникам справи майже всіх процесуальних документів.

Також ОСОБА_2 зауважує щодо незастосування судом заходів процесуального примусу до банку у вигляді тимчасового вилучення доказів витребуваних судом ухвалою від 05 лютого 2024 року для їх дослідження. Адже представником банку в неправомірний спосіб було надіслано неналежні документи, тому суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. Це порушило права сторін.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що спір у даній справі виник щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи, адже Договір іпотеки від 06.11.2013 року між ПАТ ПроКредит Банк та ОСОБА_1 укладений в межах господарської діяльності ПАТ ПроКредит Банк та ФОП ОСОБА_3 , і безпосередньо стосується питання забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитними договорами, тобто між юридичним особами в межах їх господарської діяльності. За таких обставин спір у справі за критеріями суб`єктного складу та характером спірних правовідносин підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Тому дане провадження має бути закрито.

Крім того апелянт вказує про неправомірне незастосування судом першої інстанції ч.2 ст. 73 СК України, відповідної до якої стягнення може бути накладено на майно, яке спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом буде встановлено що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором використано на її потреби.

У зв`язку з цим ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_3 ніколи не був членом сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , спільно із подружжям ніколи не проживав, не був пов`язаний з ними спільним побутом, не мав спільних прав та обов`язків.

ОСОБА_2 , спростовуючи висновки суду першої інстанції, також вказує на неправомірне встановлення судом на час ухвалення оскарженого рішення загальної суми заборгованості ФОП ОСОБА_3 за двома договорами траншів та неправомірного застосування статті 625 ЦК України.

Апелянт вважає неправомірним передавання до ПАТ «ПроКредит Банк» в управління на період до їх реалізації предметів іпотеки. Зазначає, що відсутні підстави необхідності вжиття заходів щодо забезпечення збереження предметів іпотеки або передачі їх в управління на період до їх реалізації.

Скаржник заперечує про застосування строків позовної давності адже вказує, що його позов до банку є негаторним і відповідно позовна давність не може бути застосована.

Таким чином, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржене рішення повністю, а провадження в даній справі у частині позовних вимог ПАТ «ПроКредит Банк» закрити. Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі. Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про застосування до позивача ПАТ «ПроКредит Банк» заходів процесуального примусу у вигляді тимчасового вилучення доказів.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , частково заперечуючи проти апеляційної скарги, виключно щодо неповноти висвітлення останнім змісту та переліку всіх викладених порушень норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, та відсутності в апеляційній скарзі вимоги щодо доплати банком судового збору за дві позовні вимоги немайнового характеру.

Стверджує, що банком при поданні позову заявлені, крім вимоги майнового характеру, ще дві позовні вимоги немайнового характеру (вимога про передачу в управління банку предметів іпотеки та вимога про припинення права власності), за які не сплачено судовий збір, тому провадження у цій справі не могло бути відкрито.

Також вказує, що судом першої інстанції було неправомірно відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяви про відвід судді та секретарів судового засідання, про що заявлено в апеляційній скарзі.

Вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо належного направлення сторонам документів по справі, а також їх належного повідомлення.

Просить скасувати оскаржене рішення в повному обсязі та відмовити в задоволенні позову банку, постановити ухвалу, якою закрити провадження у справі в частині позовних вимог банку.

Інших відзивів від учасників справи у встановлений апеляційним судом строк не надходило.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони до апеляційного суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що між ПАТ «ПроКредит Банк» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено Рамкову угоду №FW1301.766 від 05.11.2013р., відповідно до умов якої (п. 2.1.) Кредитор на підставі Угоди зобов`язався здійснювати кредитування Позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку та на умовах, визначених Угодою та Кредитними договорами, а Позичальник зобов`язався належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, передбачені Угодою та Кредитними договорами(а.с.11-14, т.1).

Так, укладений між Позивачем та ФОП ОСОБА_3 договір про надання траншу №1301.43459/FW1301.766 від 14.11.2013р. згідно з умовами якого ФОП ОСОБА_3 було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 165 000 USD, процентна ставка 9,85 % річних, строк 20 місяців. Заборгованість становить: капітал - 3 606 593,26 грн., проценти- 203 128,25 грн., проценти за неправомірне користування кредитом 444 482,14 грн., пеня 8 188 513,50 грн., всього 12 444 717,14 грн(а.с.15-21, т.1).

Укладений між Позивачем та ФОП ОСОБА_3 договір про надання траншу №302.44916/FW1301.766 від 26.12.2014р., згідно умов якого ФОП ОСОБА_3 було надано кредит: сума кредиту - 170 000 UАН, процентна ставка - 23,00 % річних, строк - 4 місяці.Заборгованість становить: капітал- 170 000 грн., проценти- 6 516,67грн., проценти за неправомірне користування кредитом- 57 237,88 грн., пеня 465 843,72 грн., всього 699 598,27 грн.(а.с.22-27, т.1).

ФОП ОСОБА_3 порушив умови Кредитних договорів та вимоги законодавства, не забезпечив своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у нього утворилась кредитна заборгованість.

Отже, ПАТ «ПроКредит Банк» набув право вимагати стягнення заборгованості з Позичальника за капіталом по кредиту, відсотками по графіку, відсотками за фактичне користування капіталом та пенею.

06.11.2013р. між ПАТ "ПроКредит Банк та ОСОБА_1 , було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шпаргало О.В. зареєстровано в реєстрі за №2037(а.с.31-37, т.1).

02.11.2013 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 нотаріально посвідчену згоду на укладення договорів щодо спільного майна, в перелік якого входило майно, що стало предметом іпотеки (а.с.38, т.1)

Відповідно до умов Кредитних договорів (п.2.1. та п. 9.2.2.) ФОП ОСОБА_3 , як Позичальник зобов`язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші, передбачені цим договором платежі у порядку, визначеному Кредитними договорами.

18.02.2016 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області ухвалив рішення у справі № 344/10704/15-ц за позовом ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання траншу №1301.43459/FW1301.766 від 14.11.2013 року (а.с.233-236, т.4).

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.12.2016 року рішення Івано-Франківського міського суду від 18 лютого 2016 року в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 заборгованість за договором про надання траншу від 14 листопада 2013 року на суму 3 510 602, 79 гривень та за договором від 26 грудня 2014 року на суму 260 499, 09 гривень скасовано. Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Прокредитбанк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання траншу від 14 листопада 2013 року на суму 3 510 602, 79 гривень та за договором від 26 грудня 2014 року на суму 260 499, 09 гривень закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 10.04.2017 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2016 року залишено без змін.

Задовольняючи позов банку, суд першої інстанції врахував встановлені обставини і дійшов висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмети іпотеки, що належать на праві власності ОСОБА_1 та перебувають в іпотеці ПАТ "ПроКредит Банк" згідно з нотаріально посвідченим договором іпотеки від 06.11.2013р. шляхом його продажу з прилюдних торгів за початковою ціною його реалізації. Суд вважав обґрунтованими також вимоги про передачу ПАТ "ПроКредит Банк" в управління на період до їх реалізації предметів іпотеки та про припинення права власності ОСОБА_1 на предмети іпотеки згідно з договором іпотеки від 06.11.2013р. у зв`язку із зверненням стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Вирішуючи позов ОСОБА_2 , суд встановив, що позивачу було відомо про те, що майно передане в іпотеку ОСОБА_1 та є забезпеченням умов кредитних договорів. Надання позивачем згоди на укладення іпотечного договору на забезпечення виконання боргових зобов`язань ФОП ОСОБА_3 перед кредитором свідчить про те, що позивач мав усвідомлювати зміст зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки, а також наслідки неналежного виконання ФОП ОСОБА_3 таких боргових зобов`язань, зокрема і можливість реалізації шляхом продажу набутого подружжям у шлюбі майна. Відповідно, нема законних підстав вважати, що права ОСОБА_2 порушені, тому його вимоги про визнання недійсним та припиненим Договору іпотеки від 06.11.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ ПроКредит Банк, і визнання за ним права власності на 1/2 частину всіх предметів іпотеки не підлягають задоволенню.

Перевіривши справу, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Як установлено судом, 06.11.2013р. між АТ "ПроКредит Банк та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки, посвідчений нотаріально. (а.с.31-38, т.1).

П.6.1. та п.6.4. Іпотечного договору встановлено, що Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет іпотеки у випадку порушення Позичальником та/або Іпотекодавцем умов Кредитних договорів чи Договору та в інших випадках, передбачених законодавством, звернення стягнення здійснюється за вибором Іпотекодержателя на підставі рішення суду.

Відповідно до п.6.7. Договору іпотеки, сторони домовились, що належним та достатнім доказом наявності порушень договору та/чи Кредитних договорів, наявності, виду, розміру, строк тощо Основних зобов`язань є письмова довідка Іпотекодержателя.

Згідно з ч. 6 і 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Ч.1 та ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 6.1. даного договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення позичальником та/або іпотекодавцем умов Кредитних договорів чи Договору та в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно із ст. 34 Закону України Про іпотеку, після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 39 ЗУ Про іпотеку у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

В рахунок часткового погашення заборгованості у загальному розмірі 13 144 315,41 грн. перед кредитором: ПАТ«ПроКредит Банк», що виникла внаслідок порушення: 2.1. Договору про надання траншу №1301.43459/FW1301.766 від 14.11.2013р., укладеним на підставі Рамкової угоди №FW1301.766 від 05.11.2013р., заборгованість за яким складає: капітал - 3 606 593,26 грн., проценти - 203 128,25 грн., проценти за неправомірне користування кредитом 444 482,14 грн., пеня - 8 188 513,50 грн., всього - 12 444 717,14 грн.(а.с.18-21).

Договір про надання траншу №302.44916/FW/1301.766 від 26.12.2014р., укладений на підставі Рамкової угоди №FW/1301.766 від 05.11.2013р., заборгованість за яким складає: капітал - 170 000 грн., проценти - 6 516,67грн., проценти за неправомірне користування кредитом - 57 237,88 грн., пеня - 465 843,72 грн., всього - 699 598,27 грн.(а.с.22-27, т.1).

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Тому є цілком законним і обґрунтованим висновок суду про наявність підстав для звернення стягнення на предмети іпотеки, що належать на праві власності гр. ОСОБА_1 та перебувають в іпотеці ПАТ "ПроКредит Банк" згідно з умовами договору іпотеки від 06.11.2013р шляхом його продажу з прилюдних торгів за початковою ціною його реалізації і передачі позивачу в управління на період до їх реалізації предмети іпотеки, припинення права власності ОСОБА_1 на предмети іпотеки у зв`язку зі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника, оскільки такі вимоги відповідають способу, передбаченому сторонами договору іпотеки, нормам матеріального права.

Також суд зазначає, що розрахунки заборгованості, що додаються до цього позову, є належним та достатнім доказом наявності порушень Кредитних договорів, наявності, виду, розміру, строку Основних зобов`язань, що було встановлено Сторонами у договорі, який є обов`язковим для виконання сторонами.

У зв`язку із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про безпідставність рішення суду в частині визначення заборгованості перед банком, в рахунок якої звернено стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів враховує, що відповідач не надала доказів на спростування розрахунку позивача.

Також колегія суддів не приймає до уваги твердження апеляційних скарг на порушення судом першої інстанції правил юрисдикційності даного спору та неврахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18), від 20 листопада 2019 року у справі №910/9362/19 (провадження №12-180гс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі №161/6253/15 (провадження №14-32цс20) зазначено, що оскільки юрисдикція спору визначається на час відкриття провадження у справі в суді першої інстанції, то і застосуванню підлягає процесуальне законодавство, що було чинним саме на вказаний час. Ухвала про відкриття провадження у даній справі постановлена суддею 11 жовтня 2016 року. Тому і ЦПК України, і ГПК України підлягають застосуванню із врахування вимог частини третьої статті 2 ЦПК України про те, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Спір з відповідачами, як фізичними особами - іпотекодавцями, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, заявлений банком - юридичною особою, за своїм суб`єктним складом і відповідно до вимог ЦПК України та ГПК України, що були чинними на час відкриття провадження у справі, підлягав розгляду за правилами цивільного судочинства, а отже доводи апеляційної скарги щодо неправомірного не закриття провадження у справі є безпідставними.

Апеляційний суд відхиляє посилання в апеляційних скаргах на неврахування судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду, викладених від 17 листопада 2022 №520/9469/19, від 08 червня 2022 №501/528/18, від 02 червня 2022 №727/6828/18, від 09 лютого 2022 №607/21964/19, оскільки висновки у цих постановах стосуються позовів, поданих після набрання 15 грудня 2017 року чинності Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Не можна прийняти і доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо порушення судом норм процесуального права у зв`язку із не застосуванням щодо позивача «ПроКредит Банк» заходів процесуального примусу.

Колегія суддів зауважує, що питання про застосування заходів процесуального примусу щодо позивача, яке вирішувалося судом першої інстанції, має наступне правове регулювання.

Відповідно до ч. 6 ст. 84 ЦПК України передбачено, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, зобов`язана надати його на вимогу суду.

За приписами ч. 7, ч. 8 ст. 84 цього Кодексу, особи, які не мають можливості надати доказ, який витребував суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Згідно зі ст.143 ЦПК заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2024 року представник позивача 05 березня 2024 року направив документи та, як зазначив також і суд першої інстанції в ухвалі від 13 травня 2024 року, банк ухвалу суду про витребування доказів виконав.

Суд першої інстанції, отримавши вказані документи, які є доказами на думку сторони, що їх надіслала на вимогу суду, відповідно не застосовував до банку заходи процесуального примусу за бездіяльність щодо невиконання ухвали суду про витребування доказів, оскільки таких підстав не було.

З урахуванням встановлених обставин, висновки суду першої інстанції можна вважати правильними адже застосування заходів процесуального примусу, передбачених, п.3 ч.1 ст.148 ЦПК України, у даному випадку є безпідставним, оскільки представник банку направив суду документи, які вважав належним доказом і належним виконанням вимоги суду.

Стосовно доводів в апеляційних скарг про укладення договору іпотеки не в інтересах сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а в інтересах сім`ї ОСОБА_3 , тому відповідно до ч.2 ст. 73 СК України стягнення у даній справі на все іпотечне майно, яке до того ж являється спільною сумісною власністю з її чоловіком ОСОБА_2 , не може бути накладено судом, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. За спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Матеріалами справи підтверджується укладення ОСОБА_1 іпотечного договору на забезпечення виконання боргових зобов`язань ОСОБА_3 перед кредитором, і цей факт свідчить про те, що вона усвідомлювала зміст зобов`язань за кредитним договором та іпотечним договором, а також наслідки неналежного виконання зобов`язання, зокрема, і можливість реалізації майна, яке за її згодою було передано в іпотеку.

Договір іпотеки містить підписи сторін, є нотаріально посвідченим, тобто відповідач надала згоду на укладення іпотечного договору, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі (т.1 а.с. 31-37).

Матеріали справи також містять нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 про згоду на укладення договорів щодо спільного майна(т.1 а.с.38), якою передбачено, що він дає безвідкличну згоду на укладення своєю дружиною ОСОБА_1 з ПАТ «ПроКредит Банк» договору іпотеки. Надання згоди на укладення іпотечного договору на забезпечення виконання боргових зобов`язань ФОП ОСОБА_3 перед кредитором свідчить про те, що як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 усвідомлювали зміст зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки, а також, наслідки неналежного виконання ФОП ОСОБА_3 таких боргових зобов`язань, зокрема і можливість реалізації шляхом продажу набутого подружжям у шлюбі майна.

ОСОБА_9 , ОСОБА_2 було відомо про те, що майно, передане в іпотеку ОСОБА_1 , є забезпеченням виконання умов кредитних договорів.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нічим не підтверджені та не заслуговують на увагу, а суд першої інстанції дійшов правильного висновку, відкинувши такі заперечення проти позову.

Щодо об`єднання позовів в одне провадження у зв`язку із доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 ..

Відповідно до ч. 2 ст. 188 ЦПК України суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Частиною 3 статті 188 ЦПК України об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.

Згідно ч.8 ст. 188 ЦПК України справи, що перебувають у провадженні суду, в разі об`єднання їх в одне провадження передаються на розгляд судді, який раніше за інших суддів відкрив провадження у справі.

Встановлено, що 16.11.2021 року на адресу суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання недійсним та припиненим Договору іпотеки від 06.11.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ ПроКредит Банк; визнання за ОСОБА_2 шляхом виділення у натурі 1/2 частки із майна, що є у спільній сумісній власності право власності на 1/2 частину всіх предметів іпотеки; стягнення судових витрат (а.с.17-49, т.3)

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17.11.2021 року в прийнятті позову ОСОБА_2 про визнання недійсним та припиненим Договору іпотеки від 06.11.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ ПроКредит Банк; визнання за ОСОБА_2 шляхом виділення у натурі 1/2 частки із майна, що є у спільній сумісній власності право власності на 1/2 частину всіх предметів іпотеки; стягнення судових витрат відмовлено (а.с.58, т.3).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17.11.2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ПроКредит Банк до ОСОБА_1 , треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості у загальному розмірі 13 144 315,41 грн. за Договором про надання траншу №1301.766 від 05.11.2011 року та Договором про надання траншу №1301.766 від 05.11.2013 року, стягнення судових витрат (а.с.59, т.3)

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16.02.2022 року ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про повернення позовної заяви від 17 листопада 2021 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.96-97, т.3).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19.09.2022 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №344/13113/16-ц провадження №2/344/319/22 за позовом Публічного акціонерного товариства ПроКредит Банк до ОСОБА_1 , треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості у загальному розмірі 13 144 315,41 грн. за Договором про надання траншу №1301.766 від 05.11.2011 року та Договором про надання траншу №1301.766 від 05.11.2013 року, стягнення судових витрат в розмірі 31 001,48 грн., і цивільну справу №344/3846/22 провадження №2/344/2055/22 за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ПроКредит Банк, ОСОБА_1 , треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним та припиненим Договору іпотеки від 06.11.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ ПроКредит Банк; визнання за ОСОБА_2 шляхом виділення у натурі 1/2 частки із майна, що є у спільній сумісній власності право власності на 1/2 частину всіх предметів іпотеки; стягнення судових витрат (а.с.224-225, т.3).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24.04.2023 року розпочато розгляд справи спочатку в загальному порядку та призначено підготовче судове засідання (а.с.74, т.4)

ОСОБА_2 вказує, що законодавець вбачав можливим об`єднання справ у одне провадження, які перебувають у провадженні одного й того ж суду із передачею у подальшому цієї справи на розгляд тому судді, який раніше за інших суддів відкрив провадження у справі, але суд не відкрив провадження за його позовом і не своєчасно прийняв до розгляду. Разом з тим, зі справи вбачається, що ОСОБА_2 у відповідності до норм ЦПК України реалізував своє право на оскарження ухвали суду, його позов розглянутий одночасно із первісним позовом, не навів аргументів чим це вплинуло на його процесуальні права при розгляді справи. Інших порушень процесуального права, які є обов`язковими для скасування судового рішення, не встановлено.

Колегією суддів також перевірено доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення та не направлення судом першої інстанції процесуальних документів сторонам, які вважає необґрунтованими адже встановлено, що відповідно до норм ЦПК України такі вимоги судом першої інстанції було дотримано.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірної відмови в задоволенні заяв ОСОБА_2 про відвід судді Пастернак І.А. та секретаря судового засідання є безпідставними. Встановлено, що в заявах останнього (т. 3 а.с.196-214) не наведено належних причин для відводу, а незгода сторони у справі з процесуальними діями суду та секретаря судового засідання не може бути підставою для відводу такого судді чи секретаря судового засідання. Заява про відвід судді та секретаря судового засідання вирішена судом у відповідності до норм ЦПК України (т.3 а.с.222-223). Тому підстав для скасування оскарженого рішення відповідно до положень п.2 ч.3 статті 376 ЦПК України апеляційним судом також не встановлено.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Рішення суду відповідає критеріям мотивованості. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скаргах доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Оскільки апеляційні скарги залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 липня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

Л.В. Василишин

В.М. Луганська