ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1155/24 Номер провадження 22-ц/814/1165/25Головуючий у 1-й інстанції Грошова Н. М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2024 року

по справі за позовом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року представник Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем надаються послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі є споживачами послуг, які надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» за вказаною адресою. У зв`язку з тим, що відповідачі не сплачують кошти за надані послуги постачання теплової енергії, утворилася заборгованість в сумі 24958,77 грн. за період з 01.10.2020 по 01.03.2024, на прострочену заборгованість позивачем також нараховано суму індексу інфляції в сумі 703,83 грн та 3% річних в сумі 275,45 грн.

Позивач просив суд, з урахуванням зменшення позовних вимог, стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 інфляційні витрати в сумі 703,83 грн., 3 % річних в сумі 275,45 грн. та судові витрати в сумі 3028,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2024 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» інфляційні втрати у сумі 703,83 грн. та 3% річних у сумі 275,45 грн., а всього 979 гривень 28 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судовий збір у сумі 3028 гривні, у рівних частинах з кожного.

Із рішенням районного суду не погодилась відповідач ОСОБА_4 , оскарживши його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги вказує, що районний суд не взяв до уваги, що подані позивачем докази не завірені належним чином, також вказує, що належним чином не доведено повноваження представника позивача на представництво інтересів ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». Також, відповідач висловлює незгоду з нарахованою сумою інфляційних витрат та 3% річних, зокрема вважає що заборгованість за 2020 рік відповідачем сплачена у вересні 2021 року, а отже нарахування штрафних санкцій за цей період протиправне.

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як законне та обґрунтоване.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2013 року №1553.

Позивачем надаються послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачі є споживачами послуг постачання теплової енергії, які надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» за вказаною адресою.

За вказаною адресою Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Факт користування послугами відповідачами не заперечується.

Відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг постачання теплової енергії не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого утворилась заборгованість за надані послуги за період з 01.10.2020 до 01.03.2024 у розмірі 24 958,77 грн.

Після пред`явлення позову ОСОБА_4 сплачено суму боргу за централізоване опалення 1000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..2 від 03.04.2024 та 24340,65 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 15.04.2024, у зв`язку з чим позивачем було зменшено позовні вимоги.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд дійшов висновку, що позивачем правомірно здійснено нарахування індексу інфляції та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, які носять компенсаційний характер для стягувача, що узгоджується з нормами матеріального права та судовою практикою, а тому підлягають стягненню з відповідачів.

Крім того, суд зазначив, що заперечення відповідачів щодо підстав нарахування та стягнення інфляційних нарахувань та 3 відсотків річних, є безпідставними, оскільки нарахування інфляції на суму заборгованості здійснено за період грудня 2020 по січень 2022, а нарахування 3% річних здійснено за період з 21.11.2020 по 20.02.2022, тобто до запровадження воєнного стану, що виключає підстави застосування постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану».

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, згідно якої цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, і із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно ст.162 Житлового кодексу України, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги по затвердженим в установленому порядку тарифам та в строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Нормами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу наведених норм, колегія суддів доходить висновку, що, як вірно встановлено районним судом, між сторонами виникли правовідносини щодо виконання грошового зобов`язання, на які поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Отже, розглядаючи спір, суд першої інстанції правомірно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, вірно застосував правові позиці, висловлені Великою Палатою Верховного Суду та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зокрема висновок про те, що суми, нараховані за статтею 625 ЦК України, не є неустойкою (штрафом чи пенею), а мають компенсаційний характер.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності нарахування сум трьох відсотків річних та інфляційних витрат спростовуються наданим позивачем розрахунком заборгованості, з якого слідує, що хоча відповідачами і здійснювалась часткова оплата за послуги теплопостачання у період з грудня 2020 по січень 2022, проте заборгованість за вказаний період у повному обсязі не була погашена, і лише 15.04.2024 року, тобто після звернення позивача з позовом до суду, відповідач у повному обсязі сплатила суму боргу.

Посилання у апеляційній скарзі на недоведеність повноважень представника позивача колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідач наводить доводи щодо ОСОБА_5 , яка участі у справі не приймає, тоді як представником позивача є начальник юридичної служби ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Сотник І.Л., повноваження якої підтверджуються відповідно до вимог закону.

Колегія суддів зауважує, що обставин, встановлених місцевим судом, відповідач у апеляційній скарзі не спростувала.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України.

Враховуючи, що апеляційна скарга містить доводи, які є аналогічними за своїм змістом позиції відповідача, якій суд першої інстанції надав вірну правову оцінку, колегія суддів не вбачає за необхідне надавати обґрунтування кожному з доводів скарги, що узгоджується з усталеною практикою ЕСПЛ, зокрема при розгляді справи «Серявін та інші проти України».

Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різною в залежності від характеру рішення.

За вказаних обставин, враховуючи, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

О.В. Чумак