ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2373/25
Провадження 2/362/2181/25
У х в а л а

"02" червня 2025 р. суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Лебідь-Гавенко Г.М. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спадкового будинку в натурі,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду в порядку цивільного судочинства до ОСОБА_3 в якій просять поділити в натурі між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 належний їм на праві спільної часткової власності житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право приватної власності на наступні приміщення житлового будинку літ. А: 1-7 житлова, пл.. 9,5 м.кв., 1-8 житлова, пл.. 25,7 м.кв., 1-6 житлова, пл.. 8,5 м.кв., 1-5 житлова, пл.. 8,2 м.кв., 1-4 ванна, пл.2,8 м.кв., 1-3 кухня, пл.. 7,4 м.кв., як на самостійне, окреме домоволодіння. Господарські будівлі та споруди: сарай В, погріб Д. В спільному використанні залишити: вбиральня Т, замощення І, криниця К, огорожа О. Загальна площа 62,1 м.кв., житлова площа 51,9 м.кв. В користуванні співвласника будинку ОСОБА_3 залишити приміщення житлового будинку літ. «А»: 1-9 житлова, пл.. 12,7 м.кв., 1 коридор, пл.. 7,8 м.кв., 1-2 коридор, пл.. 12,3 м.кв. Загальна площа 32,8 м.кв., житлова площа 12,7 м.кв. Господарські будівлі та споруди: сарай Б, сарай Г. Спільне користування: вбиральня Т, замощення І, криниця К, огорожа О.

Перевіривши позовну заяву й додані до неї матеріали, приходжу до висновку про те, що вона підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Натомість, в порушення пунктів 2 і 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, позовна заява не містить: відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у відповідача; спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні .

Насамперед, на виконання вимог пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, позивачу слід сформулювати прохальну частину позову з урахуванням передбачених законом способів захисту цивільних прав, оскільки викладені позовні вимоги є неконкретними та незрозуміло, що саме просять позивачі: поділити майно в натурі чи визнати право власності, чи встановити порядок користування?!

Таким чином позивачам слід уточнити данні вимоги і вказати чи вони бажають здійснити поділ будинку в натурі чи встановити порядок користування ним.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин та підстав також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше, - для визначення предмета доказування по даній справі.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону та своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності це закріплена за власником можливість у межах, що допускають законом, володіти, користуватися й розпоряджатися майном за своїм розсудом й у своєму інтересі.

Стаття 319 ЦК України встановлює загальні правила та межі здійснення права власності.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права.

Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Спільна часткова власність це власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності (ст. 356 ЦК України). Спільною частковою власністю має вважатися власність двох чи більше співвласників, частка кожного з яких у праві власності є завідомо визначеною в конкретній величині. Отже, праву спільної часткової власності притаманні такі риси як множинність її суб`єктів (співвласників) та єдність її об`єкта.

Відповідно до п. п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» при вирішенні прав про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Для поділу будинку (будинковолодіння) в позові повинна бути обґрунтована технічна можливість виділити частку. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток управі власності.

Частиною 3 ст. 364 ЦК України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Але в порушення вказаних вимог позивачі не ставить питання про припинення права спільної часткової власності з іншим співвласником, а тому позивачам потрібно також уточнити прохальну частину позовних вимог в цій частині.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Суддя звертає увагу на те, що вартість майна - це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості. Тягар доказування вартості майна несе позивач.

Відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» на підтвердження оцінки проведеної оцінки майна складається звіт (акт про оцінку майна).

Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону(далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Нормативно-правовими актами з оцінки майна можуть бути передбачені строки дії звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) від дати оцінки або дати її затвердження (погодження) замовником.

Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України (ч. 1ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Як вбачається, позивачами зазначено ціну позову 277 994 грн.

Судовий збір сплачено до суду у розмірі 2 760,00 грн.

В матеріалах справи міститься Звіт про оцінку майна, а саме 2/3 частини житлового будинку вартість, якого складає 277 994,00 грн.

Таким чином, позивачами не зазначено обґрунтування ціни позову та відповідно не зазначено обґрунтування порядку сплати суми судового збору у розмірі 2 760,00 грн., оскільки, виходячи з дійсної /ринкової/ вартості спірного майна судовий збір становить 2 779,94 грн., позивачем сплачено 2 760,00 грн.

Крім того, позивачами заявлено дві вимоги майнового характеру, проте судовий збір сплачено не у повному обсязі лише за одну майнову вимогу.

Таким чином позивачам слід доплатити судовий збір за першу майнову вимогу у розмірі 19,94 грн та сплати судовий збір за ще одну майнову вимогу з врахуванням положень Закону України «Про судовий збір» та виходячи з дійсної ціни позову встановленої оцінкою майна у розмірі 2 779,94 грн, а всього доплатити 2819, 88 грн. і надати до суду підтверджуючі документи про доплату судового збору.

Також, позивачами не надано документів що підтверджують особу ОСОБА_2 , а саме копію паспорту та довідки платника податків, що зазначені в додатках позовної заяви.

Крім того, в порушенням вимог, викладених у ст. 175 ЦПК України, позивачами не зазначено: - відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; - відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; - щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; - попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Вказані недоліки перешкоджають відкриттю провадження у справі і підлягають усуненню, шляхом подання нової редакції позовної заяви із урахуванням кількості сторін.

У відповідності до частини першої ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, що встановлено положеннями частини третьої ст. 185 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1-19, 23, 33, 34, 49, 136, 174-177, 184, 185, 352-355 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спадкового будинку в натурі - залишити без руху та надати строк для усунення зазначених недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали.

Роз`яснити, що у разі не усунення недоліків у встановлений в ухвалі строк, позовна заява буде вважатись неподаною та повертається позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г.М.Лебідь-Гавенко