ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/5509/25
Номер провадження 22-ц/818/3192/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова Цвіри Д.М. від 31 березня 2025 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі № 638/5509/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ОН-1» про визнання недійсним правочину та поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ОН-1» про визнання недійсним правочину та поділ майна подружжя, в якому просила визнати недійсним правочин, який оформлено Актом приймання - передачі та оцінки вартості майна, що вноситься до Статутного (складеного) капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОН-1» від 06 липня 2023 року, зареєстровано в реєстрі за № 689, 690, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір В.В. за яким ОСОБА_2 передав, а ТОВ «ОН-1» прийняло нежитлові приміщення першого поверху № 144-1-:-144-4, загальною площею 49,0 кв м в літ. А-5, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також здійснити поділ спільного сумісного майна шляхом визнання за нею та ОСОБА_2 за кожним окремо право власності на 1/2 частки у праві спільної часткової власності на вказані нежитлові приміщення.

27 березня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що 06 липня 2023 року ОСОБА_2 без її згоди та за заниженою вартістю відчужені їх спільні нежитлові приміщення на користь створеного ним же самим ТОВ «ОН-1». Вважаючи недійсним правочин, оформлений актом приймання-передачі та оцінки вартості майна, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «ОН-1», за яким ОСОБА_2 передав товариству нежитлові приміщення першого поверху № 144-1-:-144-4, загальною площею 49,0 кв м в літ. «А-5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та вважаючи, що право власності на 1/2 частину вказаних нежитлових приміщень належить їй як дружині, вона звернулась до суду з цим позовом. Необхідність забезпечення позову пов`язана з тим, що недобросовісні дії відповідачів ОСОБА_2 та створеного ним же ТОВ «ОН-1» призвели до вибуття майна зі спільної сумісної власності подружжя, і наявні обґрунтовані припущення, що за відсутності заходів забезпечення позову такі дії можуть бути безперешкодно вчинені повторно, що призведе до необхідності нового звернення до суду. Право товариства на розпорядження приміщеннями нічим не обмежено. Запобігти негативним наслідкам у вигляді подальшого розпорядження спірними нежитловими приміщеннями можливо виключно шляхом встановлення заборони розпорядження ними та заборони проведення реєстраційних дій щодо нежитлових приміщень.

Просила:

заборонити ТОВ «ОН-1» розпоряджатися нежитловими приміщеннями першого поверху № 144-1-:-144-4, загальною площею 49,0 кв м в літ. «А-5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 150, номер об`єкта в РПВН: 22884615;

заборонити будь-яким державним реєстраторам прав на нерухоме майно та іншим суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти реєстраційні дії щодо нежитлових приміщень першого поверху № 144-1-:-144-4, загальною площею 49,0 кв м в літ. «А-5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 150, номер об`єкта в РПВН: 22884615.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала судді мотивована тим, що позивачем не доведено наявність ризиків відчуження спірного майна, а також не доведено ту обставину, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Доводи позивачки в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на її припущеннях. Не доведено співмірність заходу забезпечення позову пред`явленим позовним вимогам.

На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 15 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Шафоростов В.О. до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та без врахування висновків Верховного Суду викладених у постанові від 03 березня 2023 року у справі 905/448/22, у постанові від 05 березня 2025 року у справі 446/1155/24, у постанові від 30 серпня 2021 року у справі 753/23090/21. Можливість відповідача розпорядитись спірним майном є беззаперечною. Позивачкою наведено достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Недобросовісні дії відповідачів ОСОБА_2 та створеного ним же ТОВ ОН-1 вже призвели до очевидно протиправного вибуття майна зі спільної сумісної власності подружжя, а тому наявні обґрунтовані припущення вважати, що за відсутності вжиття заходів забезпечення позову такі дії під час розгляду справи знову можуть бути безперешкодно вчинені повторно. ТОВ ОН-1 є недобросовісним набувачем нежитлових приміщень, оскільки нежитлові приміщення належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Отже, з урахуванням уже наявної недобросовісної поведінки відповідачів та належного ТОВ ОН-1 нічим не обмеженого права в будь-який момент розпорядитися своїм майном, існує реальна і безперешкодна можливість у будь-який момент під час розгляду справи відчужити нежитлові приміщення, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивачки.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 10 липня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників.

ОСОБА_1 , її представником адвокатом Шафоростовим В.О., а також ОСОБА_2 отримано в електронних кабінетах 11 червня 2025 року (а.с. 42-44).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 березня 2023 року у cправі № 905/448/22.

Пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «ОН-1» про визнання недійсним правочину та поділ майна подружжя. Спір між сторонами виник у зв`язку з тим, що у період перебування у шлюбі ними було придбано спірне майно нежитлові приміщення, яке за актом приймання-передачі від 06 липня 2023 року внесено ОСОБА_2 до статутного капіталу ТОВ «ОН-1» без згоди позивачки на розпорядження спірним майном.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 посилалася на те, що існує спір щодо поділу набутого за час перебування у шлюбі майна нежитлових приміщень, які неправомірно без її згоди та за заниженою вартістю передано відповідачем ОСОБА_2 до статутного капіталу створеного ним же ТОВ «ОН-1». Вказувала, що товариство як власник спірного майна може в будь-який момент безперешкодно його відчужити, що свідчить про необхідність забезпечення заявленого нею позову.

Позовна заява містить вимогу про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, яка за своєю специфікою може бути розглянута, а спір вирішений, виключно за наявності майна, яке підлягає поділу. Тому незабезпечення позову може призвести до відчуження спірного майна, а його відсутність на час розгляду справи - до відмови у задоволенні позову саме із вказаних підстав, що позбавляє особу, яка звернулась до суду з такими позовом, ефективного захисту свого права. Аналогічний висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 29 листопада 2019 року у справі № 695/319/19, провадження № 61-11000ск19.

З огляду на те, що між сторонами виник майновий спір щодо визнання недійсним правочину, оформленого актом приймання-передачі та оцінки вартості майна, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «ОН-1» від 06 липня 2023 року, про передачу ОСОБА_2 до статутного капіталу спірного нерухомого майна, та поділу майна подружжя, відтак наявні підстави для забезпечення позову шляхом заборони розпорядження і вчинення реєстраційних дій щодо спірного майна.

На час розгляду справи існує достатньо обґрунтоване припущення вважати, що ТОВ «ОН-1», як титульний власник спірного майна, за яким право власності зареєстровано на підставі оспорюваного акту приймання-передачі, може у будь-який час безперешкодно розпорядитися ним, зокрема, відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що у подальшому може утруднити ефективний захист і поновлення порушених прав позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюється судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову у даному разі випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав достатньо обґрунтовано вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

З огляду на предмет спору та характер спірних правовідносин, заборона розпорядження і вчинення реєстраційних дій щодо спірного майна, яке належить відповідачу ТОВ «ОН-1», є співмірним заходом із заявленими позовними вимогами.

Схожих висновків щодо обґрунтованості та співмірності забезпечення позову у справі про поділ майна подружжя шляхом стягнення з відповідача ринкової вартості 1/2 частки в статутному капіталі товариства дійшов Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2024 року у справі № 127/20586/23, провадження № 61-2680св24.

Обраний позивачкою вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ТОВ «ОН-1» та перешкод у його господарській діяльності, оскільки майно фактично зберігається у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним. У даному випадку втручання у право власності ТОВ «ОН-1» у вигляді обмеження на відчуження спірного майна здійснюється згідно із законом і є пропорційним переслідуваній меті, оскільки здійснене для захисту прав і свобод інших осіб, зокрема позивачки.

При цьому, у разі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з вимогами про скасування заходів забезпечення позову відповідно до статті 158 ЦПК України. Також, статтею 159 ЦПК України передбачено право на звернення з позовом про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала судді суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Враховуючи, що справа по суті спору не розглядалась, питання щодо розподілу судових витрат за подачу апеляційної скарги не вирішується.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі № 638/5509/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ОН-1» про визнання недійсним правочину та поділ майна подружжя задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ОН-1» про визнання недійсним правочину та поділ майна подружжя шляхом:

заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ОН-1» (, місцезнаходження: м. Харків, вулиця Двадцять Третього Серпня, 62) розпоряджатися нежитловими приміщеннями першого поверху № 144-1-:-144-4, загальною площею 49,0 кв м в літ. «А-5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 150, номер об`єкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 22884615;

заборонити будь-яким державним реєстраторам прав на нерухоме майно та іншим суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти реєстраційні дії щодо нежитлових приміщень першого поверху № 144-1-:-144-4, загальною площею 49,0 кв м в літ. «А-5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 150, номер об`єкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 22884615.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 липня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина