МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"30" червня 2025 р. Справа №370/1679/24

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Косенко А.В., при розгляді у приміщенні суду у смт Макарів Київської області, в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за позовом

заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Олексія Денисюка, в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО-ХОЛДИНГ МС», Бучанська районна державна адміністрація Київської області про витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

17.06.2024 року заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Олексій Денисюк в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся до Макарівського районного суду Київської області із вказаною позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО-ХОЛДИНГ МС» про витребування земельної ділянки, в якій просив суд: витребувати на користь Київської обласної державної адміністрації земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 0.1200 га, кадастровий номер :12:003:0030 із незаконного володіння ОСОБА_1 ; площею 0.5000 га, кадастровий номер :12:003:0023 із незаконного володіння ОСОБА_1 ; площею 0.1200 га, кадастровий номер :12:003:0027 із незаконного володіння ОСОБА_2 ; площею 0.5000 га, кадастровий номер :12:003:0026 із незаконного володіння ОСОБА_2 ; площею 0.5000 га, кадастровий номер :12:003:0024 із незаконного володіння ОСОБА_3 ; площею 0.1200 га, кадастровий номер :12:003:0029 із незаконного володіння ОСОБА_3 ; площею 0.1200 га, кадастровий номер :12:003:0033 із незаконного володіння ОСОБА_4 ; площею 0.1200 га, кадастровий номер :12:003:0034 із незаконного володіння ОСОБА_4 ; площею 0.5 га, кадастровий номер :12:003:0021 із незаконного володіння ОСОБА_4 ; площею 0.5 га, кадастровий номер :12:003:0022 із незаконного володіння ОСОБА_4 ; площею 0.1200 га, кадастровий номер :12:003:0031 із незаконного володіння ОСОБА_5 ; площею 0.1200 га, кадастровий номер :12:003:0032 із незаконного володіння ОСОБА_6 ; площею 0.5 га, кадастровий номер :12:003:0020 із незаконного володіння ОСОБА_6 ; площею 0.5000 га, кадастровий номер :12:003:0025 із незаконного володіння ОСОБА_7 ; площею 0.1200 га, кадастровий номер :12:003:0028 із незаконного володіння ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 13.11.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, яке неодноразово було відкладено.

Ухвалою суду від 10.03.2025 року залучено до участі у справі Бучанську районну державну адміністрацію Київської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та оголошено перерву у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 18.06.2025 року позовну заяву заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Олексія Денисюка, поданої в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, залишено без руху та надано позивачу строк 5 (п`ять) днів з дня вручення копії ухвали суду для виправлення вказаних недоліків заяви.

Так, після відкриття провадження у справі встановлено наявність підстав для залишення її без руху з огляду на наступне.

Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» було внесено зміни, зокрема, до ст.ст. 261, 388, 390 і 391 ЦК України, закон набрав чинності 09.04.2025 року.

У відповідності до Прикінцевих та перехідних положень вищевказаного Закону, положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Так, ч. 2 ст. 391 ЦК України передбачено, що якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 390 ЦК України суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Судом прийнято до уваги, що за змістом ч. 5 ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

В ході розгляду даної справи суду необхідно оцінити наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна, оскільки судове рішення, ухвалене за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що має важливе значення як для застосування положень ст.ст. 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна, не зможе вважатися таким, що відповідає нормам справедливого судового розгляду згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.

Суд зауважує, що на даній стадії судового провадження суд не вирішує питання належності, допустимості, достовірності чи достатності доказів, дослідження яких відбувається лише під час розгляду справи по суті, а оцінка під час ухвалення судового рішення, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для вирішення спору.

Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» також було внесено зміни, зокрема, до ч. 4 ст. 177 і ч. 2 ст. 185 ЦПК України, доповнивши їх наступним змістом: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви»; «якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму».

Так, вищевказані зміни до норм процесуального закону внесені після відкриття провадження у справі, водночас норми вищевказаних статей ЦК України, підлягатимуть застосуванню судом під час ухвалення судового рішення у даній справі, оскільки мають зворотню дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, добросовісність якого, в свою чергу, може бути спростована виключно в ході розгляду справи.

З огляду на вказані норми закону суд дійшов висновку про зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, станом на дату подання позовної заяви 17.06.2024 року.

Таким чином, після відкриття провадження у справі судом встановлено недоліки позовної заяви, які перешкоджають судочинству, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 390 ЦК України умовою вирішення даного спору є попереднє внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду.

Копію ухвали суду від 18.06.2025 року представник позивача, прокурор Ілюшенко К.В., отримала 20.06.2025 року в приміщенні суду, про що свідчить її власний підпис в розписці про отримання копії ухвали суду.

23.06.2025 року через канцелярію суду заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області О. Денисюк подав на виконання вимог ухвали суду від 18.06.2025 року пояснення у справі, згідно яких заперечуючи наявність недоліків позовної заяви, просить суд продовжити розгляд справи по суті, з огляду на наступне.

Станом на дату звернення прокурора з позовом до суду (17.06.2024) та відкриття провадження у справі (13.11.2024) діяла редакція ст. 177 ЦПК України, що складалася з п?яти частин, якою визначено перелік документів, що додаються до позовної заяви.

Позовну заяву з доданими до неї документами подано прокурором до суду з дотриманням вимог ст.177 ЦПК України та підстав для залишення її без руху судом не вбачалось.

Слід зазначити про те, що в законодавстві України, в тому числі у Законі України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» відсутні норми, які вказують на те, що ЦПК України має зворотну дію в часі.

Так, п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №4292-IX передбачено зворотну дію закону в часі лише в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права.

Умови та порядок компенсації викладено законодавцем у ч. 5 ст. 390 ЦК України.

Порядок обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права викладено у ст. 388 ЦК України.

При цьому ч. 4 ст. 177 ЦПК України не містить умов та порядку компенсації вартості нерухомого майна, а також порядку обчислення та перебігу граничного строку, оскільки є нормою процесуального права, а не нормою матеріального права.

Стаття 177 ЦПК України лише встановлює вимоги до процесуального документа позовної заяви.

Таким чином, ч. 4 ст. 177 ЦПК України не має зворотної дії в часі з огляду на відсутність у законодавстві вказівки про її зворотну дію.

Крім того, відповідно до ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов?язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Представник позивача звернув увагу на те, що ця норма і не могла б мати зворотну дію в часі в силу ст. 58 Конституції України, оскільки абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України порівняно із діючим на момент пред?явлення (надіслання) позовної заяви положенням процесуального закону погіршує становище позивача внаслідок встановлення додаткових вимог до позовної заяви, чим створюються перешкоди до ефективного юридичного захисту інтересів держави та громад, обмежується право органів державної влади, органів місцевого самоврядування та прокурорів на доступ до правосуддя, у тому числі на виконання прокурором конституційної функції з представництва інтересів держави в суді, передбаченої ст. 131-1 Конституції України, у тому числі через відсутність на цей час бюджетних асигнувань на такі цілі з огляду на той факт, що Закон N? 4292-IХ набрав чинності лише 09.04.2025, а Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» N? 4059-1X від 19.11.2024 набрав чинності з 01.01.2025 без урахування вищевказаних змін до чинного цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

У ч. 6 цієї статті Кодексу зазначено, що якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

При цьому у ст. 13 Конституції України задекларовано, що усі суб?єкти права власності рівні перед законом, держава забезпечує захист прав усіх суб?єктів права власності і господарювання.

Таким чином, норми ЦПК України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії звернення прокурора з позовом до суду (17.06.2024).

Оскільки позовна заява відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України у редакції, чинній на дату звернення прокурора до суду (17.06.2024) та дату відкриття провадження у справі (13.11.2024), підстав для подання прокурором до суду оцінки (експертно-грошової оцінки земельної ділянки) земельних ділянок та документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів вартості земельних ділянок, на даний час немає.

Крім того, щодо незастосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» в частині умов та порядку компенсації органом державної влади добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна.

За змістом внесених змін до ст. 390 ЦК України вбачається, що механізм компенсації вартості майна, яке незаконно вибуло з володіння держави чи територіальної громади, застосовується виключно у разі, якщо відповідачем за позовом прокурора є добросовісний набувач.

