Справа № 381/5279/23
Провадження № 2/369/1329/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Царьової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 381/5279/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Царьова Олена Сергіївна 16.11.2023 року звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову представник зазначила, що 13 жовтня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, оформлений розпискою. За договором позики відповідачка отримала грошові кошти в сумі 35000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США, які зобов`язалася повернути до 17 жовтня 2023 року.

Станом на 16 листопада 2023 року відповідачка повернула лише частину боргу, а саме 5200 доларів США, залишок боргу становить 29800,00 доларів США, що згідно за курсом НБУ на дату подання позову, а саме 16.11.2023 року, еквівалентно 1080548,00грн.

У зв`язку з викладеним, оскільки ОСОБА_2 у добровільному порядку не повернула борг у визначений сторонами строк, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

На підставі зазначеного позивач просила суд:

- Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , суму боргу в розмірі 29800,00 доларів США (двадцять дев`ять тисяч вісімсот доларів 00 центів США);

- Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , понесені судові витрати у вигляді судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 10805,48грн. та за заяву про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн., а всього 11342,28 грн.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Петраш Ю.В. від 17.11.2023 року справу було передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

12.12.2023 року позовна заява з матеріалами справи надійшла до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13.12.2023 року справу передано на розгляд судді Янченку А.В.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від 15.12.2023 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

227.12.2023 року представником позивача до суду надана заява про усунення недоліків та додано до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від 23.01.20243 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.02.2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 381/5279/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, відмовлено

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.09.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.11.2024 року, постановлено визнати обов`язковою явку в судове засідання позивача ОСОБА_1 .

06.02.2024 року відповідачем ОСОБА_2 до суду подано відзив, у якому вона зазначила наступне.

Позивач не зазначає події, що передували написанню під впливом психологічного тиску даної розписки, а саме наступне.

Першого серпня 2023 року між позивачем та відповідачем було нотаріально посвідчено договір дарування зареєстрований за номером 721, відповідно до якого Дарувальник (позивач) передає у дарунок, а «Обдарований» (позивач) приймає в дар 5/6 (п`ять шостих) частки двокімнатної квартири АДРЕСА_3 .

Відчужувана квартира належить «Дарувальнику-відповідачу»: 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В, за реєстровим №1581 від 20.08.2015 року, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Київ, номер запису про право власності:44645306 від 08.09.2021 року згідно Витягу №281146857 від 25.10.2021 року, 1/6 частка на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва, справа №757/39215/15-ц від 22.02.2018 року, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ, номер запису про право власності: 46095037 від 16.11.2021 року, згідно витягу №293980569 від 10.01.2022 року, % частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Боярської державної нотаріальної контори Фастівського районного нотаріального округу Київської області Прокопенком В.М., за реєстровим №2-72 від 30.09.2022 року, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним нотаріусом Боярської державної нотаріальної контори Фастівського районного нотаріального округу Київської області Прокопенком В.М., номер запису про право власності: 48023161 від 30.09.2022 року, згідно витягу №311331039 від 30.09.2022 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:82.

Першого серпня 2023 року відповідачем власноручно була написана розписка про отримання в дар 35000 доларів США від ОСОБА_1 (позивача) в присутності нотаріуса, що посвідчував договір дарування квартири.

13 жовтня 2023 року на особистий номер Відповідача зателефонував Позивач та попросив особистої зустрічі. Відповідач погодилась, зустріч відбулася біля станції метро Почайна. До Відповідача підійшло чотири кремезних чоловіки посадили її в автомобіль і почали вимагати написати розписку про отримання 35000 доларів США в борг.

Відповідач злякалася та змушена була написати розписку, про те, що вона 13.10.2023 року взяла в борг 35000 доларів США та зобов`язувалася їх повернути до 17.10 2023 року.

Далі чоловіки разом в Відповідачем поїхали до неї до дому та забрали в неї 5200 доларів США, які залишились в неї після дарування квартири та отриманні нею в дар від ОСОБА_1 . Про що також є розписка від 13.10.2023 року.

Таким чином, в діях Позивача вбачаються шахрайські дії про що Відповідачем була написана заява в поліцію.

3 вищевикладеного вбачається факт недоведеності існування між сторонами правовідносин саме за договором позики, оскільки Позивач зазначених у спірній розписці коштів не передав, а Відповідач вказані кошти не отримував, тобто в контексті статті 1046 ЦК України фактично договір позики не може вважатися укладеним, оскільки не відбулася реальна передача позикодавцем позичальникові грошових коштів, яка визначає момент укладення договору позики.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року в справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини 1стаття 1046 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином отримання Відповідачем грошових коштів в розмірі 35000 доларів США не доведено позивачем, натомість Відповідачем надано докази дарування квартири та отримання в дар від Позивача 35000 доларів США, наявність боргу за договором позики в розмірі 1080548,00 грн. не має під собою ніякої обґрунтованої підстави.

Тому відповідач ОСОБА_2 просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

04.03.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Царьової Олени Сергіївни, в якій вона зазначила наступне.

На думку сторони позивача, зазначені у відзиві відповідачкою обставини не відповідають дійсності, остання намагається ввести суд в оману задля уникнення відповідальності за договором позики та повернення коштів.

Як вже було зазначено у позовній заяві 13 жовтня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, оформлений розпискою. За договором позики відповідачка отримала грошові кошти в сумі 35000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США, які зобов`язалася повернути до 17 жовтня 2023 року.

В дійсності, 01.08.2023 року між сторонами було укладено договір дарування частки квартири, який не має ніякого відношення до тієї обставини, що в жовтні 2023 року ОСОБА_2 отримала від позивача кошти в борг, про що власноручно написала розписку. Після отримання коштів, в цей же день повернула частку 5200 доларів США.

Про повернення частини боргу зазначалось у позові, тому заявлені вимоги щодо стягнення залишку боргу в розмірі 29800,00 доларів США.

Відповідачка зазначає, що відносно неї вчинявся тиск, що не відповідає дійсності та жодним чином не підтверджено.

До відділу поліції із заявою щодо вчинення тиску, вона звернулась лише 04.01.2024 року, що відображено у повідомленні Відділення поліції № 1 Фастівського РУП № 290 від 15.01.2024 року. Тобто майже через три місяці після того, коли відносно неї нібито було вчинено тиск. Вказані дії остання вчинила виключно з метою уникнення відповідальності та не повернення коштів, які отримала в борг від позивача. Факт вчинення примусу або вчинення будь-якого злочину поліцією встановлено не було, про що також зазначено у повідомленні.

В якості доказів відповідачкою надана розписка про повернення боргу від ОСОБА_3

ОСОБА_2 не має відношення до правовідносин між позивачем та ОСОБА_3 . Вказана розписка не має відношення до боргових зобов`язань відповідачки.

Розписка про отримання ОСОБА_2 коштів в дар від ОСОБА_1 , також не має відношення до боргових зобов`язань відповідачки. Крім того, вказана розписка написана одноособова ОСОБА_2 , підпис ОСОБА_1 на ній відсутній.

На підставі зазначеного представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Царьова Олена Сергіївна у відповіді на відзив підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

04.03.2024 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому вона зазначила наступне.

Позивач зазначає, що до відділу поліції із заявою, щодо вчинення тиску відповідач звернулась лише 04.01.2024 року. Дане твердження не відповідає дійсності, так як з заявою в поліцію вперше відповідач звернулася 28.11.2023 року.

Представник позивача, на підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів у борг, наголошує на тому, що відповідач повернула частку 5200 доларів США у день написання розписки про взяття 35000 доларів США у борг. Постає питання навіщо Відповідачу повертати кошти в сумі 5200 доларів США позивачу, відразу після написання розписки про взяття коштів в борг? Крім того строк повернення коштів всього 4 дні!!!! Відповідь дуже проста, Відповідача під тиском та залякуванням змусили написати розписку, про взяття коштів в сумі 35000 доларів США та в супроводі все тієї ж компанії чоловіків відповідачка була привезена до дому, де віддала залишок коштів в сумі 5200 доларів США, які залишилися в неї після отримання коштів від позивача в рахунок дарування квартири по договору дарування.

В діях позивача вбачаються шахрайські дії. Спочатку оформив договір дарування квартири з відповідачем, а потім заставив написати розписку про отримання коштів відповідачем у нього в борг. Таким чином Позивач залишається з подарованою квартирою та ще й йому повинні повернути кошти, які він віддав відповідачці в присутності нотаріуса за подаровану квартиру. Схема дуже проста та нахабна.

Про це все свідчать публікації в мережі інтернет щодо дій позивача з іншими постраждалими в даній схемі та кількість справ в реєстрі судових рішень.

Твердження позивача, про те, що відповідач не має відношення до правовідносин між позивачем та ОСОБА_4 не відповідає дійсності. ОСОБА_4 брав участь у справі дарування квартири та був присутній при укладенні договору дарування квартири як адвокат (докази в додатках).

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. 1046. 1047 ЦК суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики та його умов.

Це положення закріплене також в Постанові КЦС ВС від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У вказаній справі, яка була на розгляді касаційного суду судами попередніх інстанцій було встановлено, що із змісту розписки не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів саме у борг. Так само і не встановлено й обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу.

Відповідачка наголосила на тому, що не брала в борг у позивача грошових коштів в розмірі 35000 доларів США.

Таким чином отримання Відповідачем грошових коштів в розмірі 35000 доларів США не доведено позивачем, натомість Відповідачем надано докази дарування квартири та отримання в дар від Позивача 35000 доларів США, наявність боргу за договором позики в розмірі 1080548,00 грн. не має під собою ніякої обґрунтованої підстави, а тому відповідач ОСОБА_2 просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

16.06.2025 року до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Семашко Дмитра Миколайовича про відкладення розгляду судового засідання призначеного на 17.06.2025 року на 11:30 год. у зв`язку з перебуванням у провадженні Верховного Суду справи № 757/18387/18-ц за позовом ОСОБА_2 , предметом якої є та ж квартира, що фігурує у даній справі, та з огляду на потенційний вплив результатів касаційного перегляду на вирішення даного спору, вважаємо за доцільне відкласти розгляд справи до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зазначеній справі.

Щодо зазначеного клопотання представника відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Крім того, суд враховує ту обставину, що на підставі клопотань представника відповідача від 05.04.2024 року, 08.05.2025 року, судом неодноразово відкладався розгляд справи.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання враховуючи розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

У судовому засіданні 17.06.2025 року позивач ОСОБА_1 та його представник Царьова О.С. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд задовольнити позов.

У судове засідання 17.06.2025 року відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином. У відзиві та запереченнях просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 13.10.2023 року, складеної та підписаної власноруч ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяла у позику грошові кошти у розмірі 35000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на особисті потреби, та зобов`язалась повернути кошти до 17.10.2023 року у повному обсязі.

Згідно статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Стаття 1046 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц, провадження № 61-20376св18; від 09 липня 2021 року у справі № 522/31737/13, провадження № 61-17289св20; від 26 квітня 2022 року у справі № 753/1349/20, провадження № 61-14052св21.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і дотримання його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України .

Правила, встановлені цими нормами, застосовуються в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 Цивільного кодексу України.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним (частина перша статті 231 Цивільного кодексу України).

Стаття 1049 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок позичальника повернути позику. Так, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Таким чином, суд приходить до висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за розпискою від 13.10.2023 року укладений договір позики, сторони дійшли згоди щодо його істотних умов, а форма договору відповідає вимогам закону.

Зобов`язання за вказаним договором відповідачем не виконано, заборгованість за договором позики від 13.10.223 року становить у розмірі 29 800,00 доларів США, з урахуванням часткового повернення відповідачем 5200,00 доларів США.

Посилання відповідача та його представника на те, що ОСОБА_2 написала розписку під примусом, суд вважає безпідставними, непідтвердженими належними та допустимими доказами.

Крім того, сторона відповідача не була позбавлена можливості надати висновок експерта чи клопотання про проведення почеркознавчої експертизи для виявлення ознак, які б свідчили про вплив «збиваючих» факторів зовнішнього та/або внутрішнього характеру при виконанні рукописних написів у розписці від 13.10.2023 року

Щодо посилання відповідача на звернення після підписання розписки 13.10.2023 року до органів поліції з заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.

Відповідно до Довідки Оболонського УПГУНП у м. Києві Про результати перевірки матеріалу ЄО № 46786 від 28.11.2023 року слідує, що 28.11.2023 року до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві надійшла заява від гр. ОСОБА_2 , щодо можливих неправомірних дій відносно неї. Вказане звернення було зареєстровано до Журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення за ЄО № 46786 від 28.11.2023 року.

В ході відпрацювання матеріалів було встановлено, що заявниці телефонують колектори. Виходячи з вищевказаного ознак кримінального правопорушення виявлено не було, вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, в разі надходження додаткової інформації яка б вказувала на ознаки кримінального правопорушення, перевірку буде проведено повторно. Відповідно до частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Перевіркою встановлено, що звернень по факту можливих шахрайських дій у зверненні ЄО № 46786 від 28.11.2023 року Оболонського УП ГУНП у м. Києві відсутні. У разі отримання додаткових відомостей, ініціатора звернення буде проінформовано додатково.

Враховуючи викладене за результатами здійсненої перевірки Оболонським УП ГУНП в м. Києві прийнято рішення про списання матеріалів - перевірки які були зареєстровані в ЄО № 46786 від 28.11.2023 року до справи Оболонського УП ГУНП у м. Києві.

Згідно Листа Оболонського УП ГУНП в м. Києва від 15.12.2023 року № 46786/125/21/03-2023 слідує, що 28.11.2023 року до Оболонського УП ГУНП в м. Києві надійшло звернення зареєстроване в Журналі вхідної кореспонденції Оболонського УП ГУНП в м. Києві за № 46786 від 28.11.20223 року та в подальшому скероване на виконання до ВКП Оболонського УП ГУНП в м. Києві, щодо можливих протиправних дій стосовно ОСОБА_5 .

В ході проведення перевірки було встановлено, що достовірність доказів та фактів складу кримінального правопорушення виявлено не було, вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, у разі надходження додаткових відомостей, перевірку буде проведено повторно.

Враховуючи вищевикладене звернення ОСОБА_2 що зареєстрована за ЄО № 46786 від 28.11.2023 року було списано до справи Оболонського УП ГУН в м. Києві.

Згідно листа відділення поліції № 1 Фастівського РУП від 15.01.2024 року № 290, встановлено, що до відділення поліції № 1 Фастівського РУП 04.01.2024 року, надійшло повідомлення ОСОБА_5 щодо звернення інформаційного характеру та зазначено наступне.

Повідомлення зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші подій відділення поліції № 1 Фастівського РУП ГУНП в Київській області за № 111 від 04.01.2024 року.

Проведеною перевіркою встановлено, що заявниці належить 5/6 частини квартири АДРЕСА_4 та 1/6 належить племінниці. Станом на 01.08.2023 року у заявниці із племінницею відбувається судові засідання щодо розподілу майна, але заявниця вирішила подарувати свою частку квартири по договору дарування для гр. ОСОБА_1 , після чого вона згідно розписки отримала 35 тисяч доларів. Після чого зі слів заявниці суд визнав не дійсним договори згідно яких їй належить 5/6 частини квартири. Після чого ОСОБА_1 почав вимагати щоб заявниця повернула грошові кошти, які він їй надав, у зв`язку з цим заявниця написала розписку, що зобов`язується повернути грошові кошти. Заявниця звернулась до поліції з метою інформування про дану подію.

В даному випадку заявниці було рекомендовано звернутися до суду з цивільним позовом.

Окрім цього відділенням поліції № 1 Фастівського РУП не встановлено обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, що не дає змогу прийняти об`єктивне рішення по даному матеріалу. Адже підставами вважати повідомлення про вчинення злочину є наявність в них даних про сукупність об`єктивних та суб`єктивних обставин, що дозволяють кваліфікувати суспільно небезпечне діяння як конкретний злочин.

Як слідує з вищезазначених листів ОСОБА_2 зверталася до органів поліції 28.11.2023 року та 04.01.2024 року, як зазначено щодо звернення від 28.11.2023 року в ході відпрацювання матеріалів було встановлено, що заявниці телефонують колектори, однак ознак кримінального правопорушення виявлено не було.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що відповідачка звернулася до органів поліції тільки 28.11.2023 року та 04.01.2024 року.

Відомостей, що ОСОБА_2 після безпосереднього підписання розписки 13.10.2023 року зверталася до органів поліції щодо вчинення відносно неї кримінального правопорушення, суду не надано.

Отже, відповідачем не надано достатніх доказів стосовно того, що спірний договір позики було укладено під примусом.

Крім того, стороною відповідача до суду були надані документи в підтвердження шахрайських дій позивача, а саме Договір дарування та дві розписки.

Так, згідно до Договору дарування від 01.08.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаревич В.Г. 01.08.2023 року, між ОСОБА_2 (дарувальником) та ОСОБА_1 (обдаровуваним) укладено Договір дарування відповідно до якого «Дарувальник» передає у дарунок, а «Обдаровуваний» приймає у дар 5/6 (п`ять шостих) частки двокімнатної квартири АДРЕСА_3 . Дар цей сторонами оцінюється у сумі 1 483 395,83 (один мільйон чотириста вісімдесят три тисячі триста дев`яносто п`ять) гривень 83 копійок.

Стороною відповідача також була надана суду копія розписки, складеної ОСОБА_1 про отримання ним в рахунок боргу грошові кошти у розмірі 10 000,00 доларів США від ОСОБА_6 .

Також відповідач надала розписку складену нею від 01.08.2023 року за її підписом, відповідно до якої вона ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_1 в дар кошти у розмірі 35 000,00 доларів США, про що склала цю розписку та поставила свій підпис.

Суд не бере до уваги надані стороною відповідача документи, оскільки стороною відповідача не підтверджено та не доведено яким чином вони стосуються спірної розписки від 13.10.2023 року.

Так, надана стороною відповідача копія розписки про отримання ОСОБА_1 в рахунок боргу грошові кошти у розмірі 10 000,00 доларів США від ОСОБА_6 , не підтверджує сплату відповідачем ОСОБА_7 заборгованості перед ОСОБА_1 .

А надана стороною відповідача розписка про отримання ОСОБА_7 від ОСОБА_1 в дар кошти у розмірі 35 000,00 доларів США, складена самою відповідачкою, підпису ОСОБА_1 розписка не містить.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику.

Доводи відповідача про те, що цей борг міг виникнути на підставі інших правовідносин, не заслуговують на увагу, оскільки стороною відповідача не надано доказів про наявність зв`язку інших правових відносин між сторонами та розпискою від 13.10.2023 року.

Таким чином, з вищезазначеного чітко вбачається не тільки факт отримання відповідачем 13.10.2023 року у борг грошової суми, а й обов`язок її повернення до 17.10.2023 року.

Крім того, сама ОСОБА_2 не заперечує факт написання вказаної розписки, лише зазначає, що розписку написала під тиском/примусом, здійсненим з боку позивача та інших осіб, однак жодних доказів, підтверджуючих протиправну поведінку позивача, суду відповідач не надав.

Верховний суд України у своїй постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зазначив, що письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Оскільки відповідач не заперечує факту складання розписки, це означає, що склавши таку розписку ОСОБА_2 одночасно підтвердила і факт отримання грошей у повному обсязі.

Посилання відповідача на її звернення до органів поліції не може бути доказами вчинення примусу/тиску ОСОБА_1 , оскільки свідчать лише про сам факт звернення відповідача до органів поліції після спливу майже місяця після написання розписки. Жодних судових рішень стосовно кримінального провадження відповідач не надає.

Крім того, відповідно до роз`яснень, наведених в узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 січня 2017 року «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування», з метою належного дотримання процесуальних вимог щодо розгляду скарг на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, слідчим суддям необхідно зважити на те, що такі вимоги не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

Таким чином, суд приходить до переконання, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти.

У частині першій статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 533 Цивільного кодексу України встановлює, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 суд зазначив, що «незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша-друга статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої-другої статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання обов`язків перед позивачем, не надано доказів виплати заборгованості за укладеним договором позики, а також доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором.

Враховуючи наведене, суд встановив факт того, що відповідач не виконав зобов`язання, покладені на нього за розпискою, не повернув у встановлений строк суму боргу

Розглядаючи спір в межах позовних вимог, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підставними і приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення суми боргу у розмірі 29 800,00 доларів США.

Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, тому вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у відшкодування витрат зі сплати судового збору - 10 805,48 грн., та не підлягають сплаті судові витрати за подання до суду заяви про забезпечення позову у розмірі 536,80 грн, оскільки у задоволенні такої заяви судом було відмовлено.

На підставі вищенаведеного, відповідно до статей 3, 11, 15, 23, 207, 513, 526, 530, 614, 629, 1046, 1048, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 4, 10-13, 15, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , суму боргу у розмірі 29 800,00 доларів США (двадцять дев`ять тисяч вісімсот доларів 00 центів США).

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви у розмірі 10 805,48 грн.

У задоволенні вимог про стягнення понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 08.07.2025 року.

Суддя А.В. Янченко