ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 689/1693/20

Провадження № 22-ц/820/1088/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

за участю представника апелянта адвоката Басюр Л.М.,

представника відповідача адвоката Кулабіної М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 березня 2025 року (суддя Шевчик О.М.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ярмолинецької селищної ради Хмельницької області, треті особи - комунальне підприємство «Ярмолинецьке БТІ», ОСОБА_3 про визнання недійсним і скасування рішень Ярмолинецької селищної ради, свідоцтв про право власності на житловий будинок та свідоцтв про право особистої власності на забудову і їх державну реєстрацію,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , Ярмолинецької селищної ради Хмельницької області, треті особи - комунальне підприємство «Ярмолинецьке БТІ», ОСОБА_3 , про визнання недійсним і скасування рішень Ярмолинецької селищної ради, свідоцтв про право власності на житловий будинок та свідоцтв про право особистої власності на забудову і їх державну реєстрацію.

Позовну заяву мотивовано тим, що її батько ОСОБА_4 був головою колгоспного двору «Іскра» на вул. Пушкіна у смт Ярмолинці та йому надано у власність земельну ділянку, площею 0,13 га, сарай та частку у розмірі 1/2 частини житлового будинку, збудованого в 1927 році. Протягом періоду з 1928 року до 1998 року по АДРЕСА_1 був зареєстрований її батько як власник будинку, який проживав разом із дружиною ОСОБА_5 , яка була зареєстрована в іншому будинковолодінні. Інша частка, у розмірі 1/2 частини цього ж будинку та 1/2 частини сараю, збудованого в 1957 році, згідно з погосподарською книгою належали ОСОБА_6 .

Позивач зазначає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 14 листопада 1975 року, не будучи співвласниками спірного нерухомого майна, подарували ОСОБА_8 належні їм частки у розмірі 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_2 . Підставою для посвідчення цього договору були свідоцтва про право власності дарувальників на частки у розмірі по 1/3 частині будинку, видані Виконкомом Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих Хмельницької області від 21 лютого 1960 року та від 15 серпня 1974 року, зареєстровані в Хмельницькому бюро технічної інвентаризації 22 лютого 1960 року та 15 серпня 1974 року.

Проте, згідно з погосподарською книгою №24 будинковолодіння по АДРЕСА_1 обліковувалося за батьком позивачки ОСОБА_4 , а з 19741975 років за ним також була закріплена земельна ділянка, площею 0,13 га, та сарай, збудований у 1922 році.

Згідно з погосподарською книгою № 2821 запис № 250, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 належало домоволодіння по АДРЕСА_3 . Крім того, як вказує позивачка, її матір, ОСОБА_5 , не була власником домоволодіння по АДРЕСА_2 , адже проживала із ОСОБА_4 з 1963 року в домоволодінні по АДРЕСА_2 , хоча на підставі рішення виконкому Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих № 97 від 25.07.1974 ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на особисту власність, як голові колгоспного двору на 1/3 житлового будинку від 15.08.1974.

Позивачка вказує, що свідоцтво про право особистої власності на будівництво по 1/3 кожний житлового будинку по АДРЕСА_2 , яке видане виконкомом Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих Хмельницької області від 21.02.1960, свідоцтво особистої власності на будівництво від 04.12.1959, свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 15.08.1974 і зареєстровані в ХБТІ від 22.02.1960 за № 84 та 15.08.1974 за № 2-84 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (як голова колгоспного двору) є недійсними та підлягають скасуванню, оскільки оформлені без рішень виконавчого комітету селищної ради.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просила суд:

визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих від 20.12.1959 за №19 «Про оформлення права особистої власності на будівництво 1/3 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 належить голові колгоспного двору ОСОБА_11 ;

визнати недійсним і скасувати в 1/3 частині свідоцтва про право особистої власності на будівництво, визнане за ОСОБА_11 права власності на 1/3 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 від 04.12.1959 та його державну реєстрацію;

визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих від 10.01.1960 №3 «Про оформлення права особистої власності на будівництво 1/3 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 належить голові колгоспного двору ОСОБА_7 ;

визнати недійсним і скасувати в 1/3 частині свідоцтва про право особистої власності на будівництво, визнане за ОСОБА_7 право власності на 1/3 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 від 21.02.1960 та його державну реєстрацію;

визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих від 25.07.1974 № 97 «Про оформлення права особистої власності на будівництво 1/3 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 належить голові колгоспного двору ОСОБА_11 ;

визнати недійсним і скасувати в 1/3 частині свідоцтва про право особистої власності на будівництво, визнане за ОСОБА_5 права власності на 1/3 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 від 15.08.1974 та його державну реєстрацію.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 грудня 2022 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 22 листопада 2023 року рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01 серпня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 грудня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд керувався тим, що позивачкою не доведено те, що її батько ОСОБА_13 був членом колгоспного двору за адресою АДРЕСА_4 на час видачі оспорюваних свідоцтв про право власності та на час прийняття відповідних рішень виконкомом Ярмолинецької селищної ради, а тому не доведено порушення її права як спадкоємиці батька. Оскільки порушення прав та законних інтересів позивачки не встановлено, судом першої інстанції не встановлювались відповідність оспорюваних рішень та свідоцтв вимогам законодавства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 з`явився у господарстві по АДРЕСА_4 як зять, а не член колгоспного двору є безпідставним, та спростовується записами в погосподавських книгах №9 та №24, та №17 ( 1958-1960 ). Суд проігнорував вказівки Верховного Суду від 22.11.2023 у цій же справі, де було прямо зазначено на необхідність оцінити докази у сукупності та дослідити, чи мав ОСОБА_4 права на будинковолодіння, які були порушені виданими свідоцтвами. Оспорювані свідоцтва були видані на підставі актів, яких не існує у архівних фондах, що прямо суперечить ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка передбачає, що реєстрація права повинна ґрунтуватися на законно прийнятих рішеннях. Переадресація домоволодіння з Пушкіна, АДРЕСА_5 на АДРЕСА_2 (і навпаки) не підтверджує, що йдеться про одне й те ж майно, без проведення належної технічної та правової експертизи. Сам лише запис у БТІ чи погосподарських книгах не може бути належним доказом, особливо при наявності суперечностей у документах. Також, судом не було враховано, що відповідно до ст. 120 ЦК УРСР 1963 р. (чинної на час виникнення спірних правовідносин), майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності, незалежно від формальних реєстрацій.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухвалене із наданням правової оцінки всім наявним доказам та виконанням вказівок постанови Верховного Суду від 22.11.2023 року у даній справі з наданням відповідної мотивації. На думку відповідачки, позивачем некоректно сформульовано вимоги позовної заяви щодо визнання недійсним та скасування в 1/3 частині свідоцтва, що позбавляє відповідачів можливості зрозуміти як суд мав би їх задовольнити. Також вважає хибною думку апелянта щодо відсутності підстав для реєстрації права власності за ОСОБА_2 через те, що в архівних фондах відсутні оспорювані рішення, проте жодна з архівних установ не повідомляла про відсутність спірних документів як таких, а лише вказували, що запитувані рішення не передавалися, що не свідчить про їх неприйняття.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Басюр Л.М. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Кулабіна М.Ю. в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.

Інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно з частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до акта від 10 травня 1957 року, Ярмолинецька машинно-тракторна станція передала ОСОБА_11 та його спадкоємцям: сину ОСОБА_7 та дочкам ОСОБА_14 і ОСОБА_15 житловий будинок площею 47,2 кв.м з прибудинковою територією, натомість вони передали машинно-тракторній станції старий будинок площею 68,25 кв.м (т.2 а.с.192-194).

Право на зазначене домоволодіння оформлялося у такому порядку.

Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на будинок, виданим Ярмолинецькою селищною радою 04 грудня 1959 року на підставі рішення виконкому Ярмолинецької селищної ради від 20 листопада 1959 року за № 19, зареєстрованим в бюро технічної інвентаризації 12 грудня 1959 року за № 84, 1/3 частина домоволодіння на АДРЕСА_2 належить ОСОБА_11 (аркуш № 12 інвентарної справи домоволодіння АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_2 .

Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на будинок, виданим Ярмолинецькою селищною радою 04 грудня 1959 року на підставі рішення виконкому Ярмолинецької селищної ради від 20 листопада 1959 року за № 19, зареєстрованим в бюро технічної інвентаризації 12 грудня 1959 року за № 84, 1/3 частина домоволодіння на АДРЕСА_2 належить ОСОБА_16 (аркуш № 11 інвентарної справи домоволодіння АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_2 .

Згідно з рішенням виконкому Ярмолинецької селищної ради від 10 лютого 1960 року № 3 за ОСОБА_17 визнано право власності на 1/3 частини домоволодіння на АДРЕСА_2 (аркуш № 14 інвентарної справи домоволодіння АДРЕСА_4 .

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинок, виданого Ярмолинецькою селищною радою 21 лютого 1960 року на підставі рішення виконкому Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих від 10 лютого 1960 року за № 3, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 22 лютого 1960 року за № 84, 1/3 частина домоволодіння на АДРЕСА_2 належить ОСОБА_17 (аркуш № 13 інвентарної справи домоволодіння АДРЕСА_4 ).

Нумерація будинків на АДРЕСА_6 була змінена, зокрема номер спірного будинку змінено з 28 на АДРЕСА_2 , що підтверджується поясненнями відповідачки ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_18 , довідкою Хмельницького бюро технічної інвентаризації від 26 червня 1975 року за № 33, згідно з якою житловий будинок АДРЕСА_4 , житловою площею 41, 38 кв. м, зареєстрований у реєстровій книзі за реєстровим № 84 і належить ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_19 по 1/3 частці кожному (аркуш 22 інвентарної справи домоволодіння АДРЕСА_4 ) та відповіддю КП «Ярмолинецьке БТІ» №63 від 02.03.2020, відповідно до якої адреса домоволодіння АДРЕСА_5 була змінена на АДРЕСА_2 (т.1 а.с.104).

Отже, спочатку свідоцтвом від 04.12.1959 було визнане право власності на 1/3 будинковолодіння в АДРЕСА_2 за ОСОБА_11 . Відтак свідоцтвом від 21.02.1960 було визнане за ОСОБА_7 право власності на 1/3 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на будівництво від 15 серпня 1974 року, визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частку будинковолодіння, що знаходиться у АДРЕСА_2 . Його видано взамін свідоцтва про право особистої власності на будівництво від 04 грудня 1959 року, згідно з яким визнано за ОСОБА_11 право власності на 1/3 будинковолодіння, що знаходиться у АДРЕСА_2 (аркуш 17 інвентарної справи домоволодіння АДРЕСА_4 ).

Результат аналізу змісту позовної заяви свідчить про те, що, звернувшись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що її батько ОСОБА_4 був членом колгоспного двору за адресою АДРЕСА_4 , а отже видача вищезазначених свідоцтв про право власності на спірне домоволодіння порушує її права як спадкоємиці батька.

Згідно із частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Частиною другою статті 123 ЦК Української РСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до усталеної судової практики спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за правовими нормами, які регулювали питання права власності цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, які втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося (пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»).

У постановах від 29 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц (провадження № 61-22088св18), від 23 грудня 2020 року у справі № 183/6031/16 (провадження № 61-25427св18) Верховний Суд, надавши аналіз наведеним нормам права, виснував, що майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

З відповіді Ярмолинецької селищної ради № 356 від 13.11.2020 вбачається, що згідно даних погосподарської книги №22 за 1958-1960 рр. (ст.6) особистий рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою хутір Шевченка імені Мічуріна до 26.12.1960 р. (т.4 а.с.198).

Згідно з відповіддю Ярмолинецької селищної ради від 02.06.2020, відповідно до даних погосподарської книги №17 за 1958-1960 p.p. ОСОБА_4 повернувся в господарство 26.12.1960 (господарство перебуває в колгоспі «Іскра» адреса господарства Ярмолинці вул. ім. Пушкіна) (т.4 а.с.135).

ОСОБА_4 прибув на спірне господарство 26.12.1960, однак, не повернувся, а з`явився як зять, що підтверджується поясненнями відповідачки ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_18 , відповідями Ярмолинецької селищної ради (т.1 а.с.98, т.4 а.с.136 на звороті, т.4 а.с.198), даними погосподарської книги №17 за 1958-1960 роки (т.4 а.с.59-61).

До прибуття ОСОБА_4 на спірне господарство 26.12.1960 як зятя, власником будинку (головою колгоспного двору), як у старому будинку (с. Березівка колгосп ім. Сталіна), так і у новому (с. Ярмолинці ім. Пушкіна, без номера), був ОСОБА_11 1888 р.н.

Дані обставини підтверджуються відповіддю Ярмолинецької селищної ради № 272 від 31.08.2020, згідно з якою відповідно до погосподарської книги № 39 за 1947-1949 p.p. за адресою с.Березівка (без номера будинку) головою сім`ї є ОСОБА_11 ; згідно з погосподарською книгою №5 за 1953-1955 p.p. власником будинку с. Березівка колгосп ім. Сталіна являється ОСОБА_11 (вулиця та погосподарський № не вказано); згідно з погосподарською книгою № 8 за 1955-1957 p.p. власником будинку с. Березівка колгосп ім. Сталіна являється ОСОБА_11 ; згідно з погосподарською книгою № 17 за 1958-1960 p.p. власником будинку АДРЕСА_7 (без номера) являється ОСОБА_11 (т.1 а.с.133).

Зокрема, з погосподарської книги №17 за 1958-1960 роки вбачається, що ОСОБА_4 з`явився на господарстві в АДРЕСА_7 26.12.1960 як зять; головою цього колгоспного двору був ОСОБА_11 (т.4 а.с.59-61).

Лише через декілька років після прийняття оспорюваних рішень виконкомом Ярмолинецької селищної ради та видачі свідоцтв про право власності та після смерті ОСОБА_11 , згідно з погосподарською книгою (без номера) за 1963-1972 pp. особистий рахунок НОМЕР_2 АДРЕСА_5 зареєстрований власник ОСОБА_4 (погосподарський номер переведено згідно рішення райвиконкому від 24.ІІІ.1965 р. Протокол № 5) (т.4 а.с.135).

В подальшому, в 1974-1985 роках ОСОБА_4 зареєстрований як власник за адресою АДРЕСА_1 , а з 1986 по 2013 роки (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) зареєстрований як власник за адресою: АДРЕСА_2 (т.4 а.с.135).

Ту обставину, що ОСОБА_4 з`явився на спірному домоволодінні лише в період зазначений в погосподарській книзі (грудень 1960) підтвердили в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_18 .

Зокрема, відповідачка пояснила, що ОСОБА_4 приблизно в 1960 році прийшов як зять на господарство за адресою АДРЕСА_4 . Однак, з її тіткою ОСОБА_5 він одружився лише в 1969 році, до цього часу він мав іншу сім`ю в Чернівцях і з попередньою дружиною розлучився приблизно в 1966 році.

Отже, до 1969 року ОСОБА_4 юридично не був членом сім`ї ОСОБА_11 , що стороною позивачки не спростовано.

Також з показань відповідачки ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_4 проживав за адресою АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_5 ) з 1960 року по 1972-1973 роки, відтак пішов проживати в новий будинок по АДРЕСА_2 .

Як пояснювала в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , вона є родичкою позивачки та відповідачки третього ступеня по батьковій лінії. В 1960-1970-ті роки вона проживала через чотири хати від адреси ОСОБА_20 , АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_5 ), часто бачилася і спілкувалася з родичами, які там жили. Їй відомо, що ОСОБА_20 , АДРЕСА_2 і ОСОБА_20 , АДРЕСА_5 це один і той же будинок. Білоброві були власниками старого будинку, який в 1957 році поміняли на новий. Головою двору як у старому, так і в новому будинку був ОСОБА_21 . Потім цьому будинку була присвоєна адреса Пушкіна, 20 ( АДРЕСА_5 ). За цією адресою проживали: ОСОБА_21 та його діти ОСОБА_22 (батько відповідачки ОСОБА_2 ), ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . ОСОБА_21 поділив будинок на 3-х дітей.

ОСОБА_4 ніякого відношення до цього будинку не мав, він прийшов проживати на ОСОБА_20 , 20 ( АДРЕСА_5 ) в 1960 році на все готове як зять, до того часу проживав на висілку Шевченкове, а в 1970 році пішов проживати на нову хату. Хоча ОСОБА_4 фактично проживав на ОСОБА_20 , 20 ( АДРЕСА_5 ) з 1960 по 1970 роки, однак, зловживав алкогольними напоями, господарством не займався, сарай валився. Крім того, ОСОБА_4 не працював в колгоспі, а працював в будівельній організації.

Також свідок пояснила, що за життя ОСОБА_4 не мав жодних претензій щодо даного домоволодіння. Більше того, йому було відомо, що на весіллі ОСОБА_2 , її батько ОСОБА_17 та його сестра ОСОБА_5 (матір позивачки та дружина її батька ОСОБА_4 ) подарували свої частки (по1/3 кожен) відповідачці ОСОБА_2 (договір дарування від 14.11.1975, посвідчений державним нотаріусом Ярмолинецької державної нотаріальної контори Побігушко В.Ф. - аркуш 26 інвентарної справи домоволодіння АДРЕСА_4 ).

На АДРЕСА_3 ОСОБА_25 (батькові відповідачки) дали землю, він почав будуватися і з сім`єю перейшов жити на цю хату. Після свого весілля, відповідачка ОСОБА_2 в 1975 році перейшла жити в будинок на ОСОБА_20 , АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_5 ), 2/3-х частки якого їй подарували на весілля.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на час прийняття відповідних рішень виконкомом Ярмолинецької селищної ради, а саме, з 20 листопада по 21 лютого 1960 року, ОСОБА_4 не був ні головою, ні членом колгоспного двору спірного домоволодіння. Оформлення прав сім`єю ОСОБА_26 на оспорюване домоволодіння, яке отримано в обмін на інше своє домоволодіння, до з`явлення ОСОБА_4 , жодним чином не порушувало його прав.

Щодо рішення виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих від 25.07.1974 №97 Про оформлення права особистої власності на будівництво 1/3 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 належить голові колгоспного двору ОСОБА_11 та свідоцтва про право особистої власності на будівництво, яким за ОСОБА_5 визнано права власності на 1/3 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 від 15.08.1974, то зазначені документи прийняті та видані у зв`язку зі смертю спадкодавця - ОСОБА_11 на користь спадкоємиці його дочки ОСОБА_5 .

При цьому, судом враховано, що на час винесення рішення виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих від 20.12.1959 за №19 «Про оформлення права особистої власності на будівництво 1/3 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 , та на час видачі свідоцтва про право особистої власності на будівництво за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_11 від 04.12.1959, головою колгоспного двору був ОСОБА_11 .

ОСОБА_4 в цей час не був ні головою, ні членом колгоспного двору, проживав в іншому місці та мав іншу сім`ю.

Крім того, згідно з актом від 10 травня 1957 року, Ярмолинецька машинно-тракторна станція передала ОСОБА_11 та його спадкоємцям, у тому числі, ОСОБА_27 житловий будинок площею 47,2 кв.м. з прибудинковою територією, натомість вони передали машинно-тракторній станції старий будинок площею 68,25 кв.м. (т.2 а.с.192-194).

Тобто, за декілька років до появи на спірному господарстві ОСОБА_4 , його майбутня дружина ОСОБА_5 мала право на частку у даному господарстві, яку оформила на себе після смерті батька.

На виконання вказівок, які містились у Постанові Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у даній справі, судом досліджено відповідь Ярмолинецької селищної ради Ярмолинецького району Хмельницької області від 17 лютого 2020 року № 64, відповідно до якої згідно з погосподарською книгою № 18 на АДРЕСА_5 за ОСОБА_11 за 19631965 роки рахувалася земельна ділянка, площею 0,23 га (сторінка 33), та 1/2 частини житлового будинку, збудованого 1918 року, та 1/2 сараю, збудованого 1957 року, а з 19651972 років за ОСОБА_4 рахувалася земельна ділянка, площею 0, 13 га (сторінка 33), та 1/2 частини житлового будинку, збудованого 1918 року, та 1/2 сараю, збудованого 1957 року; має місце запис «Погосподарський номер переведено згідно з рішенням райвиконкому від 24 березня 1965 року, протокол № 5» (т.1 а.с.108).

З інформації наданої Ярмолинецькою селищною радою від 24 червня 2020 року № 209, вбачається, що згідно з погосподарською книгою без номера за 19631972 роки, особистий рахунок НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 , зареєстрований власник ОСОБА_4 (погосподарський номер переведено згідно з рішенням райвиконкому від 24 березня 1965 року, протокол № 5). Згідно з погосподарською книгою № 9 за 19741985 роки особистий рахунок № НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований власник ОСОБА_4 (т.1 а.с.98-99).

У відповіді Ярмолинецької селищної ради від 16 січня 2016 року № 93 вказано, що за даними погосподарської книги АДРЕСА_8 за ОСОБА_4 за 19741975 роки рахувалася земельна ділянка, площею 0,13 га, та 1/2 частини житлового будинку, збудованого 1928 року, та 1/2 сараю, збудованого 1922 року.

Згідно з відповіддю Ярмолинецької селищної ради від 31 серпня 2020 року № 272 за даними погосподарської книги без номера за 19631973 роки (особистий рахунок № НОМЕР_2 , сторінка 33) головою колгоспного двору на АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 , 1932року народження, а ОСОБА_5 , 1927 року народження, зареєстрована за цією адресою як його дружина. За даними погосподарської книги № 9 за 19741985 роки (особовий рахунок № НОМЕР_3 , сторінка 28), за адресою: АДРЕСА_1 , головою сім`ї є ОСОБА_4 , 1932 року народження. Разом із ним за цією адресою зареєстрована дружина ОСОБА_12 , 1927 року народження (т.1 а.с.133).

При цьому, суд констатує, що прибуття ОСОБА_4 як зятя на спірне господарство після прийняття та видачі відповідних документів, а саме, рішення виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих від 20.12.1959 за №19 «Про оформлення права особистої власності на будівництво 1/3 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 належить голові колгоспного двору ОСОБА_11 ; свідоцтва про право особистої власності на будівництво, визнане за ОСОБА_11 права власності на 1/3 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 від 04.12.1959; рішення виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих від 10.02.1960 №3 «Про оформлення права особистої власності на будівництво 1/3 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 належить голові колгоспного двору ОСОБА_7 ; свідоцтва про право особистої власності на будівництво, визнане за ОСОБА_7 право власності на 1/3 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 від 21.02.1960, не порушує права ОСОБА_4 та не є підставою для визнання зазначених документів недійсними, оскільки ОСОБА_4 з`явився у спірному домогосподарстві після видачі оспорюваних документів.

У позовній заяві позивачка зазначає, що її батько ОСОБА_4 був головою колгоспного двору з 1963 року по АДРЕСА_2 .

Проте, судом встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_4 відносився до суспільної групи колгоспних дворів, що підтверджується відповіддю Ярмолинецької селищної ради від 02.06.2020, згідно з якої відповідно до даних погосподарської книги №17 за 1958-1960 p.p. ОСОБА_4 повернувся в господарство 26.12.1960 (господарство перебуває в колгоспі «Іскра» адреса господарства Ярмолинці вул. ім. Пушкіна) (т.4 а.с.135).

Як вбачається з рішення №97 виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради від 25.07.1974, у зв`язку зі смертю голови колгоспного двору ОСОБА_11 , постановлено оформити право особистої власності на житловий будинок по АДРЕСА_5 на нового голову колгоспного двору ОСОБА_5 (т.1 а.с.19).

25 липня 1974 переведено погосподарський номер з ОСОБА_11 на ОСОБА_5 (архівний витяг з протоколу засідання виконкому Ярмолинецької селищної ради № 14 від 25.07.1974, т.2 а.с.42).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинок, виданого Ярмолинецькою селищною радою 21 лютого 1960 року на підставі рішення виконкому Ярмолинецької селищної ради депутатів трудящих від 10 лютого 1960 року за № 3, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 22 лютого 1960 року за № 84, 1/3 частина домоволодіння на АДРЕСА_2 належить ОСОБА_17 (арк. 13 інвентарної справи домоволодіння АДРЕСА_4 .

Відповідно до договору дарування від 14.11.1975, посвідченого державним нотаріусом Ярмолинецької державної нотаріальної контори Побігушко В.Ф. ОСОБА_17 та ОСОБА_5 подарували відповідачці ОСОБА_2 свої частки (по1/3 кожен) (аркуш 26 інвентарної справи домоволодіння АДРЕСА_4 .

На даний час зазначений договір дарування є чинним.

Частинами першою, другою статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю.

Відповідно до частини другої статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Позивачка ОСОБА_1 , стверджувала, що її батько був членом колгоспного двору по АДРЕСА_4 , проте, судом встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року у вказаному господарстві батько позивачки ОСОБА_4 зареєстрований не був, не проживав у даному господарстві, а відповідно, не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, оскільки більше як три роки до 15 квітня 1991 року проживав за іншою адресою, а саме, АДРЕСА_2 .

Дані обставини підтверджуються поясненнями відповідачки ОСОБА_2 про те, що в оспорюваному будинку вона проживає з 1976 року, після того як їй подарували 2/3-х цього будинку на весілля, що підтверджується договором дарування посвідченим державним нотаріусом Ярмолинецької державної нотаріальної контори Побігушко В.Ф. та зареєстрованим в Хмельницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 27.11.1975 за №84 (арк. 25-26 інвентарної справи домоволодіння АДРЕСА_4 .

Як пояснила в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в 1969 році почав будувати новий будинок за адресою АДРЕСА_2 , куди перейшов жити зі своєю сім`єю приблизно у 1972-1973 роках.

Зазначене підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_18 про те, що ОСОБА_4 почав будуватися і в 1970 році перейшов зі спірного господарства з жінкою і дітьми проживати в новий будинок по АДРЕСА_2 .

При цьому, як пояснила в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , вона з батьками перейшла проживати на нову хату по АДРЕСА_2 в 1986 році.

Крім того, як вбачається з відповіді Ярмолинецької селищної ради № 181 від 02.06.2020, згідно з по господарською книгою № 15 за 1986-1993 pp. особистий рахунок № НОМЕР_4 ст.29 за адресою АДРЕСА_2 , зареєстрований власник ОСОБА_4 ; згідно з погосподарською книги № 14 за 1994-2005 pp. ст.29 за адресою АДРЕСА_2 , зареєстрований власник ОСОБА_4 ; згідно з погосподарською книгою №14 за 2006-2010 pp. ст.18 за адресою АДРЕСА_2 , зареєстрований власник ОСОБА_4 ; згідно з погосподарською книгою №14 за 2011-2015 pp. ст.20 за адресою АДРЕСА_2 , зареєстрований власник ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (т.4 а.с.135).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 04.05.1987 (т.2 а.с.187-188), житловий будинок АДРЕСА_2 належав на праві власності ОСОБА_4 . За заключенням про реєстрацію будинку від 04.05.1987 ОСОБА_4 за вказаним свідоцтвом належить право власності на цілий будинок по АДРЕСА_2 (т.2 а.с.189).

Згідно з договором купівлі-продажу від 27 липня 1999 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_1 , яка діяла від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_2 . Право власності на зазначене нерухоме майно 27 липня 1999 року зареєстровано за ОСОБА_28 та ОСОБА_29 в рівних частках (т.2 а.с.190-191).

Отже, враховуючи пояснення позивачки та дані зазначених погосподарських книг, ОСОБА_4 принаймні з 1986 року, а можливо і значно раніше (згідно з поясненнями відповідачки ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_18 з 1970-1973 років), почав проживати у новому будинку по АДРЕСА_2 , де був зареєстрований як власник, і 04.05.1987 отримав свідоцтво про право особистої власності на даний житловий будинок. За даною адресою ОСОБА_4 був зареєстрований і проживав до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, ОСОБА_4 більше трьох років підряд до 15 квітня 1991 року не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору за адресою АДРЕСА_4 .

Враховуючи наведене, станом на час прийняття відповідних рішень виконкомом Ярмолинецької селищної ради та станом на час видачі оспорюваних свідоцтв про право власності, а саме, з 20 листопада 1959 року по 21 лютого 1960 року, а також станом на 15 квітня 1991 року, ОСОБА_4 не був ні головою, ні членом колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_4 , а тому не мав права на частку в майні колгоспного двору.

З досліджених у судовому засіданні письмових доказів, зокрема, відповідей Ярмолинецької селищної ради, відповідно до яких згідно з погосподарської книги № 9 за 1974-1985 р.р. особистий рахунок № НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований власник ОСОБА_4 (т.1 а.с.98, 127, 133, т.4 а.с.135) та пояснень в судовому засіданні сторін та їх представників, об`єктивно не встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 (право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_4 ) та АДРЕСА_1 , є одним і тим самим будинком, що не спростовує того факту, що ОСОБА_4 у вищезазначені періоди не був ні головою, ні членом колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачкою не доведено те, що її батько ОСОБА_4 був членом колгоспного двору за адресою АДРЕСА_4 на час видачі оспорюваних свідоцтв про право власності та на час прийняття відповідних рішень виконкомом Ярмолинецької селищної ради, а тому не доведено порушення її права як спадкоємиці батька, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 липня 2025 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк