Справа №567/838/25
Провадження №2/567/390/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Остроголова О.М.

у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

ТОВ "Юніт Капітал" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 23.01.2024 року між ТОВ "Макс Кредит" та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір №00-9572540 в електронній формі з використанням електронного підпису, на умовах строковості, зворотності та платності. Кредитний договір було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Даним кредитним договором сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки.

Вказує, що ТОВ "Макс Кредит" зобов`язання за вищевказаним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачці грошові кошти у розмірі, передбаченому умовами договору, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки в сумі 6 000 грн.

В подальшому, 17.12.2024 року між ТОВ "Макс Кредит" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" було укладено договір факторингу №17122024-МК/Онлайн від 17.12.2024 року, відповідно до умов якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідачки (відповідно до реєстру боржників) за кредитним договором №00-9572540 від 23.01.2024 року в розмірі 49 729,80 грн.

02.04.2025 року між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" було укладено договір факторингу №020425-У, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки (відповідно до реєстру боржників) за кредитним договором №00-9572540 від 23.01.2024 року в розмірі 49 729,80 грн.

Після відступлення на користь позивача права грошової вимоги до ОСОБА_1 , остання не виконала зобов`язання з повернення кредиту, відсотків за його користування ні на користь позивача, ні на користь первісного кредитора, внаслідок чого допустила виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 49 729,80 грн., яка складається з : 6 900 грн. - заборгованість по кредиту, 42 829,80 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом у розмірі 49 729,80 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 28.05.2025р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадженняз викликом сторін. Відповідачці встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Інших процесуальних дій не вчинялося.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні просив розгляд справи здійснювати у його відсутності.

Відповідачка в судовому засіданні проти позову не заперечила, підтвердила факт укладення 23.01.2024 р. між нею та ТОВ "Макс Кредит" кредитного договору в електронній формі та отримання кредитних коштів в сумі 6 000 грн. Водночас не погодилася з визначеною позивачем сумою заборгованості, проте будь-яких обґрунтувань своїх заперечень не навела.

В подальшому відповідачка в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, право подати відзив на позов відповідачка не скористалася. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно адресної довідки Острозької міської ради Рівненської області від 27.05.2025р. зареєстроване місце проживання відповідачки: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, із застосуванням аналізу вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 23.01.2024 року ТОВ "Макс Кредит" та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії №00-9572540 від 23.01.2024 року, відповідно до якого товариство надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ними та виконувати інші обов`язки, передбачені договором.

З умов укладеного кредитного договору та паспорту споживчого кредиту вбачається, що сума кредиту становить 6000 грн., строк кредитування 360 календарних днів.

Відповідно до п.1.4 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування ним, які нараховуються в наступному порядку: 1) за зниженою процентною ставкою в розмірі 1,73 % від суми кредиту за кожний день користування ним, яка застосовується виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1 договору, протягом 25 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту); 2) за стандартною процентною ставкою в розмірі 2,47 % від суми кредиту за кожний день користування ним, яка застосовується в межах строку користування кредитом, зазначеного в п.1.3 цього договору (за виключенням строку кредитування, коли клієнт має право на використання зниженої процентної ставки).

Відповідно до п.1.5 кредитного договору за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 15 % від суми кредиту одноразово, що складає 900 грн.

Позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту у останній день повного погашення кредиту (п.1.5.1 кредитного договору) (а.с.11-15).

Договір кредитної лінії №00-9572540 від 23.01.2024 року, паспорт споживчого кредиту та графік платежів підписано електронним підписом позичальника.

Відповідачка прийняла умови кредитного договору та підписала зазначений кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора.

ТОВ "Макс Кредит" ініціювало переказ коштів, згідно вищевказаного договору, безготівковим зарахуванням на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_1 , номер якої був нею вказаний у заявці на отримання кредиту.

Таким чином, відповідачка отримала кредит в сумі 6 000 грн. на свою банківську платіжну картку, що підтверджується довідкою ТОВ "Платежі онлайн" №1401/12 від 23.12.2024 року про зарахування вказаних коштів, що в свою чергу свідчить про те, що відповідачка прийняла пропозицію кредитодавця (а.с.24-25).

Крім того, надходження кредитних коштів на належну відповідачці банківську платіжну картку № НОМЕР_2 у вищевказаному розмірі підтверджується довідкою АТ "Приват Банк" від 10.06.2025 р., а також банківською випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 (а.с.80-82).

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").

Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19.

Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ЦПК України.

Згідно ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позивача) вказується особа, яка створила таку заявку-анкету.

Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, в якій суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачкою не був би укладений.

Одноразовий ідентифікатор, яким підписаний договір, складається з комбінації цифр і літер, що відповідає нормам Закону України "Про електронну комерцію", а тому належними й допустимими доказами підтверджено факт укладення договору між сторонами.

Судом встановлено, що вищевказаний кредитний договір підписаний відповідачкою електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора.

Укладення між сторонами вищевказаного правочину відповідачкою не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами.

Тобто, підписавши договір одноразовим ідентифікатором, відповідачка підтвердила, що вона погоджується виконувати його умови та розуміє його зміст.

Враховуючи, що згідно з п.2.2 кредитного договору, з його укладенням сторони дійшли згоди, що договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України "Про електронну комерцію", що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис, а відтак сторонами дотримано вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

З доводів позивача та досліджених судом доказів встановлено, що ТОВ "Макс Кредит" виконало свої зобов`язання та надало відповідачці кредитні кошти у розмірі, вказаному у кредитному договорі, шляхом перерахування коштів на банківську карту відповідачки, що відповідачкою не спростовано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачкою кредиту у ТОВ "Макс Кредит".

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями п.4.2.5 кредитного договору передбачено, що ТОВ "Макс Кредит" має право відступити право вимоги до позичальника за кредитом фінансовій компанії або іншій компанії без окремої згоди позичальника, але з обов`язковим повідомленням позичальника про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення відповідно до законодавства.

З досліджених судом доказів встановлено, що 17.12.2024 року ТОВ "Макс Кредит" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу №17122024-МК/Онлайн від 17.12.2024 року відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" набуло право грошової вимоги до відповідачки (відповідно до реєстру боржників) за вищевказаним кредитним договором №00-9572540 від 23.01.2024 року в розмірі 49 729,8 грн., яка складається з : 6 900 грн. - заборгованість за кредитом, 42 829,8 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом (а.с.34-44).

В подальшому, 02.04.2025 року ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" укладено договір факторингу №020425-У, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки (відповідно до реєстру боржників) за вищевказаним кредитним договором №00-9572540 від 23.01.2024 року в розмірі 49 729,80 грн., яка складається з : 6 900 грн. - заборгованість за кредитом, 42 829,80 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом (а.с.45-53).

Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений законом спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, божник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту.

При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідачка в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснила погашення основної суми заборгованості та не повернула грошові кошти, отримані в кредит.

З огляду на те, що ОСОБА_1 згідно укладеного з ТОВ "Макс Кредит" договору взяла на себе зобов`язання погашати кредит у визначений договором строк, та вказаний обов`язок нею був порушений, що підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості за договором, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення позики, що залишилася за тілом кредитом в розмірі 6 000 грн., отримання якої підтверджено належними доказами.

Водночас позивач просить стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6 900 грн. з врахуванням комісії, разом з тим умовами договору передбачено, що сума кредиту складає 6 000 грн. та саме у вказаному розмірі відповідачка отримала кредитні кошти, що підтверджується належними доказами.

Пунктом 1.5 кредитного договору визначено порядок та умови сплати комісії, разом з тим вимог про стягнення комісії в розмір 900 грн. позивачем при зверненні до суду з даним позовом не заявлено.

Окрім того, згідно п.1.5.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту у останній день повного погашення кредиту.

Таким чином, віднесення представником позивача комісії у розмірі 900 грн. до тіла кредиту є безпідставним.

Згідно з частиною першою ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17).

Отже, оскільки суд згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства розглядає позов в межах заявлених вимог, то підстав для стягнення з відповідачки комісії у розмірі 900 грн. суд не вбачає, а відтак з відповідачки підлягає до стягнення заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6 000 грн.

Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за тілом кредиту, також заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Отримавши кредитні кошти, відповідачка погодилася сплатити проценти за користування ними у розмірі визначеному договором, що обумовлено кредитним договором та відповідає вимогам ст.ст.1054, 1056-1 ЦК України.

Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору сторони досягнули спільної згоди та встановили, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування ним, які нараховуються в наступному порядку: 1) за зниженою процентною ставкою в розмірі 1,73 % від суми кредиту за кожний день користування ним, яка застосовується виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1 договору, протягом 25 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту); 2) за стандартною процентною ставкою в розмірі 2,47 % від суми кредиту за кожний день користування ним, яка застосовується в межах строку користування кредитом, зазначеного в п.1.3 цього договору (за виключенням строку кредитування, коли клієнт має право на використання зниженої процентної ставки).

Згідно розрахунку заборгованості, який не спростований відповідачкою, борг останньої зі сплати відсотків за користування кредитом становить 42 829,80 грн. (6 000 грн. х 2,47 % х 289 днів кредитування = 42 829,80 грн.) та на даний час такий борг по відсоткам відповідачкою не сплачений, а відтак вказана сума також підлягає стягненню з відповідачки.

Окрім того, судом встановлено, що між сторонами було належним чином укладено кредитний договір, згідно якого сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Відповідачка повністю погодилася з умовами кредитного договору, в якому, зокрема, чітко вказано розмір відсотків за користування кредитом, що підтверджується наявністю її електронного підпису.

При укладенні кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору та укладений правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків.

При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідачка належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором суду не надав.

Контррозрахунку, який би спростовував неправильність розрахунку, поданого позивачем, відповідачкою також не надано.

Суд частково погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та повністю погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за відсотками, які нараховані в межах строку договору. Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів, а тому підлягає стягненню з відповідачки.

При цьому статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено самостійні підстави визнання умов договорів недійсними, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина 6 статті 18 Закону). Згідно визначення поняття "несправедливі умови договору" (частина друга статті 18 цього Закону) це умови договору, які є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Отже, наведеними вище нормами передбачено, що у разі, якщо особа вважає несправедливим умови договору, вона має звернутися до суду із позовом про визнання таких умов договору недійсними. З таким позовом відповідачка до суду не зверталася.

Виходячи з оплатного характеру кредитних договорів, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату відсотків за користування кредитом є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін у відповідному договорі (постанова Верховного Суду від 07.04.2021 року у справі №623/2936/19).

Окрім того, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).

Як встановлено судом, укладений відповідачкою кредитний договір ним не оспорювався та не визнавався судом недійсним.

У разі неспростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, право вимоги яких перейшло від первісного кредитора до позивача на підставі вищевказаного договору факторингу.

З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає до стягнення з відповідачки становить 48 829,80 грн., з яких: 6 000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 42 829,80 грн. заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом.

При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідачки судових витрат суд виходить з наступного.

За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідачки, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позов задоволено частково, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати позивачем судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 2 378,55 грн. (48 829,8 грн. х 2 422,40 грн. / 49 729,80 грн. = 2 378,55 грн.)

Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 7 000 грн.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.1 ст.60, ч.4 ст.62 ЦПК України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), повноваження якого підтверджуються довіреністю або ордером.

Згідно з положеннями ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно із ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України", від 10.12.2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 23.01.2014 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед проти України", від 26.02.2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно п.п.1, 2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні на користь якої ухвалене рішення підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

До матеріалів справи представником позивача долучено договір про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025 року, додаткову угоду №12 від 07.04.2025р., акт прийому-передачі наданих послуг від 07.04.2025р.

З наданих суду доказів вбачається, що 07.04.2025 року між позивачем ТОВ "Юніт Капітал" та адвокатським бюро "Тараненко та партнери" було укладено договір про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025 року.

Згідно п.3.3 вищевказаного договору сторонами узгоджено, що гонорар складається з суми вартості наданих послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги (а.с.54-58).

Згідно додаткової угоди №12 від 07.04.2025 р., укладеної між адвокатським бюро "Тараненко та партнери" та ТОВ "Юніт Капітал", адвокатське бюро зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості, зокрема, з ОСОБА_1 (а.с.56-57).

Згідно акту прийому-передачі наданих послуг, виконаних адвокатським бюро "Тараненко і партнери", необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 адвокатським бюро було здійснено вивчення документів (2 години 1000 грн.), підготовка адвокатського запиту та клопотання про витребування інформації (2 години 1000 грн.), складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості (2 години 5000 грн.), та загальну вартість наданих послуг визначено в розмірі 7 000 грн. (а.с.58).

Суд, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи критерії розумності та співмірності, а також часткове задоволення позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, дійшов до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати за надання професійної правничої допомоги пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 6 873,31 грн. (48 829,80 грн. х 7 000 грн. / 49 729,80 грн.= 6 873,31 грн.)

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позов ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ТОВ «Юніт Капітал» (юридична адреса: м.Київ, вул.Рогнідинська, будинок 4, літера А, офіс 10, індекс 01024, ) заборгованість за кредитним договором № 00-9572540 від 23.01.2024 року в розмірі 48 829 (сорок вісім тисяч вісімсот двадцять дев`ять) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» судовий збір у розмірі 2 378 (дві тисячі триста сімдесят вісім) грн. 55 коп. та витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 6 873 (шість тисяч вісімсот сімдесят три) грн. 31 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.07.2025 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.