АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року

м. Чернівці

справа № 727/8068/24

провадження № 22-ц/822/476/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Половінкіної Н. Ю., Перепелюк І. Б.

секретар Бугай В. М.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня 2025 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Смотрицький В. Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 .

Просила суд встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу у період з 29 серпня 2018 року по 15 травня 2022 року.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 28 серпня 2014 року до 01 квітня 2016 року позивачка спільно проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , та з 01 квітня 2016 року по 16 травня 2022 року на АДРЕСА_2 .

Вказує, що вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя.

11 травня 2022 року ОСОБА_4 був направлений до зони проведення бойових дій, де ІНФОРМАЦІЯ_2 , за свідченням рідного брата, загинув. Його тіло залишилось на полі бою. Жодної інформації з цього приводу їй не надали, оскільки вона не має статусу офіційної дружини.

Вказує, що встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу потрібно для отримання виплат, як члену сім`ї особи, що зникла безвісти, чи у випадку загибелі військовослужбовця, а також для встановлення спадкових прав.

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня 2025 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачкою не доведено та матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки, тобто, у період з 29 серпня 2018 року по 15 травня 2022 року спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна, предметів побуту, його спільного користування, брали спільну участь в утриманні житла, розподіленні між собою прав та обов`язків, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин.

Підстави звернення до суду позивачки, та правові наслідки задоволення даного позову є значно ширшими, ніж захист права на інформацію позивачки (а саме отримання відомостей про пошуки ОСОБА_4 ). У разі задоволення позовних вимог та встановлення факту спільного проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_1 матиме безпосереднє значення для матері ОСОБА_4 ОСОБА_2 , інформація про яку наявна у військовій частині за місцем несення служби ОСОБА_4 , а саме в контексті реалізації її спадкових прав в разі загибелі військовослужбовця.

Особа, яка зникла безвісти, це фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місце перебування на момент подання заявником заяви про її розшук. Особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи. Особа вважається зниклою безвісти за особливих обставин до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом.

Тому, на переконання суду, задоволення позову в спосіб, визначений позивачкою, матиме значення й власне для ОСОБА_4 , який не втратив цивільної правоздатності у зв`язку із статусом безвісно зниклої особи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що суд першої інстанції розглянув справу у спрощеному позовному провадженні, що фактично обмежило сторони у реалізації принципу змагальності та процесуального рівноправ`я.

Вважає, що суд не обґрунтував, чому фототаблиці та довідки з ЖБК (житлово-будівельного кооперативу) не визнаються достовірними.

Зазначає, що суд першої інстанції звузив тлумачення статті 73 СК України, що призвело до помилкового висновку про відсутність правового значення факту спільного проживання позивачки з ОСОБА_4 .

Судом не застосовано належним чином спеціальне законодавство, яке: визнає фактичне проживання однією сім`єю юридично значущим для цілей соціального захисту; не вимагає наявності зареєстрованого шлюбу; передбачає можливість визнання особи членом сім`ї військовослужбовця за судовим рішенням.

Вказує, що свідки позивачки не були належним чином заслухані або проаналізовані, при цьому свідчення представників відповідача були прийняті без критичного аналізу.

Також представником позивача було заявлено про необхідність подати додаткові докази, що спростовують достовірність показань свідків відповідачки. Зокрема, йшлося про відео-, фото- та письмові матеріали, а також про виклик нових свідків, які могли надати інформацію про недостовірність показань опонента.

Суд відмовив у задоволенні відповідного клопотання, мотивуючи це нібито пропущеним строком на подання доказів. При цьому відмова була проголошена в усній формі в судовому засіданні, без винесення окремої ухвали, чим порушено вимоги статей 83, 89, 263 ЦПК України.

Суд першої інстанції прийняв за основу доводи представника відповідача, що ОСОБА_4 не мав зареєстрованого місця роботи, доходу, а тому не міг брати участь у веденні спільного побуту з позивачкою. Ці твердження стали підставою для необґрунтованого висновку про відсутність спільного господарства між сторонами. Водночас суд повністю проігнорував пояснення позивачки, і представника та свідків про те, що ОСОБА_4 здійснював підприємницьку діяльність без реєстрації як ФОП, зокрема реалізовував солодощі через інтернет та безпосередньо постачальникам. На це вказувала сестра позивачки (свідок ОСОБА_5 ), яка повідомила, що після смерті ОСОБА_6 позивачка повертала постачальнику товар, взятий ним під реалізацію. Також даний факт підтверджували інші свідки, доводи яких не були взяті судом до уваги.

