П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 року м. Київ

Справа № 754/7733/24

Провадження № 22-ц/824/8629/2025

Резолютивна частина постанови оголошена 25 червня 2025 року

Повний текст постанови складено 26 червня 2025 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Симоненком Дмитром Євгеновичем, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 січня 2025 року, ухваленого у складі судді Гринчак О.І.,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, в якій просить встановити додатковий строк у 2 місяці на прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на 3/5 квартири АДРЕСА_1 . 19 листопада 2020 року сплинув строк на прийняття спадщини.

02 листопада 2020 року о 12:20 ОСОБА_1 була затримана уповноваженою службовою особою Національної поліції України та до неї було застосовано відповідно до ухвали слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року запобіжний захід у виді тримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі.

Вироком Деснянського районного суду міста Києва позивачка була засуджена до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, а строк відбування покарання обраховується з 02 листопада 2020 року. Зазначений вирок станом на день звернення з даним позовом до суду не набрав законної сили.

У квітні 2024 року позивачка скористалась послугами адвоката, який надав їй консультацію, стосовно того, що вона має право звернутись до суду з позовом про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини. Попередньо позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори. 23 квітня 2024 року державний нотаріус П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори листом № 1907/01-16-2024 повідомив її про те, що на день смерті спадкодавця вона не була зареєстрована разом зі спадкодавцем, а тому пропустила шестимісячний строк на прийняття спадщини.

Станом на день подання даної позовної заяви, відповідно до даних інформаційної довідки 379358993 від 20 травня 2024 року 2024 року, 3/5 квартири АДРЕСА_1 належать ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 10-611, виданий 27.07.2023, видавник: П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, державний нотаріус Козак Наталія Анатоліївна.

Позивачка стверджує, що має право на встановлення додаткового строку на прийняття спадщини, оскільки за 15 днів до спливу строку на прийняття спадщини за померлим ОСОБА_3 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 , вона була затримана в порядку Кримінального процесуального кодексу України, до неї було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим вона знаходилась у Київському слідчому ізоляторі, що об`єктивно перешкоджало їй у своєчасному зверненні із заявою про прийняття спадщини на підставі ст. 1272 ЦК України. Крім того, слід врахувати ту обставину, що своєчасному поданню заяви про прийняття спадщини перешкоджав карантин, запроваджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 та невжитття нотаріусом всіх достатніх заходів для повідомлення позивачки як спадкоємиці про відкриття спадщини.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Витребувано у П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи щодо майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09 грудня 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, знаючи про смерть батька, будучи спадкоємицею першої черги спадкування за законом, яка не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та маючи на меті реалізувати свої спадкові права, мала обов`язок звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк як спадкоємець першої черги за законом.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником ОСОБА_1 адвокатом Симоненко Д.Є. подано апеляційну скаргу, в якій позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарзі зазначено, що Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 зазначено, що суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску строку та визнають поважними відбування покарання в місцях позбавлення волі.

Вказує, що факт затримання особи 02 листопада 2020 року до закінчення строку для прийняття спадщини само по собі є об`єктивною, непереборною обставиною для неможливості звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини в встановлений строк а тому такий строк підлягає поновленню.

Вказує, що позивачка не знала про можливість звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за допомогою поштового зв`язку, оскільки таке звернення врегульовано спеціальними підзаконними актами, а тому воно виходить за межі загальної юридичної обізнаності.

Зазначає, що позивачка не мала особистих грошових коштів на рахунку у Київському слідчому ізоляторі, що унеможливлювало її звернення з відповідною заявою за допомогою поштового зв`язку.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходив.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 адвокати Симоненко Д.Є та Філімонов К.О. підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Негребецька Ю.Е. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішеннґ суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19.05.2020.

ОСОБА_3 належала 5/10 (=1/2) частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 18.08.2004.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 (дружина померлого) та ОСОБА_4 (син померлого) звернулися П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , на підставі яких було заведено спадкову справу № 529/2020.

15.12.2020 державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Козак Н,А. видано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 кожному свідоцтво про право на спадщину за законом по 1/2 частці спадкового майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до інформаційної довідки № 379358993 від 20 травня 2024 року, відповіді № 792870 від 18.09.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 7/20 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 належать ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.07.2023, номер 10-611, видавник: П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, державний нотаріус Козак Н.А.; а 5/20 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 належать ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2020, номер 10-584, видавник: П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, державний нотаріус Козак Наталія Анатоліївна.

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 31.05.1979.

Згідно з листом Державної установи «Київський слідчий ізолятор» від 08.05.2024 відповідно до облікових даних картотеки Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_1 утримується в установі з 04.11.2020 та по теперішній час (08.05.2024). ОСОБА_1 була заарештована 02.11.2020 Деснянським УП ГУНП у м. Києві за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04.11.2020 щодо ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 23 грудня 2022 року у справі № 754/3197/21 ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна. Запобіжний захід ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою. Стягнуто солідарно, в т.ч. і з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 , у відшкодування заподіяної моральної шкоди 100 000,00 грн. Цивільний позов ОСОБА_4 залишено без розгляду.

На час ухвалення судом рішення у цій справі вказаний вирок суду не набрав законної сили.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 .

У листі від 23.04.2024 державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Козак Наталії Анатоліївни у відповідь на заяву ОСОБА_1 вказується, що на день смерті спадкодавця вона не була зареєстрована з ОСОБА_3 за однією адресою, та заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця не подавала. Враховуючи викладене та наявність в матеріалах спадкової справи заяв про прийняття спадщини від інших спадкоємців першої черги, а також відсутність їх відмови від спадщини на ім`я позивачки, П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора довела до відома ОСОБА_1 , що після спливу шести місяців з дня смерті спадкодавця, вона є особою, яка не прийняла спадщину на майно померлого, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , та спадщина була видана спадкоємцям першої черги, які її прийняли.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_5 , яка є тіткою позивачки, зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 їй повідомили з лікарні, що помер її чоловік, але згодом з`ясувалося, що помер ОСОБА_3 . З телефонної розмови з відповідачкою їй стало відомо, що 19 травня 2020 року позивачка приїжджала до відповідачки додому та дізналася про смерть батька, а 20 травня 2020 року позивачку чекали на похороні батька, але вона не прийшла. 01 листопада 2020 року відповідачка повідомила, що позивачка її побила та вимагала свій спадок. Свідок вказує, що до смерті батька у сторін були погані стосунки, а в період з 19 травня 2020 року по 01 листопада 2020 року позивачка до відповідачки не приїжджала.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_6 , яка є подругою та кумою позивачки, зазначила, що про арешт ОСОБА_1 їй повідомив співмешканець позивачки приблизно через тиждень після затримання. Свідок забрала дітей позивачки до себе, але повнолітній син повернувся до Києва, а на дочку згодом оформила опіку. Після затримання майже щодня спілкувалися з позивачкою телефоном, коли остання перебувала в СІЗО. Позивачка розповідала їй, що приходила до матері, аби отримати компенсацію за моральні травми дитинства та отримати свою частину спадку. Також позивачка повідомила, що не хотіла йти на похорон батька, бачити там родичів, а з батьком вона була духовно.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року у справі №405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) виснував правовий висновок, згідно якого при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Враховуючи викладене, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, тощо.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину.

Принцип пропорційності тісно пов`язаний з принципом правовладдя (верховенства права): принцип правовладдя є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу правовладдя і водночас його неодмінним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети.

У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, навіть з огляду на такий фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно.

Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування.

У цьому аспекті потрібно також враховувати, що право на прийняття спадщини є суб`єктивним цивільним правом, зміст якого полягає в тому, що спадкоємцю надано альтернативу: прийняти спадщину або відмовитися від неї.

Право особи на відмову від прийняття спадщини може бути реалізоване, зокрема, й шляхом неподання спадкоємцем протягом встановленого ЦК України строку заяви про прийняття спадщини, а реалізація цього права передбачає виникнення чи можливість виникнення в інших осіб права на спадкування та, як наслідок, набуття ними матеріального права, втручаючись у яке, потрібно дотримуватися, зокрема, й принципу «пропорційності».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка просила визначити додатковий строк для прийняття спадщини на підставі того, що вона перебуває у місцях позбавлення волі а саме в СІЗО.

Також апеляційний суд зазначає, що у період перебування в місцях позбавлення волі позивач мав можливість вчинити дії щодо прийняття спадщини шляхом надіслання заяви поштовою кореспонденцією до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, проте нею це зроблено не було.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц (провадження № 61-2397св18), від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/2051/16-ц (провадження № 61-10307св18), від 13 грудня 2018 року у справі № 653/289/16-ц (провадження № 61-28506св18), від 25 лютого 2021 року у справі № 712/4362/18 (провадження № 61-9543св20).

Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі №638/17145/17 (провадження № 61-17764св20), від 26 жовтня 2022 року в справі №522/17925/16 (провадження № 61-1122св22).

Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку, що незнання ОСОБА_1 про можливість направлення заяви за допомогою поштового зв`язку заяви про відкриття спадщини та відсутність грошових коштів не є поважною причиною для поновлення строку для прийняття спадщини.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, зауважуючи, що цей лист містить лише узагальнення судової практики з відповідного питання.

Водночас, з огляду на те, що кожна справа розглядається з урахуванням конкретних обставин, установлених під час судового розгляду, суд має дискреційне право самостійно обирати ті правові позиції та узагальнення, які найповніше відповідають фактичним обставинам конкретної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт затримання особи 02 листопада 2020 року до закінчення строку для прийняття спадщини є об`єктивною та непереборною обставиною, яка унеможливила своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а отже, є підставою для поновлення цього строку, визнаються апеляційним судом необґрунтованими. Дійсно, у випадках незначного пропуску строку такі обставини можуть бути підставою для його поновлення. Водночас у цій справі позивач звернулася із відповідною заявою лише у квітні 2024 року, тобто майже через чотири роки після спливу встановленого строку, що суттєво перевищує межі розумного строку, навіть з урахуванням факту затримання та перебування особи в СІЗО.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують наявність поважних причин чому ОСОБА_1 не звернулась до суду першої інстанції не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 січня 2025 року без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Оскільки Київський апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 січня 2025 року без змін, розподіл судових витрат у зв`язку зі сплатою судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Симоненком Дмитром Євгеновичем- залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна