Справа № 604/478/25
Провадження № 2/604/300/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року селище Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сташківа Н.Б.,

за участю секретаря судового засідання Крупи А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Підволочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Скалатської міської ради Тернопільської області про визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гачак І.О. звернувся до Підволочиського районного суду Тернопільської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просить визнати за позивачем, як членом колгоспу, а згодом КСГП «Вільна Україна» право на земельну частку (пай) розміром 1,90 в умовних кадастрових гектарах із земель колективної власності КСГП «Вільна Україна».

В обґрунтування позову зазначив, що позивач вступив в члени колгоспу «Комуніст», що був в с. Остап`є Підволочиського району Тернопільської області, де працював до березня 1994 року В 1991 році колгосп «Комуніст» рішенням загальних зборів членів колгоспу перейменовано на колгосп «Вільна Україна» с. Остап`є Підволочиського району Тернопільської області. У 1992 році усі колгоспи реорганізувались у колективні сільськогосподарські підприємства (КСГП). Відповідно колгосп «Вільна Україна» з 1992 року став КСГП «Вільна Україна».

Позивач звертався із заявами до Тернопільської обласної військової адміністрації, ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, Тернопільської районної державної адміністрації, щодо видачі сертифікатів, але йому було відмовлено у їх видачі.

Відсутність у позивача оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого йому як члену КСП «Світанок» є обмеженням у отриманні належної йому земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) у власність, а іншого способу позасудового захисту свого права у нього не має, а також отримати сертифікат не можливо, тому він змушений звернутися до суду.

У зв`язку із наведеним просить суд визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 1,90 умовних кадастрових гектари в межах території Скалатської ОТГ Тернопільської області в порядку паювання земель, що перебували в колективній власності КСГП «Вільна Україна», та зобов`язати Скалатську міську раду Тернопільської області виділити земельну частку (пай) розміром 1,90 умовних кадастрових гектари в межах території Скалатської ОТГ Тернопільської області.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 травня 2025 року було відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

У підготовче засідання позивач та його представник не з`явились, представник позивача подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності позивача.

Представник відповідача Скалатської міської ради Тернопільського району Тернопільської області у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої Скалатська міська рада позов визнає, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглядати за відсутності представника відповідача.

Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 3 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з визнанням відповідачем позову, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому засіданні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.223,247 ЦПК України.

Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступне.

Згідно копії Державного акта на право колективної власності на землю серії ТР N-04 від 16 листопада 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1/29, та додатку до вказаного акта (список громадян-членів колективного сільськогосподарського кооперативу або товариства), ОСОБА_1 (№929 у списку громадян-членів колективного сільськогосподарського кооперативу або товариства) є одним із членів яким надано право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства «Вільна Україна». Також з даної копії державного акта вбачається, що КСП «Вільна Україна» для сільськогосподарського використання відповідно до рішення Остап`ївської сільської ради народних депутатів від 16 листопада 1995 року було передано у колективну власність земельну ділянку площею 1972,7 гектарів. Всього в додатку 1 список громадян-членів колективного сільськогосподарського кооперативу або товариства зазначено 993 особи.

З копії листа-відповіді Biдділу № 5 Управління у Тернопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, вбачається, що згідно земельно-облікових документів сертифікат на земельну частку (пай) ОСОБА_1 , який включений в списки громадян-членів колективно сільськогосподарського підприємства «Вільна Україна» Підволочиського району Тернопільської області Остап`ївської сільської ради не видавався.

Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 вказано, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899-IV, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що Державний акт на право колективної власності на землю серії ТР N-04 видано КСП «Вільна Україна» Остап`ївською сільською радою народних депутатів Підволочиського району Тернопільської області 16 листопада 1995 року, відповідно до рішення Остап`ївської сільської ради народних депутатів від 16 листопада 1995 року, та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1/29.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту.

За змістом ч.1 та ч.2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно ч.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Аналізуючи досліджені докази, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права на земельну частку (пай).

Разом з тим суд, з приводу позовної вимоги зобов`язати Скалатську міську раду Тернопільської області виділити земельну частку (пай) розміром 1,90 умовних кадастрових гектари в межах території Скалатської ОТГ Тернопільської області зобов`язати Скалатську міську раду Тернопільської області виділити земельну частку (пай) розміром 1,90 умовних кадастрових гектари в межах території Скалатської ОТГ Тернопільської області, суд зазначає, що для виділення в натурі земельного паю повноважним органом, на підвідомчій території якого передбачається виділення земельної частки, приймає відповідне рішення за наявності у особи документу, посвідчуючого право на земельну частку (пай). Якщо земельна ділянка виділяється із земель в межах населеного пункту, то повноважним органом є сільська рада, якщо за межами - райдержадміністрація.

Позивачем суду не надано доказів щодо можливого місця розташування земельної ділянки.

Крім того, суд не може перебирати на себе повноваження іншого органу. Така позиція суду щодо неможливості підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24 жовтня 2008 року, згідно з якою, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, так само й з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Зважаючи на викладене, зобов`язання в судовому порядку виділити земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) є неможливим, оскільки це порушувало б передбачену Конституцією України виключну компетенцію відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції державних органів, наприклад, про надання земельних ділянок у власність або в користування, укладення договорів купівлі - продажу або оренди земельних ділянок, а також зазначати, яке конкретно рішення повинно бути прийнято.

Таким чином, враховуючи, що позивач не може реалізувати своє право на вищевказану земельну ділянку, тому у відповідності до ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право позивача шляхом винесення рішення про визнання за позивачем права на земельну частку (пай), а тому позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.12,13,81,82, 200, 206, 259,263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Скалатської міської ради Тернопільської області про визнання права на земельну частку (пай) задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай) в розмірі 1,90 умовних кадастрових гектарів із земель колективного сільськогосподарського підприємства «Вільна Україна», без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, розташованої на території Остап`ївської сільської ради Тернопільського (Підволочиського) району Тернопільської області.

У решті заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Б. Сташків