Справа № 761/3887/25
Провадження № 2/761/5008/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Широковій С.Е.,

за участі:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Рура Н.В.,

представника третьої особи: Дубровської І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», третя особа: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання припиненими правовідносин, припиненим договору іпотеки та скасування записів у реєстрах -

встановив:

28.01.2025 до Шевченківського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивач), підписана її представником - адвокатом Мневець О.М., який діє на підставі ордеру, до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», відповідач), третя особа: Департамент з питань реєстрації виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Департамент КМР (КМДА), третя особа), про визнання припиненими правовідносин, припиненим договору іпотеки та скасування записів у реєстрах.

У позовних вимогах позивач просить:

- визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором №K2S4GK00260053, укладеним 30.05.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 ;

- визнати припиненим договір іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 30.05.2007 року між ОСОБА_3 та АТ КБ «ПриватБанк»;

- скасувати запис про іпотеку № 31936740 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іпотеки, реєстраційний номер іпотеки у Державному реєстрі іпотек № 5053168 - квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати запис про обтяження № 31936704 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 5044798 квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , останній 30.05.2007 уклав з КБ «ПриватБанк» кредитний договір. Для забезпечення виконання зобов`язань за цим договором між банком та її чоловіком також було укладено договір іпотеки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з рішенням суду від 14.08.2014 шлюб між позивачем та ОСОБА_3 розірвано.

У 2016 році банк звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості до позивача, як поручителя, та її чоловіка, однак рішенням Апеляційного суду м.Києва від 19.10.2016 позов в частині вимог до позивача як поручителя залишено без задоволення у зв`язку із заміною валюти кредиту без згоди поручителя.

Судами також розглядалась справа за позовом позивача до її колишнього чоловіка про поділ майна подружжя. На підставі рішення суду першої інстанції, яким їй на праві особистої приватної власності було виділено квартиру, вона у травні 2019 року здійснила реєстрацію свого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - ДРРП на нерухоме майно), хоча у подальшому рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанції рішення суду першої інстанції у цій частині було скасовано.

У квітні 2021 року колишній чоловік позивача помер, у зв`язку з чим, як вважає позивачка, зобов`язання за договором кредиту та договором іпотеки припинились. Вона не може відповідати за договором кредиту, оскільки у вимогах банку до неї як поручителя було відмовлено і ця порука припинена, а за договором іпотеки вона не є іпотекодавцем. Більш того, після смерті її колишнього чоловіка спадкова справа не заводилась, спадкоємці відсутні. Наявність в ДРРП на нерухоме майно записів про наявність іпотеки від 30.05.2007 та відповідного обтяження порушують її права як співвласника квартири.

03.04.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Хитрової Л.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні вимог позивача. Позиція обґрунтована тим, що зобов`язання з повернення кредитних коштів, отриманих згідно з кредитним договором від 30.05.2007, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», не виконані, а стягнута на підставі судового рішення заборгованість не сплачена. За кредитні кошти, отримані позичальником у шлюбі, було придбано квартиру АДРЕСА_2 , яку передано в іпотеку. Позивачка була обізнана про отримання кредиту та передачу квартири у іпотеку, надавала свою письмову згоду у договорі кредиту. У справі за позовом позивачки до колишнього чоловіка ОСОБА_3 про поділ майна подружжя постановою Верховного Суду від 31.10.2024 залишено без змін постанову апеляційного суду в частині відмови у визнанні за нею права приватної власності на іпотечну квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, відомості про наявність заведеної спадкової справи відсутні, строк пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника не сплинув, оскільки жодна особа свідоцтво про право на спадщину не отримувала, відповідач пред`явив претензію кредитора шляхом її направлення до Восьмої київської державної нотаріальної контори. ОСОБА_3 був і боржником за договором кредиту і іпотекодавцем за договором іпотеки, підстави для визнання припиненими зобов`язань за цими договорами відсутні, записи в ДРРП на нерухоме майно про іпотеку та про обтяження є чинними і скасуванню не підлягають.

04.04.2025 до суду від представника третьої особи - Департаменту з питань реєстрації КМР (КМДА) Дубровської І.О. надійшли пояснення на позов, в яких висловлено прохання залишити без задоволення позовні вимоги в частині скасування в ДРРП на нерухоме майно записів про іпотеку №31936740 та заборону відчуження об`єкта №5044798. Позиція обґрунтована тим, що державним реєстратором Департаменту прийнято рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_2 за її заявою на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21.03.2019 у справі №761/31747/16. Оскільки в архівній складовій частині реєстру: Єдиному реєстрі заборон відчуження та Державному реєстрі іпотек, щодо вказаної квартири були відповідні записи, то державним реєстратором вони були актуалізовані шляхом перенесення до розділу про об`єкт нерухомого майна.

10.04.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Мневець О.М., надійшла відповідь на відзив відповідача, у якій він просить відхилити заперечення відповідача та задовольнити позов. Зокрема, вказує, що про наявність спадкоємців ОСОБА_3 , які фактично прийняли спадщину після його смерті, оскільки були зареєстровані з ним на час смерті за однією адресою і не подавали заяв про відмову від спадщини, АТ КБ «ПриватБанк» було відомо ще з дня винесення Київським апеляційним судом ухвали від 19.07.2023 у справі №761/31747/16-ц про залучення правонаступників ОСОБА_3 . Оскільки про факт смерті ОСОБА_3 банку стало відомо не пізніше 29.06.2022, що підтверджено ухвалою апеляційного суду про задоволення клопотання представника ОСОБА_2 про витребування доказів, з документальним підтвердженням наявності спадкоємців померлого - не пізніше 19.07.2023, а натомість банк звернувся до Восьмої Київської державної нотаріальної контори з кредиторською вимогою 24.03.2025, то відповідно банком пропущено 6-ти місячний строк на пред`явлення своїх вимог до спадкоємців. З огляду на те, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , то його зобов`язання перед банком припинились.

Також представником позивача направлено до суду відповідь на пояснення третьої особи, в якій він просить відхилити заперечення.

У судовому засіданні, яке відбулось 11.06.2025 року представник позивачки - адвокат Мневець О.М, позов підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ньому. Звернув увагу, що позивачка не є спадкоємцем ОСОБА_3 у зв`язку з припиненням шлюбних відносин; спадщина не прийнята; відсутні особи, які б мали відповідати за боргові зобов`язання; відносини на підставі кредитного договору припинені. Позивачка вважає, що половина квартири належить їй на праві власності, оскільки придбана у шлюбі, з позовом про визнання права власності не зверталась, спадкова справа не заводилась.

Представник відповідача - Рура Н.В. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила з підстав, наведених у відзиві. Наголосила, що позов спрямований на уникнення від виконання боргових зобов`язань, іпотека зберігається після смерті іпотекодавця, позивач фінансовий поручитель, підстави для припинення договору іпотеки відсутні, кредитор не є відмінним від іпотекодавця, права позивачки не є порушеними.

Представник третьої особи - Дубровська І.О. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні заявлених вимог та пояснила, що у травні 2019 року було звернення позивачки про виконання рішення суду та реєстрацію за нею права власності на квартиру; у подальшому рішення суду було скасовано, право власності припинено, однак ніхто не звертався за виконанням рішення; на даний час по Реєстру речових прав власником квартири є ОСОБА_2 .

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, ч.4, ч.5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.5 ст.82 ЦПК України).

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.3, ч.4 ст.263 ЦПК України).

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, врахувавши їх процесуальні заяви, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Судом встановлено наступне.

22.09.2001 між позивачкою та ОСОБА_3 у відділі реєстрації актів громадянського стану Харківського району м.Києва було зареєстровано шлюб за актовим записом №480.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 14.08.2014 у справі №761/19280/14-ц, яке набрало законної сили, вказаний шлюб було розірвано та після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_2 залишено « ОСОБА_2 ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією актового запису про смерть №9200 від 14.04.2021, в якій вказано про видачу свідоцтва НОМЕР_1 . Також дана обставина була встановлена при розгляді судової справи №761/31747/16 (ухвалою апеляційного суду від 19.07.2023 залучено правонаступників ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ).

Під час перебування позивачки у зареєстрованому шлюбі, а саме: 30.05.2007 між її чоловіком ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № K2S4GK00260053, з п.7.1 якого вбачається, що банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 30.05.2007 по 29.05.2027 у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 182 439,60 доларів США на наступні цілі: купівлю житла 152 000,00 доларів США, а також у розмірі 30 439,60 доларів США на сплату страхових платежів, у випадку та порядку, передбачених договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості.

Згідно з п.7.3 кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека наступного об`єкта: 3-х кімнатна квартира, АДРЕСА_1 .

Після пунктів 8.1, 8.2 договору міститься «Згода», у якій зазначено, що ОСОБА_2 дає згоду на укладення позичальником кредитного договору № K2S4GK00260053 від 30.05.2007, одержання позичальником кредитних коштів та їхнього використання відповідно до умов зазначеного договору, а також надання ним у заставу/іпотеку ПриватБанку будь-якого майна, що належить їй на праві спільної власності з позичальником (у тому числі: 3-х кімнатна квартира, місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), з метою забезпечення виконання зобов`язань по зазначеному кредитному договору. У вказаній згоді міститься рукописне зазначення П.І.Б. ОСОБА_2 та підпис.

Того ж дня 30.05.2007 між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (далі - КМНО) Марченко М.Ф., номер в реєстрі №1398, згідно з п.33.2 якого за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором № K2S4GK00260053 від 30.05.2007, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем по поверненню кредиту у 182 439,60 доларів США на строк з 30.05.2007 по 29.05.2027. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: трьохкімнатна квартира загальною площею 63,20 кв.м., житловою площею 44,70кв.м., предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Марченко М.Ф. за реєстровим номером №1393 від 30.05.2007, предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 30.05.2007, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 з метою виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язувалась солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором.

Обставини того, що між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 30.05.2007 було укладено кредитний договір на суму 182 439,60 доларів США, а також того, що між цим банком та ОСОБА_2 30.05.2007 було укладено договір поруки в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, було встановлено, при розгляді справи №753/3514/16-ц за позовом банку до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З тексту рішення Апеляційного суду м.Києва від 19.10.2016 вбачається, що у лютому 2016 року банк звернувся з позовом до Дарницького районного суду м.Києва, який 21.07.2016 ухвалив рішення про стягнення з відповідачів 113 674,38 євро, що еквівалентно станом на 16.01.2016 - 2 999 866,89 грн заборгованості за кредитним договором. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 19.10.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї заборгованості скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові до неї. При розгляді даної справи судом було встановлено, що згідно заяви ОСОБА_3 від 30.10.2008 вказаний кредитний договір переведено з валюти долар США на валюту євро. Розмір кредиту після конвертації склав 134 496 євро 82 центи, що погоджено додатковою угодою № 1 до кредитного договору. За матеріалами справи, поручитель ОСОБА_2 не повідомлялась та не давала згоди на конвертацію валюти за кредитом, а відтак не вбачалось підстав для стягнення заборгованості з поручителя солідарно з боржником.

Дані обставини були предметом дослідження і при розгляді судової справи №761/31747/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Текстом постанови Верховного Суду від 31.10.2024 у цій справі підтверджується, що у вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась із вказаним позовом до Шевченківського районного суду м.Києва, який рішенням від 21.03.2019 позов задовольнив та визнав за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 63,20 кв. м, житловою площею 44,70 кв. м, та на автомобіль ToyotaYaris, сірого кольору, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 . Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, а позивачка довела факт придбання за особисті кошти квартири та автомобіля.

Дане рішення було оскаржено до суду апеляційної інстанції особою, яка не брала участі у справі - АТ КБ «ПриватБанк». Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.07.2023 до участі у справі залучено правонаступників ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . За результатами перегляду справи Київський апеляційний суд постановою від 18.10.2023 апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2019 скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовив. Верховний Суд, переглядаючи справу за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 , вказану скаргу задовольнив частково, постанову апеляційного суду від 18.10.2023 в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру залишив без змін, а в частині визнання права особистої приватної власності на автомобіль ToyotaYaris постанову апеляційного суду - скасував, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2019 в цій частині залишив в силі.

Залишаючи без змін постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання особистої приватної власності ОСОБА_2 на квартиру, Верховний Суд вказав, зокрема на обґрунтованість висновку апеляційного суду про відсутність фактичного спору між подружжям про поділ майна та спрямованість поданого позову на уникнення сплати боргу боржником (чоловіком позивача) або ж ускладнення виконання судового рішення про стягнення боргу. Апеляційним судом враховано, що спірна квартира придбана за кредитні кошти та є предметом іпотеки, що виключає придбання позивачкою квартири за свої особисті кошти. У кредитному договорі від 30.05.2007 № К284СК00260053 ОСОБА_2 , надаючи згоду на укладання її чоловіком ОСОБА_3 кредитного договору та передачу в іпотеку банку квартири, також вказувала, що це майно належить їй з позичальником на праві спільної сумісної власності. Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачкою не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірну квартиру, набуту ними в період шлюбу, та не доведено належними та допустимими доказами придбання майна за її особисті кошти. Апеляційним судом також враховано, що позов у цій справі подано після ухвалення Дарницьким районним судом м. Києва рішення від 21.07.2016 у справі № 753/3514/16-ц про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 30.05.2007 № К284СК00260053 у розмірі 113 674, 38 євро, що еквівалентно 2 999 866, 89 грн. Касаційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником, а за спільним зобов`язанням подружжя відповідає спільним майном. Досліджені апеляційним судом докази, а також встановлені у справі №753/3514/16-ц обставини дають достатні підстави для висновку, що цільове призначення кредиту за кредитним договором від 30.05.2007 № К284СК00260053 - на придбання трикімнатної квартири.

Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №263776401, сформованої 30.06.2021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яку позивачкою долучено до позову, підтверджується, що квартира АДРЕСА_2 складається з 3-х кімнат, загальна площа 63,20 кв.м, житлова 44,7 кв.м., була зареєстрована за нею ( ОСОБА_2 ) державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації КМР (КМДА) Тараненко О.О. 23.05.2019 на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Києва у справі №761/31747/16-ц (провадження 2/761/241/2019), виданого 21.03.2019, тобто до того як законність та обґрунтованість цього рішення була перевірена судами апеляційної та касаційної інстанцій. В розділи «Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки» та «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень» державним реєстратором під № 31936740 перенесено дані про зареєстровану іпотеку за №5053168 від 31.05.2007 (відомості до 01.01.2013 - державний реєстр іпотек, підстава реєстрації - договір іпотеки, серія та номер - 1398, виданий 30.05.2007, видавник - ПН КМНО Марченко М.Ф., строк виконання зобов`язання - 29.05.2027, розмір основного зобов`язання - 182 439,60 доларів США, іпотекодавець - ОСОБА_8 , іпотекодержатель - ЗАТ КБ «ПриватБанк») під №31936704 перенесено дані про наявність зареєстрованого обтяження №5044798 від 30.05.2007 (відомості про реєстрацію до 01.01.2013 - Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, суб`єкт обтяження - особа, майно якої обтяжується ОСОБА_3 , вид обтяження - заборона на нерухоме майно, підстава реєстрації - договір іпотеки квартири, серія та номер - 1398, виданий 30.05.2007, видавник - ПН КМНО Марченко М.Ф.).

Аналогічні відомості містяться і у долученій представником третьої особи до пояснень на позов Інформації з реєстрів станом на 02.04.2025 по об`єкту нерухомого майна №000.

Як встановлено з наявних у матеріалах доказів, колишній чоловік позивачки - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Інформаційною довідкою від 09.03.2023 Першої Київської державної нотаріальної контори, яку позивачкою долучено до позову, підтверджується, що у спадковому реєстрі інформація по запиту « ОСОБА_3 » відсутня. Дана обставина не заперечувалась сторонами при розгляді справи.

Разом з тим, під час розгляду судами Київським апеляційним судом справи №761/31747/16 про поділ майна подружжя ухвалою від 19.07.2023, в якості правонаступників померлого ОСОБА_3 до участі у справі було залучено ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що підтверджується змістом постанови Верховного Суду від 31.10.2024.

Зі змісту ухвал Київського апеляційного суду від 19.07.2023, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 18.10.2023 у справі 761/31747/16-ц, які оглянуті судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень при розгляді даної справи, вбачається, що вказаних правонаступників залучено до участі у справі з огляду на те, що вони були зареєстровані з ОСОБА_3 за однією адресою на момент його смерті, із заявами про відмову від прийняття спадщини не звертались, у силу положень статті 1261 ЦК України, ч.3 ст.1268 ЦК України є спадкоємцями першої черги та вважаються такими, що прийняли спадщину після спадкодавця ОСОБА_3

АТ КБ «ПриватБанк» за вих.№81201К2S4L478 від 24.03.2025 на адресу Восьмої Київської державної нотаріальної контори склав претензію кредитора в порядку ст.1281 ЦК України, боржник ОСОБА_3 , у якій банк просить повідомити чи заводилась спадкова справа, включити вимоги банку до спадкової маси, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості.

Отже, дослідженими судом доказами підтверджується, що позивачка ОСОБА_2 була обізнана про передачу в іпотеку банку квартири АДРЕСА_2 з моменту укладення її чоловіком ОСОБА_3 кредитного договору K2S4GK00260053 від 30.05.2007, за яким кошти надавались на придбання житла, а про згоду на отримання кредиту та передачу в іпотеку саме вказаної квартири вона зазначила письмово безпосередньо на останньому аркуші кредитного договору.

Щодо посилань позивачки на те, що правовідносини між ОСОБА_3 за кредитним договором від 30.05.2007 з обтяженням по іпотеці квартири мають бути припиненими внаслідок його смерті, суд приходить до висновку, що така позиція не узгоджується з положеннями законодавства.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України).

Згідно з ч.1, ч.2 ст.73 СК України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (ч.1 ст.608 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Право застави припиняється у разі, зокрема, припинення зобов`язання, забезпеченого заставою (п.1 ч.1 ст.593 ЦК України).

Підстави припинення іпотеки визначені ст.17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належить: - припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;- з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.23 вказаного Закону у редакції, яка діяла на час смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. У разі видачі заставної перехід права власності на предмет іпотеки не допускається до повного задоволення вимоги за заставною, крім переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування чи правонаступництва.

Згідно зі ст.1281 ЦК України, в редакції, що діяла на 11.04.2021, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч.2 і ч.3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

За ст.1282 ЦК України в редакції на 11.04.2021 спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Як встановлено судом, зобов`язання за основним договором - кредитним договором від 30.05.2007, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , на момент смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ним не виконано, строк виконання зобов`язання визначено договором до 29.05.2027. Договір іпотеки квартири від 30.05.2007, укладено між цими ж сторонами, на термін - до повного виконання Іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього. Боржник за кредитним договором та заставодавець за договором іпотеки квартири у цій справі були поєднані у одній особі - ОСОБА_3 .

Виходячи зі змісту статей 1218, 1219 ЦК України зобов`язання боржника за кредитним договором та договором іпотеки не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Сплив визначених ст.1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Судувід 17.04.2018 у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18). Проте, у даній справі таких обставин не встановлено.

З огляду на встановлені судом обставини та наведені наведених вище норми права, суд приходить до висновку, що у випадку смерті боржника за кредитним договором його права й обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, отже у разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Схожі висновки викладені Верховним Судом у постанові від 26.10.2022 у справі № 195/1369/21 (провадження № 61-6588св22)

Судом не встановлено підстав для висновку про припинення основного зобов`язання - кредитного договору від 30.05.2007, у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_3 , оскільки у справі №761/31747/16 про поділ майна подружжя судами встановлено наявність правонаступників після його смерті, які в силу закону вважаються такими, що прийняли спадщину і не відмовились від неї.

Відповідно відсутні підстави, визначені ст.17 Закону України «Про іпотеку», для висновку про припинення іпотеки, у тому числі через припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Ця стаття не містить такої підстави для припинення зобов`язання як смерть іпотекодавця.

З огляду на положення ч.3 ст.23 вказаного Закону спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Це положення кореспондується з ч.1 ст.1282 ЦК України, за яким спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

У даній справі, як встановлено судом, боржник за кредитним договором та іпотекодавець за договором іпотеки (майновий поручитель) були поєднані в одній особі ОСОБА_3 .

Щодо посилання позивачки на те, що АТ КБ «ПриватБанк» на час звернення її з позовом до суду позбавлений права вимоги за основним та додатковим зобов`язанням і такі зобов`язання припинились, оскільки позичальник помер, а банк не пред`явив кредиторську вимоги, то суд приходить до висновку, що такі доводи не ґрунтуються на положеннях законодавства.

Відповідно до ст.1296 ЦК України Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Однак, в силу положень ч.2 ст.1281 ЦК України, в редакції, яка діяла на 11.04.2021, кредитор спадкодавця може пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше 6 (шести) місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. На час розгляду справи сторонами не заперечувалось, що спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_3 не відкривалась і свідоцтва на спадщину не видавались, хоча і є особи, які в силу закону належать до спадкоємців першої черги, від прийняття спадщини не відмовились і залучались апеляційним судом як правонаступники померлого у справі №761/31747/16.

Отже, хоча ст.1296 ЦК України передбачає право спадкоємця одержати свідоцтво про право на спадщину, а його відсутність не позбавляє права на спадщину, проте ч.2 ст.1281 ЦК України передбачає початок відліку строку на пред`явлення кредитором спадкодавця вимоги до спадкоємців саме з дня одержання свідоцтва на спадщину.

Більш того, оскільки ОСОБА_2 не є спадкоємцем щодо майна її колишнього чоловіка ОСОБА_3 , то питання щодо своєчасності пред`явлення чи не пред`явлення банком кредиторської вимоги до його спадкоємців на майно, яке входить до спадкової маси, може бути предметом дослідження у спорі між кредитодавцем (кредитором, іпотекодержателем) та спадкоємцями позичальника (боржника, іпотекодавця) у випадку його виникнення.

З огляду на викладене, правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання припиненим зобов`язань за договорами, укладеними 30.05.2007 між ОСОБА_3 та АТ КБ «ПриватБанк», а саме за: кредитним договором № К284СК00260053 та договором іпотеки квартири, відсутні.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про скасування запису про іпотеку №31936740 у ДРРП на нерухоме майно та запису про обтяження №31936704 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, то нею в позові взагалі не зазначено на якій підставі вказані записи мають бути скасовані. І хоча ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції станом на травень 2019 року передбачала можливість скасування судом записів про державну реєстрацію прав, проте позивачкою не наведено існування підстав, які мали наслідком таке скасування, а судом з огляду на доводи позивачки таких не встановлено. Натомість судом було встановлено, що 23.05.2019 державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації КМР (КМДА) Титаренко О.О. за заявою ОСОБА_2 прийнято рішення про проведення державної реєстрації за нею права власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21.03.2019 у справі №761/31747/16, яке було скасовано постановою апеляційного суду 18.10.2023 і в цій частині залишено без змін Верховним Судом. Відповідно до абзацу 2 п.12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, в редакції яка діяла станом на травень-червень 2019 року, під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.

Як встановлено судом, державним реєстратором на час проведення реєстрації права власності за ОСОБА_2 проведено вказані дії та перевірено в архівних складових ДРРП на нерухоме майно наявність записів про обтяження та іпотеку, які були внесені до 01.01.2013, та перенесено чинні записи в розділи «Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки», «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень», а саме: - за номером № 31936740 перенесено дані про зареєстровану іпотеку за №5053168 від 31.05.2007 - за номером №31936704 - дані про наявність зареєстрованого обтяження №5044798 від 30.05.2007.

У той же час рішення суду на підставі якого за позивачкою визнано право власності на іпотечну квартиру скасовано, тобто правові підстави для виникнення у неї права власності на всю квартиру відсутні. Отже, сама наявність у ДРРП на нерухоме майно відомостей про реєстрацією за позивачкою право власності на всю іпотечну квартиру не свідчить про наявність у неї такого права, правова підстава виникнення такого права відсутня.

Щодо посилань позивачки на постанови Верховного Суду у справах №761/382/21 від 20.11.2024 та №756/15167/18 від 19.06.2024, то відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у Єдиному державному реєстрі судових рішень за 20.11.2024 під номером справи №761/382/21 міститься не постанова, а ухвала Великої Палати Верховного Суду, якою справу прийнято до провадження та призначено до розгляду на січень 2025 року. Ця справа стосується питання щодо застосування положень статей 1281, 1282 ЦК України у правовідносинах про звернення стягнення на майно, обтяжене іпотекою, за обставин смерті іпотекодавця (майнового поручителя), який не є боржником за основним зобов`язанням. На час розгляду даної справи, відповідна постано ва Великої Палати відсутня.

У постанові Верховного Суду від 19.06.2014 у справі №756/15167/18 хоча і міститься висновок про те, що зобов`язання боржника за кредитним договором не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою, вони допускають правонаступництво в порядку спадкування і зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, проте у цій справі позивачка була іпотекодавцем за договором іпотеки (майновим поручителем), який не є боржником за основним зобов`язанням, вона не давала свою згоду на забезпечення виконання основного зобов`язання новими боржниками. У цій справі міститься послання на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04.07.2023 у справі 570/3891/14 (провадження № 14-44цс22), за яким у разі неотримання кредитором згоди поручителя та/або іпотекодавця забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем), порука та/або іпотека визнаються припиненими.

Тобто фактичні обставини, предмет та підстави позову у наведених справах відрізняються від справи, яка на даний час розглядається судом.

Звертаючись з позовом до суду позивачка зазначала, що наявністю записів про обтяження та іпотеку квартири в ДРРП на нерухоме майно порушується її право як співвласника квартири, проте не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин.

З огляду на все наведене вище, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 не встановлено.

Відповідно до статей 11, 15, 16, 526, 592, 598, 599, 608, 1054, 1218, 1219, 1281, 1282, 1296 ЦК України, ч.4 ст.65, ч.1, ч.2 ст.73 СК України, ст.17, 23 Закону України «Про іпотеку», ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2025 №1127, та керуючись статтями 2-4, 12, 13, 81, 82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 351-355 ЦПК України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання припиненими правовідносин, припиненим договору іпотеки та скасування записів у реєстрах - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23 червня 2025 року

Суддя: Н.Г. Притула