Стаття 388 ЦК України розкриває поняття добросовісного набувача - це особа, яка придбала майно за відплатним договором в іншої особи, що не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати.

Звертаючись з позовом до суду, прокурор вказав, що відповідачі при відведені у приватну власність ділянок діяли недобросовісно.

Зокрема, підставою для пред?явлення позовної заяви є порушення вимог ст. 20, 22, 56, 84, 116, 118, 141, 142, 149 Земельного кодексу України, ст. ст. 42, 57 Лісового кодексу України, при набутті у приватну власність земельних ділянок загальною площею 4.46 га, які вкриті лісовою рослинністю, за рахунок земель державної власності лісогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні філії «Макарівське лісове господарство» ДП «Ліси України».

Тобто відповідачі у силу зовнішніх, об?єктивних, явних і видимих характерних для земель лісогосподарського призначення ознак спірних земельних ділянок знали або, проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом земельного, лісового законодавства і, за необхідності, отримавши правову допомогу перед набуттям прав на спірні ділянки, повинні були знати про те, що ці ділянка повністю не можуть використовуватися як землі сільськогосподарського призначення.

З огляду на викладене, прокурор у позові стверджує про обізнаність відповідачів щодо незаконності набуття у приватну власність земельних ділянок та його недобросовісність у спірних правовідносинах.

Також зауважено, що Верховний Суд у постанові від 06.09.2023 у справі №910/21329/17 вказав, що добросовісність набувача передбачає не лише звіряння відомостей про права на нерухоме майно з інформацією, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також розумну обачність набувача.

Така розумна обачність включає перевірку, виявлення та докладання інших зусиль для визначення наявності прав інших осіб стосовно нерухомого майна. Набувач нерухомого майна може вважатися добросовісним лише тоді, коли він не просто покладався на відомості з Державного реєстру, а робив це добросовісно.

Якщо перевірка нерухомого майна дає підстави для сумнівів щодо наявності прав інших осіб на нерухоме майно, у тому числі незареєстрованих, то набувач такого майна має вчинити дії, спрямовані на усунення таких сумнівів, або відмовитися від набуття нерухомого майна; в іншому разі набувач не буде вважатися добросовісним.

Відтак, законодавча вимога про внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна стосується лише добросовісного набувача такого майна. У цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

За вказаних вище обставин, зокрема враховуючи процедуру вибуття спірної земельної ділянки з володіння держави, спрямованість волевиявлення набувачів та їх фактичні наміри щодо спірних земельних ділянок, характерні дані землі, яка належить до земель лісогосподарського призначення, добросовісність дій відповідачів при набутті у власність земельної ділянки, виключається.

Крім того, ч. 1 ст. 388 ЦК України містить посилання на спосіб передачі майна добросовісному набувачу, а саме за відплатним договором від третьої особи, яка не мала права його відчужувати.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Тобто, для застосування ч. 5 ст. 390 ЦК України у відносинах між власником майна та відповідачем, має бути третя особа, з вини якої майно незаконно вибуло з володіння власника (третя особа, яка не мала права його відчужувати), і в якої добросовісний набувач придбав майно за відплатним договором, понісши при цьому певні витрати.

Водночас, відповідачі є первісними набувачами права власності на земельні ділянки, які вони набули по-перше, безоплатно, а по-друге, без жодної правової підстави.

Разом з тим, незаконна передача вказаних земельних ділянок у власність порушує зазначені державні інтереси та перешкоджає законному розпорядженню земельними ділянками. У такому разі, оскільки особи, які діяли недобросовісно, отримавши безоплатно земельні ділянки всупереч вимог закону, з чітким умислом, у будь-якому випадку не понесе «індивідуальний та надмірний тягар» внаслідок її повернення у власність держави.

Враховуючи вказані законодавчі норми та обставини справи, для компенсації вартості витребуваного майна відповідачу на підставі ч. 5 ст. 390 ЦК України необхідні дві умови: добросовісність дій набувача та відплатність договору, за яким добросовісний набувач отримав право на майно. За наведених обставин, у даному випадку немає перелічених вище умов, тому у позивача відсутній обов?язок виконання вимог абзацу 2 частини 4 статті 6 177 ЦІК України щодо долучення до позовної заяви документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №200/606/18 вказано, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 12.03.2024 у справі №916/1533/21 зазначено, що у спорах про витребування лісогосподарських земельних ділянок добросовісність набувачів підлягає обґрунтованому сумніву з огляду на те, що вони не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об?єктивних, явних і видимих, характерних природних ознак (наявності лісової / деревної рослинності) спірної земельної ділянки знали або, проявивши розумну обачність, могли знати про те, що ділянки вибули з володіння держави з порушенням вимог закону.

З огляду на викладене, прокурор у позові та інших процесуальних документах стверджує про обізнаність відповідачів щодо незаконності відведення земельних ділянок та їхню недобросовісність у спірних правовідносинах.

Пред?явлення позову це дія, яку вчиняє особа з метою захисту своїх прав, свобод чи інтересів (прав, свобод чи інтересів інших осіб) шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (пункт 41), від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц (пункт 49), від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц (пункт 31.4), від 01.04.2020 у справі №520/13067/17 (пункт 71) вказувала на те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов?язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Тобто, визначення предмета і підстав позову є правом позивача, яке реалізується на його власний розсуд, а встановлення обґрунтованості позову обов?язком суду під час розгляду справи та ухвалення рішення.

Прокурор у позовній заяві вказав, що вважає відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 недобросовісними. Саме такому правовому обґрунтуванню позовних вимог має надаватися оцінка судом.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

як розподілити між сторонами судові витрати;

чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

чи є підстави для здійснення судового контролю, передбаченого частинами п?ятою, шостою статті 453-1 цього Кодексу;

чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Тобто вирішення питання щодо добросовісності/недобросовісності відповідачів у спірних правовідносинах має здійснюватися судом на стадії ухвалення рішення і він не вправі відхиляти ці твердження позивача ще на стадії розгляду справи.

У статті 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов?язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Невнесення прокурором вартості майна виключає можливість постановлення рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача, але не виключає можливість розгляду справи за позовом прокурора та ухвалення судом рішення про витребування майна у недобросовісного набувача.

При цьому, у випадку підтвердження в ході судового розгляду недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування частини п?ятої статті 390 ЦК України, а у разі спростування відповідних доводів прокурора і встановлення обставин добросовісності відповідача відмовляє у задоволенні позову, застосовуючи частину п`яту статті ЦК України, з огляду на невнесення прокурором вартості майна на депозитний рахунок суду.

Тобто, у випадку якщо під час судового розгляду на стадії ухвалення рішення суд у цій справі дійде висновку про те, що відповідачі є добросовісними набувачами і до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статті 388 ЦК України і частини п?ятої статті 390 ЦК України, це є підставою для відмови у позові, а не для залишення позову без руху.

Тому, на думку позивача, висновки суду про те, що незастосування на цій стадії судового розгляду справи положень Закону №4292-IX може зумовити негативні правові, майнові та процедурні наслідки для відповідача, в тому числі втрату майна без компенсації, є безпідставними.

З огляду на вказане, вбачається, що прокурор не вжив жодних заходів щодо усунення, визначених ухвалою суду від 18.06.2025 року недоліків позовної заяви, обмежившись наведенням власного бачення відповідної правової ситуації.

Таким чином, вказані в ухвалі суду від 18.06.2025 року недоліки позовної заяви у встановлений судом строк, а також станом на момент постановлення даної ухвали, так і не були усунуті.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

З огляду на викладене, оскільки позивачем не виконано вимоги ухвали Макарівського районного суду Київської області від 18.06.2025 року позовна заява підлягає залишенню без розгляду відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 257, 260, 353-355 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Олексія Денисюка, в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО-ХОЛДИНГ МС», Бучанська районна державна адміністрація Київської області про витребування земельної ділянки на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що позов, який залишено без розгляду не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати умови, що стали підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, а у судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, чи розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені статтями 353-355 ЦПК України безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя А.В. Косенко