УХВАЛА

7 травня 2025 року

м. Київ

справа № 754/4636/17

провадження № 61-17311ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костинюк Дар`я Василівна, на постанову Київського апеляційного суду

від 4 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костинюк Д. В., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 4 грудня 2024 року, повний текст якої складено 17 грудня 2024 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Вказана касаційна скарга подана до Верховного Суду з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження судового рішення і представник заявника у касаційній скарзі заявляє клопотання про його поновлення.

В обґрунтування вказує, що вперше касаційну скаргу подано у строк, визначений законом. Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2025 року касаційну скаргу повернено. Вказану копію ухвали представник заявника отримала 15 квітня

2025 року. Вказує, що перестали існувати обставини, які були підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги.

Касаційний суд вважає за необхідне зазначити, що процесуальний строк, зокрема строк на касаційне оскарження, у разі повторного подання касаційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на касаційне оскарження;

- повторне подання касаційної скарги відбулось в межах строку касаційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на касаційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з касаційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих касаційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду касаційної інстанції, й не могли бути усунені скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Вказаний висновок щодо поновлення процесуальних строків викладений Верховним Судом в постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23).

Слід зазначити, що під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду, а з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 4 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції»).

Касаційний суд вважає, що з урахуванням встановлених обставин

заявнику на засадах верховенства права необхідно забезпечити доступ до незалежного і безстороннього вирішення спору за встановленою процедурою.

Суд враховує, що вперше касаційну скаргу ОСОБА_1 подано у строк, визначений процесуальним законом; зі зверненням з касаційною скаргою вдруге заявник не зволікав, при цьому обставини, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги перестали існувати, тому касаційний суд дійшов висновку про поновлення заявнику строку на касаційне оскарження

постанови Київського апеляційного суду від 4 грудня 2024 року.

Проте касаційне провадження не може бути відкрито з огляду на таке.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону

України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюванної суми.

До касаційної скарги долучено квитанцію № 3455-6075-0827-9774 від 26 грудня

2024 року, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 3 073,60 грн, проте судовий збір сплачено не у відповідності до ставок, встановлених Законом

України «Про судовий збір».

Так, предметом касаційного оскарження є постанова Київського апеляційного суду

від 4 грудня 2024 року, якою у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5

у розмірі 97 673,63 доларів США за договором позики від 17 травня 2013 року звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру

АДРЕСА_1 .

У пунктах 8.12, 8.13 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17 (провадження № 12-76гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову. Зміст заявленої вимоги про звернення стягнення на майно ґрунтується на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору, наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача.

Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (частина перша статті 4 Закону

України «Про судовий збір»).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня

2017 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб

у розмірі 1 600 грн.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8 000 грн).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Аналіз змісту оскаржуваного судового рішення свідчить, що позивач, звертаючись з позовом, визначив, що до грошових вимог, які підлягають задоволенню за рахунок звернення стягнення на іпотечне майно, належить сума заборгованості

у розмірі 97 673,63 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на 28 березня 2017 року (день подання позову) складає 2 569 793,20 грн.

Тобто 1 відсоток ціни позову (25 697,93 грн) перевищує 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8 000 грн), тому судовий збір за подання касаційної скарги підлягає сплаті заявником у розмірі 16 000 грн (8 000 грн х 200 %).

Оскільки заявник сплатив 3 073,60 грн судового збору, то йому необхідо доплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 12 926,40 грн

(16 000 грн - 3 073,60 грн), про що надати документ, що підтверджує його сплату.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Проте касаційна скарга ОСОБА_1 не містить відповідних відомостей щодо наявності або відсутності у нього електронної пошти та електронного кабінету.

При цьому у скарзі не зазначено, що представник заявника має зареєстрований електронний кабінет.

За таких обставин заявнику необхідно подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України та надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи.

Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених

статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до вимог частини другої

статті 393 ЦПК України залишається без руху.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 4 грудня 2024 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костинюк Дар`я Василівна, на постанову Київського апеляційного суду

від 4 грудня 2024 року залишити без руху.

Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга підлягатиме поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко