ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/5487/24 Головуючий в І інстанції: Ус О.В.
Номер провадження: 22-ц/819/678/25 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Кутурланової О.В.,

учасники справи:

позивач Херсонський обласний центр зайнятості;

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Яковенка Сергія Михайловича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Ус О.В. в м. Херсоні, дата складення повного рішення не зазначено, у справі за позовом Херсонського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

Херсонський обласний центр зайнятості звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідачки на свою користь допомогу по безробіттю в сумі 11 637,66 грн та судові витрати.

Позов обґрунтований наступним.

На підставі заяви відповідачки їй було надано 13.09.2021 року статус безробітного, призначено допомогу по безробіттю відповідно до ч.1 ст.22 та ч.1 ст.23 Закону №1533 та розпочато її виплату.

Допомога по безробіттю виплачувалась за вказаними відповідачкою реквізитами в період з 13.09.2021 р. по 07.09.2022 р. включно.

Наказом від 15.12.2022 року було припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку із закінченням строку виплати відповідно до п.12 ч.1 ст.31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" з 08.09.2022 року та припинено реєстрацію безробітної ОСОБА_1 з 08.09.2022 р. на підставі абзацу 16 пп1 п.30 Порядку №792 (подання зареєстрованим безробітним заяви про припинення реєстрації).

При опрацюванні відомостей інформаційного обміну між Державним центром зайнятості та Державною прикордонною службою України, виявлено, що ОСОБА_1 у період реєстрації безробітною перебувала за кордоном понад 30 календарних днів.

За результатами розслідування центром було складено акт №15 від 03.02.2023 р.

Тобто, відповідачка в період перебування на обліку в статусі зареєстрованого безробітного перебувала за кордоном понад 30 календарних днів з 29.05.2022 р. по 29.06.2022 р., 31 календарний день настав 28.06.2022 р. Відповідачка підтверджувала намір перебування в статусі безробітного під час спілкування засобами телефонного зв`язку з фахівцем центру зайнятості 26.05.2022 року, 15.07.2022 року, 10.08.2022 року, 08.09.2022 року, однак про виїзд за кордон не повідомляла.

На підставі встановленого факту перебування ОСОБА_1 за кордоном понад 30 календарних днів, кошти, які нею отримані з 31 календарного дня від перетину кордону (28.06.2022 р.) за період з 28.06.2022 р. по 07.09.2022 р. в сумі 11 637,66 грн вважаються отриманими незаконно та підлягають поверненню.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.04.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд.

21.05.2024 року відповідачкою подано відзив на позов, у якому просила відмовити у задоволенні позову.

16.07.2024 року представником відповідачки подано заяву про витребування доказів, у якій вказав, що у травні 2024 року ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, в якій зазначено про те, що про факт перебування за кордоном у період з 29.05.2022 по 29.06.2022 вона повідомляла фахівців Херсонського міського центру зайнятості. Тому, вважає, що є необхідність про залучення фахівців центру зайнятості до справи, які свідків. Оскільки спілкування ОСОБА_1 з фахівцями центру зайнятості відбувалось виключно в телефонному режимі через мобільні додатки, то анкетні дані вказаних осіб у відповідача відсутні.

З метою отримання інформації про фахівців, з якими вона спілкувалась у період з 29.05.2022 по 29.06.2022, відповідачка звернулась з листом до Херсонського обласного центру зайнятості.

20.05.2024 на адресу електронної пошти ОСОБА_1 отримала лист від заступника директора Херсонського обласного центу зайнятості про те, що відповідно до наказу № 26 від 25.02.2022 року Державного центру зайнятості обслуговування громадян, які були зареєстровані, як безробітні в Херсонській обласній службі зайнятості, забезпечувала Закарпатська обласна служба зайнятості. А тому ОСОБА_1 звернулась до Закарпатського обласного центру зайнятості для отримання інформації щодо фахівців, які проводили з нею співбесіди під час перебування на обліку.

12.06.2024 на електронну пошту відповідача надійшов лист від в.о. директора ЗОЦЗ про те, що служба дійсно здійснювала роботу з громадянами, які перебували на обліку в Херсонському обласному центрі зайнятості, проте в листі відсутня будь-яка інформації про осіб, які здійснювали телефонні бесіди з ОСОБА_1 .