Вважає, що суд не врахував, що наявність офіційно зареєстрованого статусу ФОП не є обов`язковою умовою для наявності реальних доходів, ігнорував фактичні джерела надходжень, які можна розглядати як побутову підприємницьку активність. Суд мав оцінити не лише податкові довідки, а й обставини фактичного існування обмінних правовідносин (поставки товарів, повернення боргів, використання доходів на потреби домогосподарства).

Отже, позбавлення особи постійної зайнятості або формалізованих доходів не є підставою для заперечення участі у спільному побуті, особливо коли така участь підтверджується іншими непрямими доказами (витрати, покупки, присутність у родині, відпочинок, участь у вихованні онуки тощо).

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу.

Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 квітня 2025 року залишити без змін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 30 липня 2018 року у справі № 727/6805/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірвано.

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Чернівецьким МВ УДМС України в Чернівецькій області 16 червня 2017 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 10-11).

Відповідно до довідки житлово-будівельного кооперативу від 20 травня 2022 року № 22/15 ОСОБА_4 постійно проживав, не перебуваючи на реєстраційному обліку за місцем проживання в АДРЕСА_2 з 01 квітня 2016 року по теперішній час. Разом з ОСОБА_4 в одній квартирі проживала та вела спільне господарство ОСОБА_1 (а. с. 16).

Відповідно до копії сповіщення про факт зниклого безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 , вбачається, що близько 21:00 години 19 травня 2022 року від командира НОМЕР_3 мезанізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 надійшла доповідь про факт зникнення безвісти солдата ОСОБА_4 (а. с. 20).

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27 квітня 2023 року № 1181, а також згідно облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_4 солдата ОСОБА_4 , місцем проживання ОСОБА_4 зазначено АДРЕСА_1 , сімейний стан неодружений, склад сім`ї мати ОСОБА_2 (а. с. 47).

Відповідно до витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 15 грудня 2023 року №587537 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 15 лютого 2006 року по теперішній час, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 28 травня 2004 року по теперішній час, ОСОБА_8 з 04 жовтня 2021 року по теперішній час, ОСОБА_2 з 26 листопада 1973 року по теперішній час (а. с. 52).

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04 квітня 2023 року № 1325 солдат ОСОБА_4 призваний на військову службу по мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію». 12 травня 2022 року на виконання вимог розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_7 від 10 травня 2022 року № 2234 солдат ОСОБА_4 відряджений до військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_3 . Про зникнення під час бойового зіткнення та обстрілів в районі Золоте-4, Оріхове було повідомлено мати солдата ОСОБА_9 (а. с. 49).

Відповідно до сповіщення сім`ї від 24 травня 2022 року № 1490 ОСОБА_2 сповіщено про те, що її син солдат ОСОБА_4 15 травня 2022 року зник безвісти в районі Золоте-4, Оріхове бід час бойового зіткнення та обстрілів із застосуванням РСЗВ ГРАД, А122мм, М120мм та танків (а. с. 51).

У листі Чернівецького районного Управління поліції ГУНП в Чернівецькій області від 31 березня 2023 року зазначено, що згідно наявних обліків інформаційної підсистеми «Єдиний облік» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал НПУ» 26 травня 2022 року надійшла заява від громадянки ОСОБА_2 про те, що 11 травня 2022 року син ОСОБА_4 , мешканець міста Чернівці, був мобілізований до ЗСУ та у подальшому направлений до с. Золоте Луганської області, де під час бойових дій отримав поранення несумісне із життям. За результатами звернення відомості внесені до ЄРДР за № 0001534 від 27 травня 2022 року за частиною 1 статті 115 КК України. Разом з цим проінформовано, що заяв та повідомлень від громадянки ОСОБА_1 щодо розшуку ОСОБА_4 не зареєстровано (а. с. 48).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору (форма 25ДР), громадянин ОСОБА_4 за період з третього кварталу 2018 року до першого кварталу 2022 року (включно) доходу не мав. У квітні-червні 2022 року отримував виплати як військовослужбовець (а. с. 70-71)

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам процесуального закону не відповідає з огляду на наступне.

Щодо розгляду справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження

Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 06 серпня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження.

Надаючи правову оцінку вирішенню судом першої інстанції вказаного процесуального питання колегія суддів виходить із наступного.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 277 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, зокрема, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження. Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.

Так, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (пункт 1 частини перша та друга статті 274 ЦПК України).

У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя (пункт 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України).

Предметом спору у цій справі є встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_4 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 29 серпня 2018 року по 15 травня 2022 року.

Як зазначалось вище, суд першої інстанції ухвалою від 06 серпня 2024 року відкрив провадження у цій справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Проте, ураховуючи предмет і правові підстави позову, зокрема наявність спору щодо встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ця справа є такою, що виникла із сімейних правовідносин, тому відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження.

Близькі за змістом правові висновки щодо вирішення вказаного процесуального питання викладено в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 676/2582/23, від 24 січня 2024 року у справі № 752/1058/23, від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22-ц.

Усупереч наведеним нормам процесуального права суд першої інстанції розглянув і вирішив справу у спорі, що виникає із сімейних правовідносин, в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

За таких обставин порушення судом першої інстанції норм процесуального права є підставою для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України та розгляду справи по суті заявлених вимог.

Щодо вирішення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу у період з 29 серпня 2018 року по 15 травня 2022 року

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статті 3 СК України).

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 21 СК України).

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 91 СК України якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з урахуванням вищенаведених положень СК України є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них прав та обов`язків.

Важливе значення для правильного вирішення спору про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу мають конституційні положення про ґрунтування шлюбу на вільній згоді жінки і чоловіка, про рівні права і обов`язки кожного із подружжя у шлюбі та сім`ї (стаття 51 Конституції України).

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Так, згідно з абзацом 5 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха, опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю (пункт 5 частини першої статті 315 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

Велика Палата Верховного Суду раніше вже зробила висновок, що позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, лише у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (пункти 41-42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року № 523/14489/15-ц).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати в сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності в осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені в понятті домогосподарства.

Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і в чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема з нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Розгляд справи, в якій викладена самостійна позовна вимога про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, потребує надання сторонами належних та допустимих доказів обставин, зазначених у позовній заяві, та дослідження їх судом, адже нормами цивільного процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін у справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

Зазначене узгоджується із висновками, викладеними у постанові від 08 травня 2024 року у справі № 357/5370/22 (провадження № 61-13794св23).

У цій справі позивачка просила суд встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу у період 28 серпня 2014 року по 16 травень 2022 року, посилаючись на те, що вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи 04 квітня 2023 року ОСОБА_4 призваний на військову службу по мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію».

12 травня 2022 року ОСОБА_4 був направлений до зони проведення бойових дій.

В подальшому 19 травня 2022 року надійшло сповіщення про факт зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 15 травня 2022 року під час бойового зіткнення у зоні бойових дій (район населених пунктів Золоте-4, Оріхове).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» термін «близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин» вживаються в такому значенні: чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Відповідно до частини 1-4 статті 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме). Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України. Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб. Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

Постановою КМУ № 884 від 30 листопада 2016 року затверджений Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх. Цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі військовослужбовці). У цьому Порядку під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби.

Пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, як стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Отже, встановлення факту проживання факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу у період з 29 серпня 2018 року по 15 травня 2022 року спрямоване на набуття позивачкою та реалізацію гарантованих державою прав, соціальних гарантій та пільг як члена сім`ї військовослужбовця ОСОБА_4 , який зник безвісти.

На підтвердження позовних вимог щодо факту спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю позивачка надала: 1) довідку житлово-будівельного кооперативу від 20 травня 2022 року № 22/15 ОСОБА_4 , в якій зазначено, що разом з ОСОБА_4 в одній квартирі проживала та вела спільне господарство ОСОБА_1 (а. с. 16); 2) квитанції про придбання ОСОБА_4 меблів на загальну суму 53 700 гривень (а. с. 18-19); 3) фотографії із зображенням позивачки з ОСОБА_4 разом, а також їх родичів під час спільного відпочинку, святкування різних подій (а. с. 21-28).

Надаючи оцінку вказаним доказам, колегія суддів виходить з наступного.

Предметом доказування під час судового розгляду є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 587/302/16 Верховний Суд вказав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів колегія суддів виходить з того, що:

1) під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи);

2) спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

3) до прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, здійснення сімейних прав та виконання сімейних обов`язків, що тісно пов`язані з цими особами, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (статті 15, 16 СК України), тощо.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18

У постанові від 15 серпня 2020 року у справі № 588/350/15 Верховний Суд вказав на те, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи фотографії із зображенням позивачки з ОСОБА_4 не підтверджують факту їх спільного проживання, наявності спільного побуту, прав та обов`язків притаманних подружжю.

Не є належним доказом спільного проживання позивачки з ОСОБА_4 також і довідка житлово-будівельного кооперативу від 20 травня 2022 року № 22/15 ОСОБА_4 , в якій зазначено, що разом з ОСОБА_4 в одній квартирі проживала та вела спільне господарство ОСОБА_1 .

Вказана довідка складена 20 травня 2022 року, тобто вже після того як ОСОБА_4 зник безвісти, а саме 15 травня 2022 року. Окрім цього вказана довідка взагалі не містить даних на підставі, яких встановлено факт спільного проживання та ведення господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Сам факт придбання ОСОБА_4 меблів на загальну суму 53 700 гривень не свідчить про наявність із ОСОБА_1 спільного бюджету, здійснення витрат на придбання майна для спільного користування.

Вказуючи на наявність спільних із ОСОБА_4 сімейних прав та обов`язків, позивачка втім не наводила зміст цих взаємних прав та обов`язків як таких, що тісно пов`язані з ними, і в зв`язку з цим не могли бути перекладені на іншу особу.

Надаючи оцінку показам свідків у справі, колегія суддів виходить із наступного.

Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2025 року у справі № 161/2205/23 (провадження № 61-18233св23) вказав на те, що «пояснення свідків є особливим видом доказів, пов`язаних із ризиком суб`єктивного відношення до сторін, і пояснення у цій справі свідків про наявність сімейних відносин між позивачем та ОСОБА_2 є їх особистим сприйняттям відносин, які існували між цими особами, проте самі по собі вони не можуть достеменно свідчити про те, що цим відносинам були притаманні ознаки сімейних. При цьому, пояснення свідків у цій справі є різними, інших належних і достатніх доказів того, що позивач з ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний бюджет чи витрачали кошти на спільні цілі ОСОБА_1 суду не надала».

За обставин цієї справи, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Разом з цим вказані свідки не наводили достовірних обставин, які б свідчили про наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відносин притаманних подружжю.

Натомість свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 заперечували факт наявності між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 сталих сімейних відносин.

При цьому колегія судів враховує те, що згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27 квітня 2023 року № 1181, а також згідно облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_4 солдата ОСОБА_4 , останній членом своєї сім`ї вказав лише свою матір ОСОБА_2 , що свідчить саме про таке його суб`єктивне сприйняття відносин із позивачкою.

А тому показання свідків у цій справі не може слугувати достовірним доказом наявності між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 сталих сімейних відносин.

З урахування вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували існування визначених наведеними нормами матеріального права умов, які б давали підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю, а саме: ведення спільного господарства позивачки та ОСОБА_4 протягом тривалого часу до його зникнення безвісти, наявності у них спільного бюджету (спільного придбання нерухомого чи рухомого майна, сплати спільних рахунків, понесення інших витрат в інтересах сім`ї, тощо) та побуту, взаємних прав та обов`язків та інших обставин, що можуть свідчити про реальність сімейних відносин між особами.

Встановивши, що позивачка не підтвердила належними та допустимими доказами, факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків протягом спірного періоду, а саме з 29 серпня 2018 року до 15 травня 2022 року, у позові ОСОБА_1 слід відмовити у зв`язку з його недоведеністю.

В апеляційній скарзі позивачка послалась на те, що після заслуховування свідків відповідачки, представником позивача було заявлено про необхідність подати додаткові докази, що спростовують достовірність показань цих свідків. Зокрема, йшлося про відео-, фото- та письмові матеріали, а також про виклик нових свідків, які могли надати інформацію про недостовірність показань відповідача. Суд однак, відмовив у задоволенні відповідного клопотання, мотивуючи це нібито пропущеним строком на подання доказів.

Колегія суддів, вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки в силу статті 81 ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок доведення обставин, на які вона посилається у позовній заяві, що також свідчить на користь висновку про можливість подання всіх наявних у ОСОБА_1 доказів до моменту розгляду справи по суті.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована. При цьому докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на моменті звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об?єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (постанови Верховного Суду від 13 квітня 2021 у справі № 909/722/14, від 27 червня 2023 року у справі №910/161/181/18).

Окрім цього, до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 із відповідними клопотаннями не зверталася.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 березня 2025 року скасувати та ухвалите нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 11 липня 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді : Наталія ПОЛОВІНКІНА

Ірина ПЕРЕПЕЛЮК