Справа № 167/1297/24
Номер провадження 2/167/78/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2025 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючої судді Шептицької Н.В.,

з участю:

секретаря судового засідання Ващук О.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Хобти С.Г.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Каліщука В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистою приватною власністю в порядку поділу майна подружжя,

в с т а н о в и в:

1.Стислий виклад позовних вимог та заперечення на них.

Позовні вимоги.

25.12.2024 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права особистою приватною власністю в порядку поділу майна подружжя (ас 2-9 т1), мотивуючи свої вимоги тим, що з 26.05.2000 року по 06.08.2024 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою і придбав в цей період майно:

- житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 11 063,00 грн,

відповідно до договору купівлі-продажу від 20.09.2003 року (далі Будинок);

- земельну ділянку площею 0,31 га, з яких: 0,28 га землі сільськогосподарських угідь; 0,03 га під будівлями і спорудами, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору дарування від 20.09.2003 року (далі Земельна ділянка).

Позивач змінив площу якісних характеристик Земельної ділянки та їх цільового призначення, розділивши на: 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); 0,06 га для ведення підсобного сільського господарства.

Будинок було придбано за особисті кошти позивача, отримані від продажу належної йому на праві приватної власності однокімнатної квартири АДРЕСА_2 . Договір купівлі-продажу вказаної квартири був укладений 18.07.2003 року за 11 687,00 грн, тобто фактично еквівалентний сумі проданої однокімнатної квартири, що вказаний вище.

Земельна ділянка була подарована позивачу, а тому є його особистою приватною власністю.

Сторони не дійшли згоди щодо добровільного розподілу спільного майна подружжя, тому позивач просить визнати за ним право особистої приватної власності на Будинок і Земельну ділянку, а також стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, що складаються зі сплати судового збору.

Відзив (заперечення) на позовну заяву.

22.01.2025 року відповідач подала Відзив на Позовну заяву (ас 136-144 т1), згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , мотивуючи свої заперечення тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з позивачем з 26.05.2000 року по 06.08.2024 року і за час спільного подружнього життя набули багато різного майна, в т.ч. Будинок і Земельну ділянку, які були придбані за спільні кошти.

Відповідач з 2000 по 2003 роки працювала на різних посадах, в 2007 році отримувала доходи у вигляді грошової допомоги з центру зайнятості, до 11 кварталу 2008 року працювала у МПП «Ортеол». В інші період перебувала в декреті, займалася доглядом за дітьми, вела домашнє господарство, допомогала по роботі позивачу.

В квартирі АДРЕСА_2 спільними зусиллями був зроблений ремонт і за частину коштів від продажу цієї квартири позивач придбав токарний станок за 5 000,00 гривень.

Будинок був придбаний за значно вищою ціною, ніж та, що вказана в договорі купівлі-продажу. Про те, що земельна ділянка була набута не за договором купівлі-продажу, а за договором дарування, відповідач дізналася значно пізніше, оскільки всіма юридичними формальностями займався позивач, якому вона повністю довіряла.

Протягом спільного подружнього життя їх родина спільними зусиллями та коштами займалася реконструкцією Будинку, збільшивши його загальну і житлову площу, проведено заміну комунікацій, зроблено капітальний ремонт, а на земельній ділянці проводилася культивація, насаджено сад, підвищено родючість, зроблено благоустрій та озеленення. Внаслідок таких змін зросла вартість Будинку і Земельної ділянки.

Вказані обставини у сукупності є свідченням того, що Будинок і Земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя сторін, а тому це є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідь на Відзив на Позовну заяву.

14.02.2025 року представник позивача подав заяву (ас 222-227 т1), згідно якої відповідач не навела жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що вона мала хоча б якесь відношення до спільного фінансування купівлі Будинку.

Заперечення на Відповідь на Відзив на Позовну заяву.

05.03.2025 року представник відповідача подав заперечення (ас 23-27 т2), згідно якого позивач не надав доказів, що Будинок був придбаний виключно за кошти, що були отримані позивачем від продажу належної йому квартири в місті Луцьку. Крім того, вартість Будинку за період спільного подружнього життя сторін значно збільшилась за рахунок спільних зусиль родини ОСОБА_3 , а тому, окрім іншого, є їх спільною сумісною власністю.

Додаткові пояснення.

06.03.2025 року представник позивача подав додаткові пояснення (ас 32-37 т2), згідно яких він надає правову оцінку доказам сторони відповідача.

2.Рух справи в суді.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2025 року, справу передано на розгляд головуючому судді Шептицькій Н.В. (ас 109 т1), яка ухвалою від 26.12.2024 року прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила загальне позовне провадження, призначила підготовче засідання (ас 110-111 т1), яке ухвалою суду від 21.01.2025 року було відкладено (ас 134-135 т1), яке ухвалою суду від 17.02.2025 року було відкладено (ас 231 т1).

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 07.03.2025 року підготовче провадження було закрито і справа призначена до судового розгляду по суті (ас 55-58 т2).

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 10.04.2025 року у задоволенні клопотання представника позивача про виклик свідків було відмовлено (ас 95, 101-102 т2).

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 28.05.2025 року розгляд справи було відкладено (ас 142 т2).

Датою прийняття рішення у цій справі є 02.07.2025 року - дата складення повного судового рішення.

3.Процесуальна позиція учасників справи при розгляді справи в судовому засіданні.

Сторона позивача в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги з підстав, зазначених у Позові, Відповіді на відзив на Позовну заяву та Додаткових поясненнях.

Сторона відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у Відзиві на Позовну заяву та Запереченнях на Відповідь на Відзив на Позовну заяву.

4.Встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази на їх підтвердження.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд установив таке.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.05.2000 року по 06.08.2024 року і від спільного подружнього життя народилося троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дані обставини, окрім пояснень сторін, підтверджуються: рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 06.08.2024 року по справі №167/620/24 (ас 13 т1), Свідоцтвом про народження ОСОБА_7 (ас 146 т1), Свідоцтвом про народження ОСОБА_5 (ас 147 т1), ОСОБА_8 (ас 148 т1).

Встановлено, що загальний розмір офіційних доходів ОСОБА_1 за період з 01.01.2000 року по 31.12.2003 року становив 23 814,55 грн (ас 14-15 т1), а в період з 01.01.2004 року по 31.12.2010 року 22 055,21 грн (ас 16-18 т1).

Встановлено, що загальний розмір офіційних доходів ОСОБА_2 за період з 01.01.2000 року по 31.12.2003 року становив 1 493,99 грн, а в період з 01.01.2004 року по 31.12.2014 року - 78 667,12 грн (ас 153-156 т1).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 18.07.2003 року, ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_9 купив квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 23,7 м2 за 11 687,00 гривень (ас 19, 20 т1).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 20.09.2003 року, ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_1 купив за 11 063,00 грн житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , житлова площа 16,4 м2, загальна площа 47,3 м2, на земельній ділянці розташовані господарські та побутові будівлі і споруди: сарай, сарай, вбиральня, огорожа, колодязь (ас 21, 161-166 т1).

Згідно договору дарування земельної ділянки від 20.09.2003 року, ОСОБА_10 подарував, а ОСОБА_1 прийняв в дар земельну ділянку площею 0,31 га, з яких згідно якісної характеристики земель: сільськогосподарських угідь 0,28 га, будівлі і двори 0,03 га. Місце розташування земельної ділянки: АДРЕСА_1 . Дар цей сторони оцінюють в сумі 4 168,32 гривень (ас 22 т1).

Згідно Витягу з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.06.2014 року, за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 зареєстрована земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га (ас 23 т1), що також підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (ас 25-29 т1).

Згідно Витягу з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.06.2014 року, за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 зареєстрована земельна ділянка для ведення підсобного сільського господарства, площею 0,06 га (ас 24 т1), що також підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (ас 30-35 т1).

Згідно будівельного паспорта за 2014 рік, була проведена реконструкція житлового будинку та будівництво господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок якої житлова площа Будинку 121,3 м2, загальна площа Будинку 168,2 м2 (ас 36-45 т1).

Згідно Звіту про експертну грошову оцінку, станом на 11.12.2024 року ринкова вартість (без урахування ПДВ) земельної ділянки площею 0,2500 га становить 102 010, 00 гривень (ас 46-62 т1).

Згідно Звіту про експертну грошову оцінку, станом на 11.12.2024 року ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0600 га становить 73 100,00 гривень (ас 63-79 т1).

Згідно Звіту про оцінку майна: Житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, загальною площею 168,2 м2 та житловою площею 121,3 м2, розташований на земельній ділянці 2500 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 11.12.2024 року ринкова вартість Будинку становить 132 120,00 гривень (ас 81-103 т1).

Згідно Будинкової книги, в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 з 23.09.2003 року, ОСОБА_5 з 28.01.2009 року, ОСОБА_6 з 10.01.2012 року (ас 157-159 т1).

В 2004 році були виготовлені Технічні умови №4371 на газифікацію житлового будинку і літньої кухні за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,3 м2 (ас 167-171 т1).

В 2010 році був виготовлений Робочий проект на приєднання до електричних мереж електроустановок житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (ас 173-174 т1).

В 2014 році була виготовлена проектна документація та проведена газифікація житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (ас 175-181 т1).

Згідно Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, 18.08.2014 року ОСОБА_1 повідомив Державну інспекцію архітектури та містобудування України про реконструкцію житлового будинку та будівництво господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (ас 184-190 т1).

Згідно Технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа будинковолодіння становить 157,8 м2, з яких: житлова 113,9 м2, допоміжна 43,9 м2 (ас 197-204 т1), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав від 21.10.2024 року (ас 205 т1), і його ринкова вартість (без врахування ПДВ 20%) станом на 12.11.2024 року становить 1 648 108 грн (ас 207 т1).

З пояснень допитаних в судовому засіданні свідків: ОСОБА_11 (17.06.2025 року), ОСОБА_12 (04.06.2025 року), ОСОБА_13 (17.06.2025 року), ОСОБА_14 (17.06.2025 року) вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі і після продажу квартири АДРЕСА_2 , яка була куплена ОСОБА_1 за кошти, що надали батьки та інші його рідні, оскільки він на той час не мав власних заощаджень, тимчасово оселилися в будинку батьків позивача. Після купівлі будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , сторони разом з сином ОСОБА_15 вселилися в даний будинок і почали там постійно проживати. Десь в 2009-2010 році сторони власними силами і з допомогою родини розпочали реконструкцію будинку: розширили його загальну і житлову площу, провели та оновили всі необхідні комунікації (газо-, водо-, електропостачання, опалення тощо), побудували нові господарські споруди, зробили внутрішні ремонтні роботи, купили меблі тощо. Реконструкцію будинку фактично було завершено в 2014 року і після цього почали виготовляти необхідні документи для юридичного оформлення проведеної реконструкції. Кошти на реконструкцію будинку сторонами зароблялися власними силами, зокрема сторони обробляли земельні паї, що належали бабі і діду позивача, який, як і відповідачка, ніколи не були у встановленому законодавством порядку зареєстровані як суб`єкти (будь-якої) підприємницької діяльності: вирощували картоплю, сіяли пшеницю тощо. Відповідачка, окрім ведення домашнього господарства та народженням ще двох дітей і їх доглядом та вихованням, також активно приймала участь в обробці земельних паїв: саджала та перебирала картоплю, керувала трактором тощо, і у проведенні реконструкції будинку: допомогала найманим робітникам, варила їм їсти, прибирала.

5.Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини стосуються поділу майна подружжя ОСОБА_3 та визнання за одним із них ОСОБА_1 права особистої власності на нього у порядку поділу майна подружжя.

6.Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основолопожних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі (стаття 5 Цивільного кодексу України).

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Як вбачається з досліджених письмових доказів, правовідносини щодо набуття у власність Будинку і Земельної ділянки у цій справі виникли в 2003 році, коли позивачем був підписаний договір купівлі-продажу будиноковолодіння і прийнята в дар земельна ділянка, тобто під час дії КпШС України та Закону України «Про власність».

Крім того, як вбачається з показань свідків та досліджених письмових доказів реконструкція спірного Будинку розпочалася в 2009-2010 роках.

Отже, до спірних правовідносин (визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя) підлягають застосуванню, як норми КпШС України та Закон «Про власність», так і норми СК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року.

За статтею 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Відповідно до статті 22 КпШС України майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні норми містить стаття 60 СК України, який діє з 01 січня 2004 року).

Згідно із статтею 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу (аналогічні норми містить стаття 70 СК України).

У статті 24 КпШС України зазначено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним в дар під час шлюбу або в порядку спадкування є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взяття, тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Згідно ст.25 КпШС України, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час

шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або

грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути

визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (чинному на дату виникнення спірних правовідносин) роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Спільною сумісною власністю подружжя можуть бути, в тому числі, квартири, жилі і садові будинки.

Приписами статті 57 СК України визначено, яке майно, хоч і набуте під час існування шлюбу між сторонами, слід вважати особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Крім того, у справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус як особистої власності одного з подружжя, так спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус, зокрема, спільної власності подружжя.

Крім того, згідно ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

6. Висновки суду.

Проаналізувавши пояснення сторін та зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що в період перебування у шлюбі сторонами був придбаний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , житлова площа 16,4 м2, загальна площа 47,3 м2, на земельній ділянці розташовані господарські та побутові будівлі і споруди: сарай, сарай, вбиральня, огорожа, колодязь, за 11 063,00 гривень.

Сторона позивача в судовому засіданні не довела належними, достовірними і достатніми доказами, що із загальної суми коштів - 11 063,00 грн, витрачених на придбання спірного будинку, всі вони були особистими коштами позивача, отриманими ним за відчуження квартири, яка належала йому на праві особистої власності.

Крім цього, суд бере до уваги пояснення сторін і показання свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , що спірний будинок придбавався для постійного проживання сторін та їх дітей, а не як особиста власність ОСОБА_1 для його одноосібного проживання у ньому.

Також, аналізуючи сумарний рівень офіційних доходів станом на 20.09.2003 року як позивача, так і відповідача, суд констатує, що рівень цих доходів позивача значно перевищує рівень доходів відповідача. Але також суд приймає до уваги те, що позивач 13.08.2003 року сплатив 5 000,00 грн за токарний станок (ас 160 т1), тобто після продажу належної йому квартири і до підписання договору купівлі-продажу спірного будинковолодіння, а відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 народила сина ОСОБА_16 , тобто протягом 2002 року була вагітна, а після народження дитини займалася його доглядом і веденням домашнього господарства, тобто з поважних причин не працювала і, як наслідок, не отримувала заробітну плату або інший дохід.

Крім того, в судовому засіданні встановлено з пояснень сторін, показань свідків і письмових доказів, що з 2009-2010 років по 2014 рік Будинок був реконструйований з дерев`яного на цегляний і його загальна площа збільшилася з 47,3 м2 до до 157,8 м2 (ас 205 т1), тобто більше ніж в три рази, а житлова площа збільшилася з 16,4 м2 до 113,9 м2, тобто більше ніж в сім разів, і, відповідно збільшилася його ринкова вартість, як з урахуванням оцінки, наданої позивачем (ас 80 т1), так і з урахуванням оцінки, наданої відповідачем (ас 207 т1).

Аналізуючи сумарний рівень офіційних доходів в період з 01.01.2009 року по 31.12.2014 року, як позивача, так і відповідача, суд констатує, що рівень цих доходів відповідача значно перевищує рівень доходів позивача. Але, окрім того, суд приймає до уваги пояснення сторін і показання свідків, що основним джерелом, хоча і не офіційним, доходів позивача і відповідача були кошти, отримані внаслідок праці по обробці земельних паїв. При цьому, розмежувати ступінь і рівень вкладення в цю працю позивача і відповідача (хто більше, а хто менше) не вбачається можливим і, на думку суду, він є рівнозначним. Також важливим внеском в загальний рівень доходів сторін суд вважає народження відповідачем після 2008 року ще двох дітей, догляд за ними та їх виховання, а також ведення домашнього господарства.

Вказані обставини у сукупності виключають підстави, передбачені як КпШС України, так і СК України, для визнання спірного Будинку особистою власністю позивача, оскільки реєстрація прав на нього лише на ім`я ОСОБА_1 не спростовує презумпцію належності Будинку до спільної сумісної власності подружжя і сторона позивача не довела, що Будинок був придбаний і капітально реконструйований позивачем у шлюбі, але за виключно особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно Будинок стороною позивача не була спростована.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що у позові в частині вимог про визнання права особистої власності на Будинок слід відмовити за недоведеністю позовних вимог в цій частині.

Щодо вимог позивача про визнання права особистої власності на Земельну ділянку, то суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також

одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є

власністю кожного з них.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що позивач в період шлюбу з відповідачем отримав Земельну ділянку в дар, договір дарування від 20.09.2003 року відповідачем не оспорюється і не оскаржується, а тому позивач в силу закону є її власником.

Право власності позивача на цю Земельну ділянку відповідачем не оспорюється, не порушується і не невизнається та не оскаржується, а процесуальне заперечення на позовну заяву не є підставою, в розумінні вимог ст.392 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на Земельну ділянку в порядку захисту права власності.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що у позові в цій часині вимог слід відмовити за безпідставністю цих позовних вимог.

7.Розподіл судових витрат між сторонами.

Враховуючи ту обставину, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю, то судові витрати, понесені позивачем при сплаті судового збору, слід залишити за ним, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 83, 141, 223, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистою приватною власністю в порядку поділу майна подружжя відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_2 .

Дата складення повного тексту рішення суду: 02.07.2025 року.

Головуючий суддя Шептицька Н.В.