Номер провадження: 22-ц/813/4907/25
Справа № 519/1936/23
Головуючий у першій інстанції Лемець С. П.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Теплицька державна нотаріальна контора Вінницької області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2025 року у складі судді Лемця С.П.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Теплицька державна нотаріальна контора Вінницької області, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики від 15.03.2023 в розмірі 7500 доларів США, успадковану за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.03.2023 між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_3 , як позичальником, був укладений договір позики, за яким передано у власність ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 7500 дол. США терміном на 12 місяців (строк повернення 15.03.2024). В той же день грошові кошти були отримані ОСОБА_3 , що підтверджується його власноручною розпискою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

24.05.2023 Теплицькою державною нотаріальною конторою Вінницької області заведена спадкова справа № 70696491 щодо спадкування майна померлого ОСОБА_3 , відповідно до якої спадщину прийняв його син ОСОБА_2 , як спадкоємець за законом першої черги, шляхом подачі заяви до нотаріальної контори.

Претензією від 18.10.2023 на адресу Теплицької державної нотаріальної контори Вінницької області відповідач повідомлений позивачем про спадкування ним боргу.

Позиція відповідача та третьої особи в суді першої інстанції

У відзиві на уточнену позовну заяву, відповідач просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що у нього існують сумніви щодо реального існування заборгованості та того, що договір позики та розписка були написані та підписані саме ОСОБА_3 . Крім того, відповідач вважає, що грошові кошти у випадку якщо батько міг брати у борг, ОСОБА_1 повернула собі у натуральній формі, а саме забравши тимчасову споруду у м. Південне (Южне). Також ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 мала доступ до всіх документів, а тому розписка, навіть якщо така була, а борг був би повернуто ОСОБА_3 за життя, могла знову повторно використовуватись ОСОБА_1 . Також можливо позивач забрала документи, що підтверджують факт придбання тимчасової споруди ОСОБА_3 . Зазначає, що у нотаріальній конторі він був ознайомлений з претензією та надіслав ОСОБА_1 відповідь на претензію, в якій запропонував варіант щодо врегулювання конфлікту, однак вказана відповідь була залишена поза увагою. ОСОБА_1 не повідомляє суд, що фактично володіє майном, яким повністю перекрила суму боргу (якщо такий залишився), а саме: тимчасовою спорудою, торгівельним обладнанням у м. Південне (Южне) по проспекти Миру 21 Д, місце АДРЕСА_1 та квартирою у АДРЕСА_2 . Таким чином, відповідач вважав, що відсутні правові підстави для стягнення боргу за договором позики від 15.03.2023, оскільки наявність боргу по справі не підтверджена.

Третя особа Теплицька державна нотаріальна контора Вінницької області заперечень, пояснень чи відзиву на позовну заяву не надала.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2025 року задоволено позовну заяву ОСОБА_1 .

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки судом встановлено наявність боргових зобов`язань спадкодавця відповідно до положень статті 1282 ЦК України, факт прийняття спадщини відповідачем після смерті позичальника ОСОБА_3 , наявність спадкового майна у вигляді нерухомого майна та транспортного засобу, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 7500 доларів США. При цьому судом також зауважено, що відповідачем не було надано доказів на спростування того, що вартість спадкового майна не перевищує розмір боргу,

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2025 року.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, щосуд не взяв до уваги позицію сторони відповідача про сумніви щодо реального існування заборгованості та того, що договір позики та розписка були написані та підписані саме ОСОБА_3 , оскільки останній спілкувався та писав українською мовою, суд зазначив, що договір позики відповідачем не оспорений, недійсним не визнавався. Суд також не взяв до уваги той факт, що позивач ОСОБА_1 була співмешканкою ОСОБА_3 , проживала з ним у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 з літа 2019 року по день смерті ОСОБА_3 , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 після смерті батька відповідача мала доступ до всіх документів, а тому на думку відповідача розписка, навіть якщо така була, а борг був б повернуто ОСОБА_3 за життя, можливо майном, могла знову повторно використовуватись ОСОБА_1 як кредиторська заборгованість. 11.08.2023, тобто вже після смерті батька відповідача, ОСОБА_1 уклала договір про надання торгового місця та платних послуг на території КП «Южненський комунальний ринок», де займається там своєю підприємницькою діяльністю. В зв`язку із цим відповідач вважає, що грошові кошти у випадку якщо батько міг брати у борг ОСОБА_1 вона повернула собі у натуральній формі, а саме: забравши собі тимчасову споруду за адресою: АДРЕСА_4 місце № НОМЕР_1 .

Доводи скарги також мотивовані тим, що при подачі позовної заяви позивачем був прихований факт того, що за життя ОСОБА_3 разом з позивачкою інвестував в квартиру в багатоквартирному будинку на етапі незавершеного будівництва, на яку не було видано свідоцтво про право власності, що підтверджується персональним меморандумом №Д2-04 від 01.10.2019 квартира АДРЕСА_5 .

25.04.2025 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_2 надійшли доповнення до апеляційної скарги, у якій останній просить суд поновити йому строк для подання цих доповнень до апеляційної скарги, скасувати рішення Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2025 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної зави ОСОБА_1 .

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст.364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна надати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Згідно з ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи рішення суду ухвалено 03.03.2025, тому строк на апеляційне оскарження закінчився 02.04.2025. В свою чергу, апеляційну скаргу подано 25.03.2025, а доповнення до апеляційної скарги подано до суду 25.04.2025, тобто з пропуском на її подачу майже на 1 місяць.

Сутність права на доповнення чи зміну апеляційної скарги полягає, зокрема, у можливості скаржника протягом строку на апеляційне оскарження уточнити підстави для такого оскарження, змінити мотивувальну частину апеляційної скарги та/або вимоги апеляційної скарги в контексті того, які саме норми матеріального чи процесуального права порушено судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних рішень тощо.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що як ст. 354 ЦПК України, так і ст. 364 ЦПК України не передбачено право суду апеляційної інстанції вирішувати питання поновлення пропущеного строку на подання доповнень до апеляційної скарги, який є преклюзивним.

Аналогічні за змістом висновки містяться в постанові Верховного суду від 10 грудня 2020 року у цивільній справі № 538/1182/18.

З огляду на викладене, доповнення до апеляційної скарги відповідачем подані поза межами строку на апеляційне оскарження, а тому не можуть бути враховані судом при розгляді апеляційної скарги.

Позиція позивача та третьої особи в суді апеляційної інстанції

У відзиві на апеляційну скаргу, Погромська Я.А., посилаючись на його необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки суд правомірно в оскаржуваному рішенні відхилив доводи відповідача.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від Теплицької державної нотаріальної контори Вінницької області не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

В судове засідання, призначене на 12.06.2025 та проведеному в режимі відеоконференції з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Дубінкін Ю.М.

Бакун Н.О. та представник Теплицької державної нотаріальної контори Вінницької області до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

05.06.2025 в електронній формі через підсистему «Електронний суд» і «Електронний кабінет» від представника ОСОБА_2 адвоката Влащицька С.М. до суду надійшла заява, у якій остання просить суд справу за розглянути за відсутності відповідача та його представника, задовольнивши їх апеляційну скаргу.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

15.03.2023 між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, згідно якого позивач (позикодавець) передає у власність відповідачу (позичальнику) грошові кошти (позику) у розмірі 7500 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути грошову суму (позику) в термін зазначений в договорі. Позика надається строком на 12 місяців, тобто до 15.03.2024 (ь.2, а.с.26).

Даний факт також підтверджується оригіналом розписки від 15.03.2023, наявної у матеріалах справи (т.2, а.с.25).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер ( т.1, а.с.60).

24.05.2023 Теплицькою державною нотаріальною конторою Вінницької області заведена спадкова справа № 70696491 щодо спадкування майна померлого ОСОБА_3 (т.1, а.с.58).

ОСОБА_2 є сином померлого ОСОБА_3 та прийняв спадщину після смерті свого батька, як спадкоємець першої черги.

Відповідно до спадкової справи № 127/2023, яка зведена після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 звернувся до Теплицької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його батька.

Претензією від 18.10.2023 на адресу Теплицької державної нотаріальної контори Вінницької області відповідач повідомлений позивачем про спадкування ним боргу (т.1, а.с.69, 89).

Отже, позивач ОСОБА_1 скористалася своїм правом кредитора заявити про вимогу до спадкоємців боржника через нотаріуса та останнім не було відмовлено у прийнятті такої вимоги кредитора.

В матеріалах справи відсутні докази задоволення вимог кредитора ОСОБА_1 спадкоємцем ОСОБА_2 в добровільному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 належали: квартира АДРЕСА_6 (т.1, а.с.26) та квартира АДРЕСА_7 (т.1, а.с.27).

Згідно з матеріалами спадкової справи № 127/2023, ОСОБА_2 отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало його батьку ОСОБА_3 , а саме транспортний засіб марки HYUNDAI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Так,згідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (стаття 1047 ЦК України).

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 наведений правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому за правилами частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника.

Разом з тим, необхідно враховувати, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню позики включаються до складу спадщини, то умови договору позики щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор ОСОБА_1 заявила вимогу до спадкоємця.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

При вирішенні спору суд має визначити обсяг відповідальності спадкоємців в межах вартості успадкованого майна, а також дотримання кредитором строків, передбачених статтею 1281 ЦК України.

Судовим розглядом справи встановлено, що кредитором ОСОБА_1 своєчасно, у межах шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України, пред`явлено вимоги до спадкоємця боржника ОСОБА_2 шляхом направлення повідомлення про вимоги за існуючими зобов`язаннями боржника, на адресу нотаріуса, що підтверджується матеріалами справи, отже термін, передбачений ч. 2 ст.1281 ЦК України для пред`явлення вимог до спадкоємця позивачем не пропущено.

Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна.

Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Саме до таких висновків щодо змісту вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постановах від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21), від 22 червня 2022 року у справі № 592/8474/20 (провадження № 61-4657св21), від 05 жовтня 2022 року у справі № 521/10631/20 (провадження № 61-5934св22), від 01 лютого 2023 року у справі № 210/1489/14-ц (провадження № 61-11200св20), які у даному випадку є релевантними за обставинами справи.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2 , а тому останній несе зобов`язання перед його кредитором в межах вартості майна, одержаного у спадщину за правилами ч. 1 ст.1282 ЦК України.

За матеріалами спадкової справи та інформацією з державного реєстру речових справ вбачається, що до складу спадщини увійшли: квартира АДРЕСА_6 (т.1, а.с.26); квартира АДРЕСА_7 (т.1, а.с.27); транспортний засіб марки HYUNDAI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску (Т.1, а.с.97).

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що суд не врахував його сумніви щодо реального існування заборгованості.

Проте вищевказані доводи скаржника є безпідставними, оскільки договір позики та розписка не були оскаржені відповідачем у встановленому законом порядку та не визнавалися недійсними у судовому порядку, що прямо відповідає вимогам ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину. Самі по собі твердження про сумніви чи припущення сторони не є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-78 ЦПК України.

Крім того, посилання на мовні особливості (українська мова) не має правового значення для оцінки дійсності правочину, оскільки згідно з законом сторони можуть укладати договори будь-якою мовою, зрозумілою для них.

Посилання ОСОБА_2 щодо спільного проживання ОСОБА_3 із ОСОБА_1 та відповідно наявності у останньої доступу до його документів також є безпідставними, оскільки сам факт спільного проживання не спростовує юридичну силу укладених договорів та не є доказом погашення заборгованості.

Припущення ОСОБА_2 про можливе повторне використання розписки є також необґрунтованими та безпідставними, оскільки не підтверджені жодними доказами. В матеріалах справи відсутні докази того, що борг за договором позики було повернуто ОСОБА_3 за його життя.

Щодо тверджень ОСОБА_2 про повернення боргу у натуральній формі шляхом передачі тимчасової споруди (торгового місця), колегія суддів також вважає їх безпідставними, оскільки договором позики від 15.03.2023 передбачено повернення позики виключно в грошовій формі. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що зазначене торгове місце було надане саме як відшкодування чи повернення боргу за договором позики. Більш того, укладення договору оренди торгового місця відбулося після смерті боржника і не має жодного правового зв`язку із виконанням зобов`язання за договором позики.

Наведені скаржником ОСОБА_2 доводи про спільну участь ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у придбанні нерухомості не мають жодного відношення до предмета позову, яким є стягнення заборгованості за конкретним договором позики та розпискою. Відсутні будь-які докази того, що фінансування будівництва квартири було пов`язане із виконанням чи припиненням зобов`язання за спірною позикою.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07.07.2025

Головуючий

Судді: