Справа № 304/1445/25
У Х В А Л А

15 липня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Голяна О.В., розглянувши заяву керівника Ужгородської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради, про вжиття заходів забезпечення позову по справі за позовом керівника Ужгородської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення із замовників будівництва безпідставно збережених коштів пайової участі, 3 % річних та інфляційних витрат за несвоєчасне виконання зобов`язання,-

у с т а н о в и в :

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовом керівника Ужгородської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради, до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у сумі 3 300 540,69 грн, що складається з несплаченого пайового внеску в сумі 1 993 216,90 грн, інфляційного збільшення 1 102 686,88 грн та 3% річних 204 454,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 квітня 2020 року ОСОБА_1 видано дозвіл на виконання будівельних робіт № 3К83 щодо об`єкта «Будівництво двох багатоквартирних житлових будинків (будівля літ. А, будівля літ. Б) з приміщеннями комерційного призначення по АДРЕСА_1 ». В період із 10 квітня 2020 року по 30 листопада 2021 року відповідачем здійснено будівництво зазначеного об`єкта. Згідно з інформацією порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, об`єкт будівництва завершено 30 листопада 2021 року, 28 грудня 2021 року складено акт про готовність об`єкта до експлуатації, а 12 січня 2022 року видано сертифікат про прийняття об`єкта в експлуатацію № 3К95, зареєстрований виконавчим комітетом Ужгородської міської ради.

Загальна площа об`єкта становить 8 525,1 кв.м, з яких житлова площа 6 477,6 кв.м, площа приміщень комерційного призначення 735,9 кв.м. Кошторисна вартість будівництва склала 103 985 570 грн. Згідно з декларацією, пайова участь до місцевого бюджету відповідачем не сплачувалась з підстави, зазначеної в пункті 13 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20 вересня 2019 року №132-IX.

Однак, на думку позивача, відповідач безпідставно не сплатив грошові кошти у вигляді пайового внеску у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста у зв`язку з будівництвом зазначених багатоквартирних житлових будинків із приміщеннями комерційного призначення, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Процесуальні дії по справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Перечинського районного суду Закарпатської області від 23.06.2025 вказану справу передано на розгляд судді Ганько І.І.

Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 25.06.2025 вказану цивільну справу передано на розгляд Ужгородському міськрайонному суду Закарпатської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.07.2025 вказану справу передано на розгляд судді Голяни О.В.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Суть заяви про забезпечення позову.

Разом з позовом керівником Ужгородської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради, подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить:

- накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належатимуть ОСОБА_1 у межах суми позовних вимог на загальну суму 3 300 540,69 грн.

- накласти арешт на нерухоме майно, яке належать ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у межах ціни позову 3 300 540,69 гривень, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності;

- стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на сплату судового збору в сумі 1 514,00 грн на користь Закарпатської обласної прокуратури за наступними реквізитами: отримувач Закарпатська обласна прокуратура, , банк отримувача Державна казначейська служба України, МФО 820172, рахунок UA0018475.

Заява обґрунтована тим, що відповідачем, всупереч вимогам Закону України №132-ІХ, не сплачено кошти пайової участі до місцевого бюджету, а невжиття заходів забезпечення може ускладнити або унеможливити реальне виконання рішення суду через можливість відповідача у будь-який момент розпорядитися належними йому коштами; запропонований захід є співмірним, не порушує права власності, а лише тимчасово обмежує право розпорядження майном з метою гарантування ефективного судового захисту та інтересів територіальної громади.

Заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи відповідно до статті 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК).

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК у зв`язку із тим, що в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши вказану заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами. Зазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 201/9686/23 (провадження № 61-18173св23).

У постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20, від 17 серпня 2022 року в справі № 361/3446/21 зазначено, що предметом позову у справі є вимоги позивача про стягнення коштів й виконання в майбутньому судового рішення у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів. Тому застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках відповідача безпосередньо пов`язано із предметом позову.

У постановах Верховного Суду від 02 серпня 2019 року в справі № 915/538/19 та від 06 листопада 2018 року в справі № 923/560/17 викладена правова позиція, що накладення арешту на грошові кошти відповідачів слід обмежувати розміром ціни позову та можливих судових витрат. Суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру загальної суми позовних вимог та можливих судових витрат.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо стягнення грошових коштів у сумі 3 300 540,69 грн, яка складається з несплаченого пайового внеску в сумі 1 993 216,90 грн, інфляційного збільшення 1 102 686,88 грн та 3% річних 204 454,91 грн.

Враховуючи характер спірних правовідносин, обсяг позовних вимог та ризики виведення відповідачем активів, обраний спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на відкритих рахунках у банківських чи фінансово-кредитних установах, у межах суми позову є співмірним із заявленими вимогами та спрямованим на забезпечення реального виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Арешт грошових коштів у цьому випадку означає тимчасове обмеження відповідача у праві розпорядження відповідною сумою коштів без вилучення майна з його власності, що не порушує право приватної власності, але гарантує стабільність майнового стану боржника до завершення розгляду справи. Зазначений захід дозволяє досягти балансу між інтересами позивача, відповідача та інших учасників судового процесу, мінімізує ризики ухилення від виконання рішення та відповідає правовим позиціям Верховного Суду щодо допустимості накладення арешту на майно в аналогічних категоріях спорів.

За таких обставин, враховуючи необхідність забезпечення належного та своєчасного виконання судового рішення у разі задоволення позову, відсутність доказів, які б свідчили про непропорційність чи надмірність заявленого заходу забезпечення, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову в частині накладання арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках відповідача, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, заявлена вимога про накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1 , у межах різниці між ціною позову та арештованими грошовими коштами у разі їх недостатності, є передчасною та не підлягає задоволенню.

У поданій заяві не наведено конкретних доказів про відсутність або недостатність грошових коштів у відповідача на банківських рахунках для виконання можливого судового рішення.

Хоча позивачем і надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається наявність у відповідача об`єктів нерухомості, однак оцінку цього майна не проведено. Таким чином, неможливо визначити, чи є воно достатнім або надмірним для забезпечення позову, що унеможливлює співвідношення заявленого заходу до фактичної вартості майнових активів відповідача.

Арешт нерухомого майна є більш обтяжливим для відповідача порівняно з арештом грошових коштів, оскільки суттєво обмежує право власності, а відтак має застосовуватись лише за наявності належно підтверджених підстав щодо неможливості забезпечення позову менш обтяжливими заходами. Крім того, вказане у заяві формулювання «у разі їх недостатності» є оціночним і не містить чітких критеріїв або механізму, за яких виникає підстава для арешту нерухомості, що ускладнює практичну реалізацію такого заходу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про недоцільність накладення арешту на нерухоме майно відповідача як захід забезпечення позову в заявленій частині.

З урахуванням характеру заявлених вимог та способу їх забезпечення, суд вважає недоцільним покладення на заявника обов`язку внести зустрічне забезпечення. Позов подано в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, що саме по собі виключає наявність ризику недобросовісного використання заходів забезпечення.

Відтак, у справі відсутні підстави для висновку про можливість завдання відповідачу шкоди внаслідок вжиття заходів забезпечення, що унеможливлює застосування зустрічного забезпечення відповідно до ст. 154 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153,154, 260, 261 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Заяву про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на всіх банківських рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах України та належать ОСОБА_1 у межах ціни позову в розмірі 3 300 540,69 гривень.

В задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних п ричин.

Учасники справи:

Позивач: Керівник Ужгородської окружної прокуратури, місцезнаходження: м. Ужгород, вул. Небесної Сотні, 6, , який діє в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради, місцезнаходження: м. Ужгород, пл. Поштова, 3, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя Олена ГОЛЯНА