Провадження № 2/344/976/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Домбровської Г.В.,

секретаря судового засідання Стефанюк Х.Я.,

розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (надалі також «Позивач», «ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі також «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.11.2021 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та Відповідачем за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем вказаного товариства, в рамках якого реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних та програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено кредитний договір №9599784, відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу як позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000 грн., а позичальник зобов`язувався повернути використану суму в строк та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Кредитодавець виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору.

29.11.2021 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №29/11-1, відповідно до умов якого ТОВ « Бі Ел Джи Мікрофінанс » відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором №9599784. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору про відступлення права вимоги від 29.11.2021 року, в тому числі за вказаним кредитним договором, що укладений між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та відповідачем. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на час подання позову утворилася заборгованість у розмірі 23 652,19 грн., яка складається з: 10 000 грн. - заборгованості за кредитом; 13 470 грн. - за відсотками на дату відступлення права вимоги; 22,19 грн. - 3% річних; 160,00 грн. - інфляційні втрати. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованості.

Крім того, 14.01.2022 року між ТОВ «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено Договір №-179652 шляхом здійснення відповідачем дій, спрямованих на укладання Договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем (ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс») було перераховано грошові кошти у розмірі 2000.00 гривень, що підтверджується відповідними квитанцією та довідкою. Згідно п.п. 2.3. Договору позики, дата видачі кредиту 14.01.2022 р., дата повернення кредиту 28.01.2022 р. (включно), термін користування кредитом 14 діб. Відповідно до п.п. 2.5. Договору позики, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до цього Договору). Умовами Договору позики на період зазначений в п.п. 2.3. Договору, плата за користування Кредитом встановлена в розмірі 1,95 % за кожен день користування Кредитом.

Строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.

07.03.2023 року було укладено договір №07/03/23, відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №-179652. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №-179652.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №-179652 від 14.01.2022 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 4652,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) 2000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 546,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 2106,00 грн.

Враховуючи наведене просить суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договорами в загальному розмірі 28304,19 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн., а також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн.

Представником Позивача подано до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання.

На електронну адресу суду надійшла не підписана ЕЦП заява від імені ОСОБА_1 , в якій повідомлено про те, що він проходить військову службу.

У зв`язку з необхідністю перевірки такої інформації Судом здійснювалося ряд запитів щодо отримання інформації про проходження ОСОБА_1 військової служби та перебуванням у зоні бойових дій. У відповідь на запит до суду надійшла інформація про те, що ОСОБА_1 дійсно проходить військову службу, однак не перебуває у зоні ведення бойових дій.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

1) Судом встановлено, що 15.11.2021 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №9599784, відповідно до п. 1.1, 1.3 якого товариство зобов`язалося надати грошові кошти позичальникові у розмірі 10 000 грн. та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (плату за користування грошовими коштами) на умовах та у порядку, встановлених договором.

Відповідно до п. 1.2, 1.4 1.8 договору тип кредиту: фінансовий кредит; дата надання/видачі кредиту в день укладення цього договору; кредит надається строком на 60 днів (строк кредитування); термін (дата повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом 14.01.2022 року; позичальник сплачує проценти за кожен день користування кредитом у такому розмірі: з 1-го по 30-й день користування кредитом 1,9900 %; з 31-го по 60-й день користування кредитом - 2,50 %; рекомендована дата повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів у сумі 23 470 грн. 15.12.2021 року.

Відповідно до п.1.10, 1.13 кредитного договору позичальник має право ініціювати продовження строку кредитування або строку виплати кредиту, установлених цим договором, на підставі звернення до кредитодавця в паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Обов`язковою умовою для продовження строку користування є сплата позичальником платежу у розмірі, встановленому додатковою угодою. Внесений платіж зараховується в рахунок оплати процентів, що нараховані на момент такої оплати та в рахунок часткової оплати кредиту (у разі, якщо сума платежу перевищує розмір нарахованих процентів).

Згідно з п. 1.14 - 1.17 договору, за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти ( плату за користування кредитом ), які нараховуються на фактичний залишок виданого кредиту за кожен день користування кредитом; тип процентної ставки фіксована; строк дії договору до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, але не більше 1 календарного року; орієнтовна реальна річна процента ставка 17 845,46%, орієнтована загальна вартість кредиту 23 470 грн.

Пунктами 2.1, 2.2, 3.2.4 договору визначено, що кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит у формі грошових коштів у національній валюті України шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника в день укладення договору, але не пізніше 3 робочих (операційних) днів з моменту його укладення. Реквізити банківської картки позичальника НОМЕР_1 . Кредитодавець має право відступати свої права за цим договором на користь третіх осіб у будь-який час без згоди позичальника.

Відповідно до п. 5.1 договору позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма умовами цього договору, а також із Правилами надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщеними на сайті кредитодавця з моменту укладення цього договору. Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що йому надана уся інформація згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 5.11 договору цей договір укладається з допомогою інформаційно-комунікаційної системи (ІКС) шляхом розміщення кредитодавцем проекту кредитного договору/додаткової угоди в особистому кабінеті позичальника, що є пропозицією його укладення (офертою), та прийняттям пропозиції (акцептом) позичальником, яка надається позичальником шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Приймаючи пропозицію (оферту) кредитодавця та погоджуючись з Правилами та умовами електронного договору, позичальник отримує від кредитодавця одноразовий ідентифікатор (алфавітно-цифрова послідовність, otp-пароль), який відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» використовується з метою підписання електронного договору. Кредитодавець передає одноразовий ідентифікатор позичальнику засобом зв`язку, вказаним під час його реєстрації ІКС, в тому числі, але не виключно, шляхом направлення йому sms-повідомлення за номером фінансового мобільної телефону. Отриманий одноразовий ідентифікатор позичальник додає до інших даних в ІКС. Підписаний таким чином договір прирівнюється до укладеного договору в письмовій формі. Час отримання ІКС кредитодавця введеної позичальником одноразового ідентифікатору є часом укладення кредитного договору.

В графі «Реквізити сторін» вказано позичальник ОСОБА_1 , додаткові контактні дані клієнта, одноразовий ідентифікатор 442198.

Згідно з паспортом споживчого кредиту, підписаного відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 442198, сторони погодили тип кредиту фінансовий кредит; сума кредиту 10 000 грн.; строк кредитування - 60 днів; мета отримання кредиту придбання споживчих товарів або послуг; спосіб та строк надання кредиту готівковим або безготівковим шляхом за вибором позичальника; процентна ставка 819,43% річних; тип процентної ставки фіксована; загальні витрати а кредитом 13 470 грн.; орієнтована загальна вартість кредиту 23 470 грн.; реальна річна процента ставка 17 845,46%.

Додаток №1 до кредитного договору №9599784 від 15.11.2021 року, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 442198, містить графік платежів за вказаним договором, згідно з яким кредит надається на строк 60 днів; чиста сума кредиту 10 000 грн.; проценти за користування кредитом 13 470 грн.; реальна річна процента ставка 17 845,46 % .

На виконання умов договору ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» виконало свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 10 000 грн., в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується довідкою Fondy №462242913, дата проведення платежу: 15.11.2021 року, призначення платежу: видача кредиту згідно договору №959784 від 15.11.2021 року, сума платежу: 10 000 грн., карта № НОМЕР_2 (а.с. 20 зворот).

29.11.2021 року між ТОВ « Бі Ел Джи Мікрофінанс » (кредитор) та ТОВ «Вердикт Капітал» (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги №29/11-1, відповідно до п.1.1 якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників (додаток №1 до договору), укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості ).

Згідно з п. 1.2. договору внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Судом також встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» виконав свої зобов`язання за договором відступлення прав вимоги (пункт 7.1 договору), що підтверджується копією платіжного доручення № від 29.12.2021 року на суму 1 930 724,06 грн.

Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №29/11-1 від 29.11.2021 року та витягу з нього ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №959784.

29.11.2021 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та ТОВ «Коллект Центр» (новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до п.2.1 якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього договору (реєстр боржників), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами).

Відповідно до п.5.2 договору права вимоги вважаються відступленими первісним кредитором та набутими новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому ( підписаному ) вигляді.

Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення прав вимог 29.11.2021 року та витягу з нього позивач набув права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №959784.

У відповідності до розрахунку позивача заборгованість Відповідача за кредитним договором №959784 станом на час звернення до суду складає 23 652,19 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн.; заборгованість за відсотками 13470,00 грн.; 3% річних 22,19 грн.; інфляційні втрати 160,00 грн.

2) 14.01.2022 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №-179652, за умовами якого ОСОБА_1 було надано кредит у сумі 2 000 грн., строком на 14 днів, що починається з 14.01.2022 та закінчується 28.01.2022.

За користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1 до цього Договору). Розмір фіксованої процентної ставки, встановлений цим Договором, не може бути збільшений без письмової згоди Позичальника. Плата за користування Кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування Кредитом, визначену у п.п. 2.3. цього Договору та починається у дату списання Кредитних коштів з Рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування Суми кредиту та плати за користування Кредитом на Рахунок Товариства (п.п.2.5-2.7.Договору).

Відповідно до п.9.2. Цей Договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається, у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей Договір, надсилаються Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних.

Згідно п.9.3. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у п.п. 9.2. цього Договору, має юридичну силу власноручного підпису.

П.9.6. Договору передбачено, що сторони домовились, що після закінчення Строку дії цього Договору, проценти за користування Кредитом можуть бути нараховані Товариством, згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на усю суму боргу та встановлюються у розмірі 1 404 % річних та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної Вимоги Позикодавця Позичальнику засобами ІТС та/чи на адресу електронної пошти Позичальника.

Відповідно до п.9.13.Договору за користування, наданими за цим Договором, грошовими коштами у строк передбачений п.п. 2.3. цього Договору встановлюється процентна ставка у розмірі 702% річних (або 1.95 % за 1 (один) день користування грошовими коштами).

Зазначений договір підписаний одноразовим ідентифікатором P5C3F3UD, який був відправлений відповідачу.

Цього ж дня сторони підписали графік розрахунків за кредитним договором та паспорт споживчого кредиту одноразовим ідентифікатором P5C3F3UD. Відповідно до графіку сума кредиту становить 2 000,00 грн., проценти нараховані за 14 днів становлять 546,00 грн.

Факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів за договором позики №-179652 від 14.01.2022 року у сумі 2 000 грн. підтверджується довідкою Platon та копією виписки по рахунку (а.с.21-28).

Як вбачається із розрахунку заборгованості за Кредитним договором №-179652 від 14.01.2022 року заборгованість ОСОБА_1 становить 4652,00 грн., яка складається із простроченого тіла кредиту в розмірі 2 000,00 грн. та нарахованих процентів в сумі 2652,00 грн. (546,00 грн. + 2106,00 грн.).

07 березня 2023 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №07/03/23, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» передає ТОВ «Коллект Центр» за плату, а ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» права грошової вимоги.

Відповідно до п.2.1. Договору за цим договором в порядку та на умовах, визначених договором, кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі на умовах, визначених цим договором права вимоги кредитора до боржників, зазначених у додатку до цього договору (реєстр боржників) включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників.

Реєстр Боржників в друкованому (підписаному) вигляді, за формою, встановленою в Додатку №1 до цього Договору, передається Новому кредитору за Актом прийому-передачі не пізніше наступного робочого дня після підписання Новим кредитором цього Договору (п.3.2.1 Договору).

Згідно п. 3.1.3. Договору Документація передаються Новому крелитору за Актом прийому-передачі (Додаток №3) не пізніше 5 календарних днів з моменту підписання Договору в електронному вигляді та в електронному носієві (флеш карта, інші оптичні носії інформації.

07.03.2023 року між між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Коллект Центр» підписано Акт приймання-передавання Реєстру боржників за Договором Факторингу №07/03/23 про відступлення відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №07/03/23 від 07.03.2023 року.

Відповідно до витягу з Реєстру Боржників до Договору №07/03/23 про відступлення відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №07/03/23 від 07.03.2023 року ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило новому кредитору - ТОВ «Коллект Центр» право вимоги заборгованості за Договором позики №-179652 від 14.01.2022 року укладеного із ОСОБА_1 .

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), вбачається, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа.

У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Отже, між сторонами вказаного кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів, який оформлений ними в електронній формі з використанням електронного підпису.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ЦК України.

Отже, укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим.

При цьому, судом, згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту Відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування наданими йому кредитними коштами, а також на спростування наданих Позивачем розрахунків заборгованості. Більше того, відповідачем не надано суду контррозрахунок суми заборгованості, який суд міг би належним чином оцінити про невірність наданого позивачем розрахунку, клопотань про призначення судової економічної експертизи для перевірки правильності розрахунку умовам кредитного договору не заявлялось.

Оскільки судом встановлено, що відповідач уклав кредитний договір та, взявши на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їхнє використання, належним чином їх не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, право вимоги на які набув позивач за укладеним між ним та кредитодавцем (новим кредитором) відповідача договором відступлення права вимоги, суд вважає, що позовні вимоги, які стосуються Кредитного договору №9599784 від 15.11.2021 року в частині стягнення заборгованості за тілом в сумі 10 000 грн. та процентами 13 470 грн. (10 000 грн. х1,99% х 30 = 5 970 грн. та 10 000 грн. х 2,50% х 30 = 7 500 грн.), розмір яких співпадає з розміром відсотків зазначених у графіку платежів, паспорті споживчого кредиту та загальній вартості кредиту, вказаній в п. 1.8, 1.17 договору, підлягають задоволенню.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

У розумінні ст. 625 ЦК України позивач вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

При цьому, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Окрім того, необхідно зазначити, що з 17.03.2022 року набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

В силу положень ст. 625 ЦК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 160,00 грн. інфляційних втрат (індекс інфляції за весь час прострочення) та 22,19 грн. 3 % річних.

Суд вважає за необхідне зауважити, що інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої заборгованості, визначені ч.2 ст.625 ЦК України, не відносяться до неустойки, штрафу та/або пені, оскільки мають компенсаторний характер, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Відтак, приписи п.15 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України не поширюються на правовідносини, пов`язані з вирішенням спору про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Щодо стягнення з Відповідача заборгованості за Договором позики №-179652 від 14.01.2022 року, Суд зауважує наступне.

Позивачем здійснено наступний розрахунок заборгованості за вказаним договором: загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом 4652,00 грн., з яких:

заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) 2000,00 грн.,

заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 546,00 грн.;

заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 2106,00 грн.

Так, Суд зауважує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 14 днів відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Як встановлено Судом, строк кредитування за Договором позики №-179652 від 14.01.2022 року був погоджений сторонами та становив 14 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.

Звертаючись з позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» посилалося на наявність у позичальника заборгованості за звичайними відсотками, нарахованими за користування кредитами, що підтверджується також наданими як доказ розрахунками. Однак, заявлена до стягнення сума відсотків нарахована як за період до прострочення боржника, так і за період після такого прострочення за кредитними договорами.

Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

За неповернення вказаних сум після закінчення строку, на який були видані кредитні кошти, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16.

Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відтак, за Договором позики №-179652 від 14.01.2022 року заборгованість Відповідача розраховується наступним чином:

2000,00 грн. тіло кредиту,

546,00 грн. відсотки за користування кредиту в межах погодженого строку кредитування (14 днів х 1,95% х 2000,00 грн.).

В задоволенні вимоги про стягнення відсотків в сумі 2106,00 грн., які нараховано Позивачем поза межами узгодженого сторонами договору строку кредитування слід відмовити за безпідставністю.

Щодо стягнення судового збору.

Позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Отже, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2802,70 грн. судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 000 грн., суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, за змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано належні докази

Разом з тим, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 9 000 грн. є завищеним, зважаючи на складність справи, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг. Крім того, вартість вказаних послуг є необґрунтованою, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру та з конкретних обставин справи, пов`язаність витрат з розглядом справи. Оскільки вказаний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу є дещо завищеним, суд вважає за необхідне обмежити розмір заявлених позивачем до стягнення витрат до 3 000 грн.

На підставі ст. ст. 207, 509, 512, 514, 525, 526, 530, 610, 625, 628, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України та, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 137, 141, ч.2 ст. 247, ст.ст. 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306):

1) заборгованість за Кредитним договором №9599784 від 15.11.2021 року в розмірі 23 652,19 грн., яка складається з:

10 000 грн. заборгованість за тілом кредиту

13 470 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом

160,00 грн. інфляційні збитки

22,19 грн. 3 % річних.

2) заборгованість за Договором позики №-179652 від 14.01.2022 року в розмірі 2 546,00 грн., яка складається з:

2000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту,

546,00 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 14.01.2022 року по 28.01.20022 року.

Всього 26 198,19 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306) витрати зі сплати судового збору в сумі 2802,70 грн. та 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.07.2025 року.

Суддя Домбровська Г.В.