КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 березня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Кухленка Д.С., дату складення повного рішення не зазначено,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У грудні 2024 року до суду звернулась ОСОБА_2 із позовом про розірвання шлюбу.

Вимоги позову мотивує тим, що 15 червня 2013 року між нею та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що протягом останнього часу відношення з відповідачем поступово погіршувались, будь-які спроби позивачки до примирення не дали бажаних результатів. Сторони мають різні погляди на сім`ю, обов`язки подружжя, сімейні цінності, між ними відсутнє взаємопорозуміння.

Уважає, що надання строку для примирення не виправить ситуації, що склалась у подружжя. Подальше збереження шлюбу неможливим, оскільки такий суперечить інтересам позивачки.

Вказує, що сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Подружні відносини між сторонами фактично припинились.

Мотивуючи наведеним, просить розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбу Головного управління юстиції у м. Києві.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 березня 2025 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбу Головного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис №1169 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Задовольнивши позов суд першої інстанції вказав, що спільне життя сторін не склалось через різні погляди на життя та сімейні цінності, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують, проти примирення позивачка категорично заперечувала.

Суд зазначив, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення процесуального права.

Вказує, що судом не установлено момент припинення фактичних шлюбних відносин та ведення спільного господарства, не досліджено причини розірвання шлюбу.

Зазначає, що судом не розглянуто клопотання відповідача про надання строку на примирення. В клопотанні зазначав, що сторони мають малолітнього сина, який бажає примирення батьків.

Стверджує, що причини розірвання шлюбу, наведені позивачкою, незрозумілі, мають загальний характер.

Вказує, що суд не заслуховував думку відповідача в судовому засіданні, хоча у справі було призначено два засідання, які з незрозумілих для відповідача причин не відбулись.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 березня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

5. Позиція учасників справи.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Смєхнов В.А. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити рішення суду без змін. В судовому засіданні ОСОБА_2 надала суду свої письмові заперечення на апеляційну скаргу. Проти надання строку на примирення сторін позивачка заперечувала, вказавши, що шлюбні відносини припинено з листопада 2024 року.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що доводи апеляційної скарги підтримує.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_2 та її представника - адвоката Смєхнова В.А., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

Згідно даних свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 16 червня 2015 року. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с.6-7).

Згідно даних свідоцтва про народження НОМЕР_2 у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 (а.с.8).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду та застосовані норми права.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною 1 статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно з частинами 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до частини 2 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині щодо участі відповідача у судовому засіданні, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 2 статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З матеріалів справи убачається, що супровідним листом від 18 грудня 2024 року копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками одночасно із повідомленням про дату, час і місце судового засідання 29 січня 2025 року у справі направлено відповідачу засобами поштового зв`язку. Поштове відправлення отримано відповідачем згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 16 січня 2025 року (а.с.19, 22).

В січні 2025 року до суду від відповідача надійшло клопотання про надання строку на примирення (а.с.23-25).

Згідно даних довідки 29 січня 2025 року розгляд цієї справи знято у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному; чергове судове засідання призначено на 11 березня 2025 року (а.с.31).

Згідно даних довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber» відповідач повідомлений про дату, час і місце судового засідання 11 березня 2025 року (а.с.34).

Згідно даних довідки від 11 березня 2025 року у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось (а.с.35).

11 березня 2025 року ухвалено рішення суду.

З наведеного установлено, що відповідач обізнаний про існування цього судового провадження, звертався до суду із клопотанням про надання строку на примирення, правом на подачу відзиву на позову не скористався, у судове засідання 11 березня 2025 року не з`явився, клопотань про розгляд справи за його участю не подавав.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення права відповідача на справедливий суд.

За положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Одночасно згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною 7 статті 240 ЦПК України.

Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, вживати заходів до примирення подружжя.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

З матеріалів справи установлено, що у позовній заяві ОСОБА_2 зазначила про те, що примирення сторін у справі є не можливим, просила строк на примирення не надавати.

Окрім того, з матеріалів справи убачається, що в січні 2025 року до суду першої інстанції від відповідача надійшло клопотання про надання строку на примирення. Клопотання мотивовано тим, що має намір примиритись із позивачкою для збереження сім`ї. Просив суд врахувати те, що сторони мають малолітнього сина, відсутність підстав для неможливості спільного проживання, а саме доведених фактів насильства в сім`ї, тривале проживання окремо, наявність нових стосунків. Вказує, що позивачка мешкає окремо з 15 листопада 2024 року на орендованій квартирі, проте відповідач не бачив договору оренди. Вказує, що в позові не наведено відомостей про місце проживання дитини, матеріальне забезпечення тощо в порушення частини 1 статті 109 СК України.

Разом з тим, відповідач в апеляційній скарзі не просить надати строк на примирення та не просить розглянути відповідне клопотання, подане до суду першої інстанції.

Колегія суддів приймає до уваги те, що за час з моменту подачі позову до перегляду справи у суді апеляційної інстанції позивачка не подала жодної заяви щодо можливого примирення сторін у справі, навпаки, категорично заперечувала у доводах позовної заяви та у суді апеляційної інстанції щодо надання строку на примирення, що свідчить про небажання позивачки продовжувати спільне життя із відповідачем та неможливість налагодження стосунків.

Закріплена у статті 111 СК України норма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін.

Колегія суддів зауважує, що реєстрація та перебування у шлюбі є правом особи, так само як і намір розірвати шлюб, тобто обов`язковим елементом шлюбу є добровільна згода перебувати у шлюбі, а примушування до шлюбу не допускається.

Те, що суд першої інстанції помилково не розглянув та не вирішив клопотання відповідача про надання строку на примирення не впливає на бажання позивачки розірвання шлюб.

Щодо необхідності установлення судом дійсних причин розірвання шлюбу і фактичних взаємин подружжя, то таке має бути здійснено до того ступеню, наскільки це необхідно для установлення можливості подальшого збереження сім`ї.

У справі, що переглядається, колегія суддів не установила, а відповідачем не надано доказів наявності обставин, за яких можливе збереження сім`ї.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 2 статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу, відтак позивачка та відповідач вправі самостійно (а в разі відсутності спільної згоди кожен з них може звернутись із відповідним позовом до суду) вирішити питання щодо місця проживання сина, способу участі кожного з батьків у вихованні дитини, матеріального та іншого забезпечення дитини, інших питання, що стосуються виконання позивачкою та відповідачем своїх батьківських обов`язків.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не дослідження судом моменту припинення шлюбних відносин та причини розірвання шлюбу та не вирішення питання за клопотанням відповідача про надання строку на примирення.

Позиція позивачки свідчить про те, що вона не бажає продовжувати подружнє спільне життя з відповідачем, що дає підстави стверджувати про відсутність вільної згоди жінки перебувати у шлюбі.

За таких обставин висновок суду про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а відмова суду першої інстанції у розірванні шлюбу свідчитиме про примушування позивачки до шлюбу проти її волі, що не відповідає нормативному визначенню змісту шлюбних відносин та є неприпустимим у демократичному суспільстві.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 08 липня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова