Номер провадження: 22-ц/813/2298/25
Справа № 501/3707/18
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Чехоніна Тетяна Іванівна, на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором ODILAE00000044 від 05.09.2007 року у розмірі 19 420,85 доларів США (дев`ятнадцять тисяч чотириста двадцять доларів 85 центів США) та 8 130 грн 54 коп. (вісім тисяч сто тридцять гривень 54 копійок) і повернення судового збору.

Позов обґрунтовано тим, що 05.09.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір ODILAE00000044, за яким відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 28684,81 доларів США (двадцять вісім тисяч шістсот вісімдесят чотири долари США 81 центи) на термін до 04.09.2012 року. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до договору. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові суми, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 08 лютого 2019 року позов Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № ODILAE00000044 від 05.09.2007 року в розмірі 19 420,85 доларів США, (що за курсом НБУ від 14.11.2018 року становить 27,91 грн за 1 долар США) що складає 542 035,92 грн (п`ятсот сорок дві тисячі тридцять п`ять гривень 92 копійки).

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 8 130 грн 54 коп. (вісім тисяч сто тридцять гривень 54 копійки).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким заочним рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 ,звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 15.07.2025 року на 16:00 год. учасники справи не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявили та заяв про відкладення судового засідання не подавали.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № ODILAE00000044 від 05.09.2007 року в розмірі 19 420,85 доларів США, (за курсом НБУ від 14.11.2018 року становить 27,91 грн за 1 долар США), що складає 542 035,92 грн (п`ятсот сорок дві тисячі тридцять п`ять гривень 92 копійки), суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позову.

Колегія суддів не може погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що:

- 05.09.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір ODILAE00000044, за яким відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 28 684,81 доларів США (двадцять вісім тисяч шістсот вісімдесят чотири долари США 81 центи) на термін до 04.09.2012 року. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до договору (а. с. 8-10);

- позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові суми, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунком та не спростована відповідачем;

- розмір заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем станом на 14.11.2018 року складається з наступного:

- 19 420,85 (доларів США) заборгованість по тілу кредиту;

- 46 158,24 (доларів США) заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 1 210,80 (доларів США) заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 120 160,45 (доларів США) заборгованість за пенею. Разом сума становить 186 950,34 доларів США (а. с. 4-6).

Кредитодавець користуючись правом на свій розсуд вимагати від боржника будь яку частину заборгованості по кредиту пред`явив вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту 19 420,85 доларів США, (що за курсом НБУ від 14.11.2018 року становить 27,91 грн) складає 542 035,92 грн (п`ятсот сорок дві тисячі тридцять п`ять гривень 92 копійки).

Довідкою з ЄДРПОУ та банківською ліцензією підтверджується, що АТ КБ «Приватбанк» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій (а. с. 12, 14, 16-17).

Разом з тим, апеляційним судом з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14.09.2012 року у справі № 2-1310/2011 позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задоволено. В рахунок погашення заборгованості в сумі 31 591,02 доларів США за кредитним договором № ОDILAE00000044 від 05.09.2007 року звернуто стягнення на предмет застави, а саме: легковий автомобіль Mitsubishi, модель Grandis 2.4, 2007 року випуску, тип кузова легкове авто, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить відповідачу на праві приватної власності шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 700 грн та витрати по інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн

Зі змісту рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14.09.2012 року вбачається, що 30.05.2011 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ОDILAE00000044 від 05.09.2007 року, яка станом на 17.05.2011 року становить 31 591,02 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту становить 19 358,35 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 7 433,06 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 726,48 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 4 073,13 доларів США.

05.04.2011 року банком було направлено повідомлення відповідачу, із якого вбачається, що останньому було запропоновано погасити заборгованість у термін не пізніше 30 днів з дня одержання повідомлення та попереджено відповідача, що у разі непогашення простроченої заборгованості можливі негативні наслідки, встановлені законом та договором: повернення суми кредиту у повному обсязі, нарахування штрафних санкцій та звернення стягнення на предмет застави. 11.11.2011 року внесено відповідний запис до Державного реєстру обтяжень.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 23.04.2014 року у справі № 2-1310/2011 заяву представника позивача ОСОБА_3 задоволено, виправлено описку в тексті і резолютивній частині рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14.09.2012 року, зазначивши: рік випуску автомобіля марки Mitsubishi, модель Grandis 2.4, тип кузова легкове авто, реєстраційний номер - НОМЕР_2 «2004» замість « НОМЕР_3 ».