Таким чином, вказує, що відповідачем вжито вичерпних заходів для отримання інформації про фахівців центру зайнятості, які можуть повідомити інформацію про спілкування з нею у період перебування її на обліку в травні-червні 2022року, та можуть бути свідками у справі, однак не змогла отримані від державних центрів зайнятості інформацію щодо осіб, які можуть бути свідками у справі. За таких обставин просить витребувати докази, а саме відомостей про фахівців Закарпатського обласного центру, які проводили бесіди з відповідачем у період часу з 29.05.2022 по 29.06.2022.

26.07.2024 року представником позивача подано заперечення на клопотання щодо передачі справи за підсудністю, у яких вказав, що позов подано з додержанням правил підсудності, оскільки зареєстрованим місцем проживання відповідачки є АДРЕСА_1 .

Крім того, подано додаткові пояснення по справі, відповідно до яких вказав, що відповідачка визнає та підтверджує, що 13.09.2021 р. вона була ознайомлена з обов`язками безробітного, де, крім іншого зазначено про обов`язок інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері зайнятості населення та трудової міграції протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 травня 2025 року позов було задоволено. Суд вирішив стягнути з відповідачки на користь Херсонського обласного центру зайнятості допомогу по безробіттю в розмірі 11 637,66 грн, а також сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка звернулася 13.09.2021 року до Херсонського міського центру зайнятості із заявою про надання (поновлення) статусу безробітного, у якій просила надати їй статус безробітного відповідно до Закону України "Про зайнятість населення". Наказом від 13.09.2021 року НТ№210913 їй надано статус безробітного, призначено допомогу по безробіттю, розпочато виплату допомоги по безробіттю з 13.09.2021р. При цьому ОСОБА_1 була ознайомлена 13.09.2021 року з індивідуальним планом працевлаштування безробітного, яким в тому числі передбачались права та обов`язки клієнта, зокрема відповідно до п.4.2.7 інформувати Цент зайнятості протягом трьох робочих днів про обставини, що впливають на припинення реєстрації безробітного, у разі необхідності та відповідно до законодавства повертати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, що передбачено ч.3 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Однак, відповідачка, яка набула статус безробітної, разом з тим не виконала обов`язку, щодо своєчасного подання відомостей про обставини, що впливають на умови виплати та надання соціальних послуг, а саме про виїзд за кордон, перебування за кордоном понад 30 календарних днів (з 29.05.2022 р. по 28.06.2022 р), що було передбачено абзацом 2 пункту 28 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу (затверджений Постановою КМУ від 19 вересня 2018 р. № 792, яка втратила чинність на підставі Постанови КМ № 446 від 30.03.2023, тобто діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Також суд враховував положення п.5-2 Розділу ХІ "Прикінцеві та Перехідні положення"Закону України "Про зайнятість населення", в редакції на час виникнення спірних правовідносин, згідно з яким на час реєстрація безробітного у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється з підстав, визначених частиною першою статті 45 цього Закону, а також у разі перебування безробітного за кордоном понад 30 календарних днів.

Також суд виходив з приписів пункту 3-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", відповідно до яких виплата допомоги по безробіттю припиняється з підстав, визначених статтею 31 цього Закону, а також з 31 календарного дня від дня перетину зареєстрованим безробітним державного кордону України у разі безперервного перебування ним за кордоном понад 30 календарних днів.

Також суд виходив з того, що посилання відповідачки на те, що вона повідомляла працівника центру зайнятості про її перебування за кордоном, жодними належними доказами не доведено.

Також суд виходив з того, що за результатами розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним працівниками центру зайнятості було складено акт №15 від 03.02.2023 року, яким встановлено, що в період перебування на обліку в статусі зареєстрованого безробітного ОСОБА_1 перетнула державний кордон України 29.05.2022 року та перебувала за кордоном до 28.06.2022 року (понад 30 календарних днів). 08.02.2023 р. за вих. №2120-1 та 21.03.2024 р. за вих. №21/06/05/484/24 Херсонським обласним центром зайнятості на адресу ОСОБА_1 надіслано повідомлення про необхідність погашення заборгованості в сумі 11 637,66 грн.

При цьому суд враховував положення ч.1 ст.1212 ЦК України про те, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Крім того, суд виходив з положень ч.3 ст.36 Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", відповідно до яких сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

На вказане судове рішення адвокат Яковенко Сергій Михайлович, діючий від імені ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові. При цьому він послався на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, вказав, що суд не прийняв до уваги недоведеність факту того, що ОСОБА_1 в даному випадку діяла недобросовісно. Адже, вказав, ст.45 Закону "Про зайнятість населення" в редакції станом на 13.09.2021 року не містила жодних вимог щодо обов`язку безробітного повідомляти про виїзд за кордон чи перебування за кордоном у строк понад 30 днів. Натомість, перебуваючи на обліку у ЦЗ, ОСОБА_1 свої обов`язки виконувала в повному обсязі, що також підтверджено позивачем в позовній заяві. Послався на положення ст.ст.1212, 1215 ЦК України, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15, та на висновки Верховного Суду в інших постановах, відповідно до яких правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Також зазначив, що поза увагою суду залишилось те, що після окупації м. Херсона відповідачка з метою уникнення небезпеки для життя і здоров`я разом з дітьми виїхати до Республіки Польща, де перебувала з 19.03.2022 по 22.05.2022, та з 29.05.2022 по 29.06.2022. При цьому вона після 24.02.2022 спілкування мала з фахівцями центрів зайнятості з м. Мукачево та інших областей України, що підтверджується листом від Херсонського обласного центру зайнятості від 20.05.2024 за № 21/01/14.01/852/24, який долучений до матеріалів справи. І з березня 2022 по червень 2022 ОСОБА_1 кожного місяця повідомляла фахівцям, що знаходиться за межами території України, спілкування відбувалось через мобільні додатки "Viber" та "WhatsAPP". Жодного разу під час спілкування, фахівці центру зайнятості не повідомляли їй про те, що відбулися зміни в ЗУ "Про зайнятість населення" і вона зобов`язана повідомити про виїзд за кордон чи перебування за кордоном більш ніж 30 днів, хоча вона в спілкуванні з посадовими особами повідомляла про те, що знаходиться за кордоном.

Також вказав, що суд не врахував і того, що відсутність умислу на невиконання обов`язків, передбачених чинним законодавством для осіб, що перебувають на обліку в статусі безробітних, вказує те, що ОСОБА_1 перебувала за кордоном повних 30 днів, а перетнула кордон на 31 день о 07 годині ранку, оскільки була велика черга на пункті перепуску, що підтверджується інформацією від прикордонної служби в додатках до позову. Разом з тим, суд не звернув увагу на вказані твердження відповідача, а послався лише на докази позивача, які фактично створені самим позивачем.

Також, зазначив, що не відповідають фактичним обставинам справи висновки суду про те, щовідповідачка не заявляла клопотання про виклик та допит свідків на підтвердження факту повідомлення нею позивача про перебування за кордоном. При цьому вказав, що суд не врахував клопотання представника відповідачки від 16.07.2024 про витребування доказів, а саме про отримання інформації із Закарпатського ОЦЗ про посадових осіб ЦЗ, які проводили спілкування з ОСОБА_1 у період з 03 травня по липень 2022 року, яке задоволено судом та винесено ухвалу від 01.08.2024. На вказану ухвалу було отримано інформацію про те, що консультування громадянки ОСОБА_1 здійснював фахівець ОСОБА_2 . Попри те, що у клопотанні про витребування доказів представником відповідача зазначено, що вказана особа може надати свідчення, щодо обставин спілкування з ОСОБА_1 у період з травня по липень 2022 року, суд, отримавши всю необхідну інформацію про свідка, не здійснив його виклик у судове засідання.

Крім того, вказав, що суд не прийняв до уваги практики Європейського суду з прав людини про те, що ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи (рішення у справі "Рисовський проти України"від 20 жовтня 2011 року), що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії"від 20 травня 2010 року і "Тошкуце та інші проти Румунії"від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини"від 18 червня 2002 року та "Беєлер проти Італії"від 05 січня 2000 року).

У своєму відзиві Херсонський обласний центр зайнятості просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. При цьому вказала про відсутність порушень процесуального законодавства при винесенні оскаржуваного судового рішення у спірних правовідносинах.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню є огляду на таке.

Фактичні обставини, встановлені судом

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

13.09.2021 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася до Херсонського міського центру зайнятості із заявою про надання (поновлення) статусу безробітного, у якій просила надати їй статус безробітного відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

Згідно витягів з наказів про прийняті рішення по особі ОСОБА_1 , ПК №00016 від 15.12.2022 року:

наказом від 13.09.2021 року НТ№210913 надано статус безробітного, призначено допомогу по безробіттю, розпочато виплату допомоги по безробіттю з 13.09.2021р.;

наказом від 30.11.2021 р. НТ№211130 скорочено виплату допомоги по безробіттю з 29.11.2021 р. по 13.12.2021 р., з 14.12.2021 р. по 12.01.2022 р.;

наказом від 08.09.2022 р. №НТ220908 припинено виплату допомоги по безробіттю, припинено реєстрацію безробітного;

наказом від 14.12.2022 р. №НТ221214 припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з перебуванням безробітного за кордоном понад 30 календарних днів з 08.09.2022 року.

13.09.2021 року ОСОБА_1 була ознайомлена з індивідуальним планом працевлаштування безробітного, яким в тому числі передбачались права та обов`язки клієнта, зокрема п. 4.2.7 інформувати Цент зайнятості протягом трьох робочих днів про обставини, що впливають на припинення реєстрації безробітного, у разі необхідності та відповідно до законодавства повертати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, що передбачено частиною третьою статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

За відомостями відвідування особою ЦЗ, надані послуги та прийняті рішення, що є додатком до ПК №1 ОСОБА_1 , останній з 17.08.2021 р. по 02.02.2022 р. відбувався підбір роботи, проводились консультації та роз`яснення, 01.03.2022 р. відбулась консультація з працевлаштування (телефонним зв`язком) та підтверджено намір шукати роботу та перебувати на обліку в СЗ. Виплата ДБ продовжена Воєнний стан; 29.03.2022 р., 20.04.2022 р. також проводились консультації (телефонним зв`язком) та підтверджено намір шукати роботу та перебувати на обліку в СЗ. Виплата ДБ продовжена Воєнний стан; 17.05.2022 р. зафіксовано відсутність зв`язку з особою; 26.05.2022 р. відбувалась консультація (телефонним зв`язком), 22.06.2022 року відсутній зв`язок з особою; 15.07.2022 р. підбір роботи підходяща робота відсутня; 15.07.2022 р., 10.08.2022 р., 08.09.2022 р., 14.12.2022 р. також проводились консультації (телефонним зв`язком) та підтверджено намір шукати роботу. 15.12.2022 року прийнято рішення про припинення виплати державної допомоги.

На виконання пункту 33 Прикінцевих положень Закону 1533-ІІІ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"та пункту 52 Прикінцевих та перехідних положень Закону 5067-VІ "Про зайнятість населення" щодо припинення виплати допомоги по безробіттю та реєстрації безробітного у разі перебування безробітного за кордоном понад 30 календарних днів, Державна прикордонна служба України надала інформацію щодо перебування зареєстрованих безробітних за кордоном понад 30 днів станом на 28.10.2022 року. Відповідно до наданої інформації ОСОБА_1 перебувала за кордоном з 29.05.2022 року по 29.06.2022 року.

За результатами розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним працівниками центру зайнятості було складено акт №15 від 03.02.2023 року, яким встановлено, що в період перебування на обліку в статусі зареєстрованого безробітного ОСОБА_1 перетнула державний кордон України 29.05.2022 року та перебувала за кордоном до 28.06.2022 року (понад 30 календарних днів).

08.02.2023 р. за вих. №2120-1 та 21.03.2024 р. за вих. №21/06/05/484/24 Херсонським обласним центром зайнятості на адресу ОСОБА_1 надіслано повідомлення про необхідність погашення заборгованості в сумі 11 637,66 грн.

Сторонами не заперечується, що відповідачка не сплатила позивачу вказану суму 11 637,66 грн.

З наданого відповідачкою відзиву вбачається, що остання підтвердила факт її перебування за кордоном в період з 19.03.2022 р. по 22.05.2022 р. та з 29.05.2022 р. по 29.06.2022 р., які обґрунтовані окупацією міста Херсона, веденням активних бойових дій, внаслідок чого вона вимушена була виїхати разом з дитиною за кордон.

Посилання відповідачки на те, що її фахівцями не було роз`яснено зміни в Законі України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", які набрали чинності 07.05.2022 р. щодо терміну перебування за кордоном суд першої інстанції до уваги не прийняв з огляду на те, що ОСОБА_1 13.09.2021 року, ознайомлюючись з індивідуальним планом працевлаштування безробітного, зобов`язана була у відповідності до п. 4.2.7 інформувати Цент зайнятості протягом трьох робочих днів про обставини, що впливають на припинення реєстрації безробітного, у разі необхідності та відповідно до законодавства повертати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, що передбачено ч.3 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Також суд залишив поза увагою посилання відповідачки про те, що факт повідомлення нею про перебування за кордоном можуть підтвердити фахівці Херсонського міського центру зайнятості, з огляду на те, що жодних клопотань відповідачкою про виклик та допит свідків не подавалось, не заявлялось та не забезпечувалась попередньо явка вказаних свідків.

За актом №14 від 12.12.2022 року, де також виносилось рішення про стягнення переплати державної допомоги по безробіттю у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 за кордоном в період з 07.05.2022 р. по 29.06.2022 р., винесене рішення №221214 від 14.12.2022 р. скасоване, у зв`язку із отриманням інформації про перебування ОСОБА_1 за кордоном з 07.05.2022 р. по 22.05.2022 р., що складає 16 календарних днів.

В той же час, предметом спору є акт №15 від 03.02.2023 року, яким встановлено, що в період перебування на обліку в статусі зареєстрованого безробітного ОСОБА_1 перетнула державний кордон України 29.05.2022 року та перебувала за кордоном до 28.06.2022 року (понад 30 календарних днів). Вказаний акт позивачем не скасований.

Суд першої інстанції вважав, що фактично відповідачкою не оспорюється факт її перебування за кордоном в період з 29.05.2022 р. по 28.06.2022 р.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ст.3 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України "Про зайнятість населення" та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття це система прав, обов`язків та гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття

Статтею 2 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про зайнятість населення" до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Згідно з п.9 ч.1 ст.45 Закону України "Про зайнятість населення" реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

Згідно із ч.1 ст.34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" фонд має право перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів фонду та зупиняти виплати з фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду, стягувати відповідно до закону кошти фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

У ч.2 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною 3 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно ч.3 ст.44 Закону України "Про зайнятість населення" відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Відповідно до п.3-3 Прикінцевих положень Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється з підстав, визначених статтею 31 цього Закону, а також з 31 календарного дня від дня перетину зареєстрованим безробітним державного кордону України у разі безперервного перебування ним за кордоном понад 30 календарних днів.

За абз.2 пункту 28 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМУ № 792 зі змінами станом на 21.06.2022 року зареєстрований безробітний у разі виїзду за кордон під час воєнного стану зобов`язаний повідомити про це центру зайнятості, а у разі перебування його за кордоном понад 30 календарних днів подати до центру зайнятості відповідну заяву про припинення реєстрації як безробітного.

Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 р. за № 1668/39004, Херсонська міська територіальна громада перебувала під окупацією у період починаючи з 01.03.2022 року і до 11.11.2022 року, коли м. Херсон було деокуповано.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За положеннями ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Суд апеляційної інстанції з висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки до нього він дійшов при неповному з`ясуванні обставин справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Так, заперечуючи проти позову, відповідачка, крім іншого, вказує на те, що вона повідомляла фахівцям відповідного центру зайнятості про своє перебування за кордоном. Тобто, по суті вона заперечує той факт, що діяла недобросовісно.

Апеляційний суд погоджується з такою позицією відповідачки з огляду на таке.

У своїй постанові від 16.01.2019 року у справі № 753/15556/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такий висновок: "Велика Палата Верховного Суду вважає, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум".

Апеляційний суд вважає, що у цій справі позивачем не доведено факт того, що відповідачка діяла недобросовісно. Так, суд першої інстанції не врахував того, що сторона відповідачки заявляла клопотання від 16.07.2024 про витребування доказів, а саме про отримання інформації із Закарпатського ОЦЗ про посадових осіб ЦЗ, які проводили спілкування з ОСОБА_1 у період з 03 травня по липень 2022 року. Суд його задовольнив. Як наслідок, отримав інформацію про те, що консультування громадянки ОСОБА_1 здійснював фахівець ОСОБА_2 . Однак, попри те, що у клопотанні про витребування доказів представником відповідача зазначено, що вказана особа може надати свідчення щодо обставин спілкування з ОСОБА_1 у період з травня по липень 2022 року, зокрема і про повідомлення нею про перебування за кордоном, суд не прийняв заходи для спростування чи підтвердження вказаної обставини, всупереч п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України не роз`яснив відповідачці її процесуальні права, зокрема право заявити клопотання про допит вказаної особи як свідка, а також наслідки нез`явлення такого клопотання.

Відтак, слід вважати, що добросовісність відповідачки презюмуються.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув і прийшов до помилкового висновку про наявність підстави для задоволення позову.

Висновки суду апеляційної інстанції

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, слід скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

При поданні апеляційної скарги відповідачка сплатила судовий збір в розмірі 2 906,88 грн.

Таким чином, з урахуванням наведеного, з позивача на користь відповідачки необхідно стягнути судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 906,00 грн.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Яковенка Сергія Михайловича, діючого від імені ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 травня 2025 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У позові Херсонського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю відмовити.

Стягнути з Херсонського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 на відшкодування понесених судових витрат 2 906,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 15 липня 2025 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова