Справа № 282/880/25
Провадження № 2-о/282/34/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року селище Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Вальчука В.В.

при секретарі судового засідання Демчук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Любар, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Сьомко Віталій Тарасович, заінтересовані особи: Вільшанська сільська рада Житомирського району, приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Євдокимов Сергій Михайлович про встановлення факту, шо має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

Представник заявниці вказує на те, що батьком його довірительки ОСОБА_1 був ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_2 мав всього одну дитину - ОСОБА_1 , а зі своєю дружиною, останній розірвав шлюб 09.09.2003 року та більше не одружувався, при цьому до кінця 2012 року проживав один у своєму будинку, за вищевказаною адресою.

В кінці 2012 року, ОСОБА_2 отримав перелом ноги внаслідок падіння, що суттєво вплинуло на його можливість у пересуванні та самообслуговуванні.

Через травмування батька, проживаючи у Любарському районі, ОСОБА_1 намагалася надавати допомогу своєму батьку дистанційно, однак через його потребу у постійному сторонньому догляді вона вирішила проживати постійно разом з ним у його будинку, в тому числі до моменту покращення його здоров`я.

Фактично з кінця 2012 року ОСОБА_1 почала проживати (без реєстрації) зі своїм батьком, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому цей факт мав місце аж до смерті останнього.

На даний час оформити спадщину нотаріально вона не має можливості, оскільки не може документально підтвердити факт постійного проживання разом із батьком до дня його смерті, оскільки місцем реєстрації спадкодавця на час смерті є АДРЕСА_1 , тоді як місце реєстрації ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного, представник заявниці ОСОБА_3 просить суд встановити факт її постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), разом із своїм батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, зокрема станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто у житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявниця та її представник у судове засідання не з`явилися, однак від представника заявниці ОСОБА_3 надійшла заява у якій він просив розглянути справу за його відсутності та відсутності заявниці. Вказав, що заявлені вимоги підтримує.

Представник Вільшанської сільської ради будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у заяві, що надійшла на адресу суду, просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Заінтересована особа - приватний нотаріус Євдокимов С.М. в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Частиною 1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 09.02.2000 року Любарським РВ УМВС України в Житомирській області та витігу з реєстру територіальної громади №2025/005097980 від 21.04.2025, заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 18.11.1999 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7-10).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_5 (а.с.10, зворотній бік), яка 04.10.1997 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 та отримала прізвище ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 (а.с.11).

09 вересня 2003 року, батьки ОСОБА_1 розірвали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_5 в с.Подолянці Чуднівського (тепер Житомирського) району помер батько заявниці - ОСОБА_2 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 (а.с.12, зворотній бік).

З акту про встановлення факту постійного проживання, що складений адвокатом Сьомко В.Т. за участі свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , жителів с.Подолянці Житомирського району, слідує, що на момент смерті ОСОБА_2 разом із ним в АДРЕСА_1 , проживала його донька ОСОБА_1 (а.с.13). Вказаний факт також підтверджується, письмовими поясненнями ОСОБА_4 (а.с.25).

З постанови приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Євдокимова С.М. від 11.06.2025 року слідує, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з пропуском нею строку встановленого законом для прийняття спадщини (а.с.14).

Відповідно до вимог ст.3 СК України - сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 1 ст.316 ЦПК України встановлено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до п.2, п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Положеннями ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положеннями ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Згідно ст.2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до ст.1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст.2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Згідно ч.1 ст.316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Враховуючи вищевикладене, судом достовірно встановлено, що заявниця дійсно до дня смерті свого батька ОСОБА_2 проживала з останнім, що підтверджується матеріалами справи, спору щодо майна померлого між спадкоємцями та учасниками справи немає, а відтак, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.76-80, 89, 211, 223, 247, 263 - 265, 271 - 273, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.1216, 1218, 1220, 1268 ЦК України, ст.3 СК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), разом із своїм батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, зокрема станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто у житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 28 липня 2025 року.

Суддя: В. В. Вальчук