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вбачається, що у провадженні Чорноморського ВДВС перебувало виконавче провадження за виконавчим листом виданим Іллічівським міським судом Одеської області 04.04.2019 року у справі № 501/3707/18, згідно із заочним рішенням від 08.02.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № ODILAE00000044 від 05.09.2007 року в розмірі 19 420,85 доларів США, (за курсом НБУ від 14.11.2018 року становить 27,91 грн за 1 долар США), що складає 542 035,92 грн (п`ятсот сорок дві тисячі тридцять п`ять гривень 92 копійки), тобто за рішенням суду, яке на даний час переглядається в апеляційному порядку.

Відомості про існування інших виконавчих проваджень сторонами справи до суду не представлено, а в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відсутні відомості про інші виконавчі провадження, де стягувачем є АТ КБ «Приватбанк», а боржником ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН: НОМЕР_1 ) про стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODILAE00000044 від 05.09.2007 року.

Колегія суддів виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 591 ЦК України якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 24 Закону України "Про заставу" у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Звертаючись угрудні 2018 року до суду із позовом, ПАТ КБ "Приватбанк" посилалось на існування непогашеної за кредитним договором ODILAE00000044 від 05.09.2007 року заборгованості, яку просило стягнути з відповідача у розмірі непогашеного тіла кредиту 19 420,85 доларів США, (за курсом НБУ від 14.11.2018 року - 27,91 грн за 1 долар США), що складає 542 035,92 грн.

При цьому ПАТ КБ "Приватбанк" не додало до позову копії договору застави від 05.09.2007 року, який був укладений між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 в забезпечення виконання прийнятих зобов`язань між банком та відповідачем за кредитним договором ODILAE00000044 від 05.09.2007 року, не зазначило у позові про звернення стягнення на предмет застави за рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14.09.2012 року та стан фактичного виконання даного судового рішення і розмір грошової суми, отриманої від продажу заставного майна.

Під час розгляду справи, суд першої інстанції отримав відомості з відділу реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 АДРЕСА_1 .

Незважаючи на це в матеріалах справи містяться рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, що направлялися лише за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач як у заяві про перегляд заочного рішення, так і в апеляційній скарзі заперечує отримання ним судової кореспонденції за адресою: АДРЕСА_2 , стверджуючи, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у заяві про перегляд заочного рішення, районний суд зазначив, що в матеріалах справи містяться рекомендовані повідомлення про вручення судової кореспонденції за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я відповідача і містять підпис від його імені.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 186 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Відповідно до ч. ч. 6-8 цієї ж статті у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Проте, отримавши інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , суд не вжив заходів щодо направлення судової кореспонденції саме за цією адресою.

Отримання судових повісток за колишньою адресою проживання відповідач заперечує.

Крім того, до заяви про перегляд заочного рішення відповідачем додано документальне підтвердження:

- укладення 05.09.2007 року договору застави між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 в забезпечення виконання прийнятих зобов`язань між банком та відповідачем за кредитним договором ODILAE00000044 від 05.09.2007 року;

- про вилучення у нього Банком (заставодержателем) 21.02.2011 року предмета застави - Mitsubishi, модель Grandis 2.4, 2004 року випуску, тип кузова легкове авто, реєстраційний номер НОМЕР_2 та постановкою автомобіля на спеціальний майданчик зберігання транспорту;

- про наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості у сумі 31 591,02 доларів США за кредитним договором № ОDILAE00000044 від 05.09.2007 року.

Незважаючи на наведене, суд першої інстанції залишив без задоволення заяву про перегляд заочного рішення.

Про дані обставини скаржником зазначено в апеляційній скарзі та вказано про застосування позовної давності.

Аналізуючи положення статті 591 ЦК України, статті 24 Закону України "Про заставу" вбачається, що у кредитора виникає право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України у разі, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя тобто право щодо стягнення залишку боргу за кредитним договором.

Оскільки, отримання у ПАТ КБ "Приватбанк" кредитних коштів ОСОБА_1 є доведеним, як і факт передачі ОСОБА_1 в заставу Банку автомобілю Mitsubishi, модель Grandis 2.4, 2004 року випуску, а докази погашення заборгованості за кредитним договором № ОDILAE00000044 від 05.09.2007 року відсутні та розрахована кредитором заборгованість за кредитним договором відповідачем не спростована, то позовні вимоги є обґрунтованими.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської від 14.09.2012 року позов ПАТ КБ "Приватбанк" про звернення стягнення на предмет застави в рахунок заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі, тобто кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредитної заборгованості, в тому числі по тілу кредиту, яка стягнута у розмірі 19 358,35 доларів США.

У справі, яка переглядається Банк заявив про стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 19 420,85 доларів США.

Ураховуючи наведене колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 62,50 доларів США (19 420,85 - 19 358,35).

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити по суті.

Що стосується заборгованості по тілу кредиту 19 358,35 доларів США, докази про погашення якої відсутні, токолегія суддів враховує, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Водночас застосувати її суд може лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ст. 267 ЦК України).

Тому, за змістом загальних норм права, заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам процесуального законодавства.

Водночас, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином повідомлений (згідно з вимогами процесуального закону) про дату, час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а також не може на рівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Ураховуючи, що відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про дату, час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, наявні підставою для вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції. Зокрема, такого висновку дійшов Верховний суд в постанові від 24.10.2018 року у справі № 317/3698/15-ц.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі № 200/11343/14-ц, відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 щодо того, що суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування позовної давності.

Оскільки докази про належне повідомлення відповідача судом першої інстанції про дату, час і місце розгляду справи, в матеріалах справи відсутні, відповідач не може бути позбавлений права на подання доказів в суді апеляційної інстанції, зокрема, права подати апеляційному суду заяву про застосування позовної давності.

Як вбачається з акту позивач вилучив у відповідача автомобіль у заставу ще 21.02.2011 року. В акті прийому-передачі автомобіля про доручення Банку його реалізувати і кошти, отримані від реалізації автомобіля, направити на погашення заборгованості за кредитним договором (а. с. 77).

Автомобіль після вилучення у відповідача знаходився на зберіганні в ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою: м. Одеса, вул. Розкидайлівська, 67/69 (а. с. 77).

Відповідно до пункту 24 договору застави від 05.09.2007 року звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється з дотриманням встановленого законодавством порядку будь-яким із способів: шляхом передачі предмету застави у власність заставодержателю в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором; шляхом продажу заставодержателем предмету застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою - покупцем або на публічних торгах; шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмета застави від імені заставодавця (пошук покупця на предмет застави проводиться як заставодавцем, так і заставодержателем); у випадку нотаріального посвідчення цього договору - на підставі виконавчого напису нотаріуса - іншим незабороненим чинним законодавством способом. Згідно з пунктом 26 договору застави при реалізації предмета застави відповідно до цього договору для обчислення суми в іноземній валюті, необхідній для задоволення вимог заставодержателя, застосовується курс НБУ, встановлений для іноземної валюти за кредитним договором по відношенню до гривні, на день реалізації.

Однак, заставодержатель ПАТ «КБ «Приватбанк», отримавши автомобіль у заставу, не вчинив жодних дій для його реалізації і погашення заборгованості заставодавця.

Згідно з висновком про вартість майна виконаного ТОВ «Євроекспертгруп» від 21.08.2019 року вартість автомобіля Mitsubishi, модель Grandis 2.4, 2004 року випуску, становить 120 300 грн без ПДВ. Оцінка проведена на підставі постанови про призначення оціночної діяльності у виконавчому проваджені ВП 59694169 (а. с. 78).

Виконавче провадження 59694169 відкрито постановою державного виконавця Чорноморського міського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області на виконання виконавчого листа виданого Іллічівським міським судом Одеської області 04.04.2019 року у справі № 501/3707/18, згідно з рішенням про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № ODILAE00000044 від 05.09.2007 року в розмірі 19 420,85 доларів США, (що за курсом НБУ від 14.11.2018 року становить 27,91 грн за 1 долар США) що складає 542 035,92 грн (п`ятсот сорок дві тисячі тридцять п`ять гривень 92 копійки) (а. с. 79).

Таким чином, виходячи з документальних підтверджень, які містяться у справі, дії, пов`язані з оцінкою та реалізацією заставного майна - автомобіля Mitsubishi, модель Grandis 2.4, 2004 року випуску, вилученого Банком у відповідача ще у лютому 2011 року, на яке звернуто стягнення рішенням Іллічівського міського суду 14.09.2012 року, фактично відбулись вже в межах виконавчого провадження ВП 59694169, відкритого за виконавчим листом, який виданий Іллічівським міським судом Одеської області 04.04.2019 року у справі № 501/3707/18, тобто на виконання рішення суду, яке переглядається в апеляційному порядку.

Будь-яких доказів про виконання рішення Іллічівського міського суду 14.09.2012 року у справі № 2-1310/2011 про звернення стягнення на предмет застави - автомобіля Mitsubishi, модель Grandis 2.4, 2004 року випуску в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 31 591,02 доларів США, в тому числі тіла кредиту 19 358,35 доларів США за кредитним договором № ОDILAE00000044 від 05.09.2007 року, позивачем не надана.

У письмових поясненнях поданих представником Банку до Одеського апеляційного суду зазначено і таким чином вперше позивачем підтверджено про існування рішення Іллічівського міського суду 14.09.2012 року у справі № 2-1310/2011 про звернення стягнення на предмет застави і про те, що Банком вдалось продати даний автомобіль до 2019 року.

Проте, будь-яких доказів про здійснення оцінки та реалізації предмету застави автомобіля Mitsubishi, модель Grandis 2.4, 2004 року випускупочинаючи з вилучення автомобілю у лютому 2011 року та ухвалення судового рішення від 14.09.2012 року, Банком не надано.

Вперше такі дії здійснені Банком вже у 2019 році, після отримання виконавчого листа за рішенням у справі № 501/3707/18, яка переглядається в апеляційному порядку.

При цьому, до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості за тілом кредиту Банк звернувся маючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, але не вказавши про його існування і не зазначивши про відсутність будь-яких активних дій з оцінки та реалізації автомобіля протягом майже 8 років з дати його фактичного вилучення у відповідача (21.02.2011 року) та більше 6 років з часу набрання законної сили судовим рішенням від 14.09.2012 року про звернення стягнення на предмет застави в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором.

У постанові від 16.06.2021 року у справі №756/2028/16-ц, Верховний Суд встановив, що: «заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2012 року задоволено частково позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк". У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 березня 2007 року в сумі 232 068,63 грн звернуто стягнення на предмет застави автомобіль Ssang Yong, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ "Приватбанк" з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "Приватбанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

30 січня 2015 року зазначене вище рішення суду було виконано, заставне майно було реалізовано, грошові кошти від реалізації у розмірі 3 227,96 доларів США того ж дня надійшли на погашення заборгованості за кредитним договором від 23 березня 2007 року за пенею, проте їх виявилося недостатньо для того, щоб погасити заборгованість в повному обсязі».

З урахуванням таких обставин Верховний Суд у справі №756/2028/16-ц, зробив висновок що не реалізувавши заставний автомобіль, банк не знав і не міг знати, що коштів від реалізації майна буде недостатньо для повного погашення кредитної заборгованості, а саме для цього і ухвалювалось у 2012 році рішення суду, а тому звертаючись у лютому 2016 року до суду із позовом, ПАТ КБ "Приватбанк" обґрунтовано посилалось на те, що про порушення свого права банк дізнався лише 30 січня 2015 року, тобто після продажу предмета застави, оскільки сума, одержана від його продажу, не покриває вимоги заставодержателя, тобто у межах строку позовної давності.

На відміну від справи № 756/2028/16-ц, у справі, яка переглядається, ПАТ КБ "Приватбанк" не надав докази виконання рішення у справі № 2-1310/2011 про звернення стягнення на предмет застави - автомобіля Mitsubishi, модель Grandis 2.4, 2004 року випуску в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № ОDILAE00000044 від 05.09.2007 року в сумі 31 591,02 доларів США, в тому числі тіла кредиту 19 358,35 доларів США, а взагалі замовчав про існування відповідного судового рішення, а також про факт вилучення ним автомобіля у відповідача в лютому 2011 року та про існування укладеного між Банком та ОСОБА_1 договору застави автомобіля.

Фактичні дії на реалізацію вилученого автомобіля у вигляді оцінки та подальшої реалізації були здійснені у серпні 2019 року - після ухвалення судом заочного рішення від 08.02.2019 року, яке переглядається в апеляційному порядку, та в межах примусового виконання виконавчого листа виданого судом першої інстанції у даній справі 04.04.2019 року.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для застосування позовної давності за заявою відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором № ОDILAE00000044 від 05.09.2007 року за тілом кредиту у розмір 19 358,35 доларів США, в іншій частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 62,50 доларів США слід відмовити за необґрунтованістю вимог по суті з підстав та обґрунтувань викладених у цій постанові суду апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 лютого 2019 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості без задоволення.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом за наслідками розгляду апеляційної скарги позивача рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції у розмірі 605,60 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 9 756,64 грн, а всього - 10 362,24 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Чехоніна Тетяна Іванівна задовольнити частково.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у загальному розмірі 10 362,24 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 23.07.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова