ПОСТАНОВА

Іменем України

15 липня 2025 року м. Кропивницький

справа № 399/206/24

провадження № 22-ц/4809/799/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, доповідач), Дуковського О. Л., Письменного О. А.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області (суддя Лях М. М.) від 13.02.2025,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

1.1.Первісний позов

28.03.2024 ОСОБА_1 , від імені якої діяв представник - адвокат Левченко Марія Миколаївна, звернулася до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування та з урахуванням заяви від 28.01.2025 (про усунення помилок у прохальній частині позовної заяви, Т. 2, а. с. 47 - 48) остаточно просила суд визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями та частину земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що залишився після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_4 , якій за життя на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 .

За заявою сестри позивача ОСОБА_2 (іншого спадкоємця) Онуфріївська державна нотаріальна контора відкрила спадкову справу щодо майна померлої ОСОБА_4 .

Позивач також прийняв спадщину, звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, але завершити оформлення своїх спадкових прав не може так, як не володіє оригіналами документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно, які знаходяться у відповідача, а та відмовляється їх надати позивачу, або нотаріусу.

26.10.2023 ОСОБА_1 отримала постанову державного нотаріуса Онуфріївської державної контори Оніщенко А. А. про відмову в оформленні спадщини за законом через відсутність у неї оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Водночас їй роз`яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Отже, позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку з надвірними будівлями та відповідну частку земельної ділянки з вини відповідача.

2.2. Зустрічний позов

22.08.2024 відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов обґрунтовано тим, що з 2016 року ОСОБА_2 доглядала за хворими батьками: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 постійно й тяжко хворіла до своєї смерті, неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні, мала потребу у сторонньому нагляді та догляді, фактично перебувала у безпорадному стані.

Саме ОСОБА_2 , у межах своїх можливостей, надавала їх спільній матері необхідний догляд та допомогу (власним коштом купувала матері необхідні ліки, здійснювала оплату медичних досліджень для встановлення правильного діагнозу тощо), натомість ОСОБА_1 від свого обов`язку забезпечити підтримку та допомогу матері ухилялась, хоча мала таку можливість, але не вчиняла необхідних дій.

Витрати на поховання матері також лягли на ОСОБА_2 .

З огляду на таке, позивач за зустрічним позовом вважає, що ОСОБА_1 має бути усунена від права на спадкування за законом після смерті матері.

Крім того, у своїй позовній заяві ОСОБА_2 звернула увагу суду на те, що згідно з інформацією з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно власником земельної ділянки площею 0,1082 га, кадастровий номер: :50:023:0008, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 , рахується ОСОБА_5 .

Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 05.09.1988 року, виданим виконавчим комітетом Онуфріївської селищної ради народних депутатів, житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , належить на праві особистої власності ОСОБА_5 .

2.Короткий зміст рішення суду

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 13.02.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено. Суд визнав за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями та частину земельної ділянки з кадастровим номером 352455100:50:023:0008, розташованих по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом відмовлено.

Розподіляючи судові витрати у справі, суд втягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3472,00 грн, а судові витрати за зустрічним позовом залишив за ОСОБА_2 .

Рішення суду в частині задоволення первісного позову мотивоване тим, що сторони у справі прийняли спадщину, яка відкрилася по смерті їх матері ОСОБА_3 , але позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частки у житловому будинку та земельній ділянці через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на це майно.

Відмову у задоволенні зустрічного позову мотивовано тим, що відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) не довів, що ОСОБА_3 перебувала у безпорадному стані, потребувала допомоги дочки ОСОБА_1 , а та ухилялася від надання їй необхідної допомоги.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 13.02.2025 у цивільній справі № 399/206/24.

Апелянт вимагає скасувати вказане рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування відмовити повністю, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити, усунувши ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Апелянт вважає рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 13.02.2025 у справі № 399/206/24 незаконним та необгрунтованим оскільки висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права.

Зокрема, суд не надав належної оцінки тім обставинам, що згідно з Державним реєстром прав власності на нерухоме майно власником земельної ділянки площею 0,1082 га, кадастровий номер :50:023:0008 значиться ОСОБА_5 , а не ОСОБА_3 . Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння жилий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , також належить на праві особистої власності ОСОБА_5 , а не ОСОБА_3 .

На думку апелянта, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач за первісним позовом не довів, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , зокрема, що на час відкриття спадщини вона проживала разом з ним, а також що вони перебували у шлюбі.

Суд порушив правила підготовчого провадження, не вирішив питання про доказування факту прийняття ОСОБА_3 спадщини, яка відкрилася по смерті ОСОБА_5 .

Повернення суду 13.01.2025 з нарадчої кімнати та поновлення судового розгляду відбулося з порушенням вимог ч. 1, 2 ст. 244 ЦПК України, а саме не зазначив які додаткові обставини потрібно з`ясувати у справі.

Суд з порушенням вимог п. 3 ч. 2 ст. 197 ЦПК України взяв до уваги уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 .

Суд не дав належної оцінки доказам (документам про стан здоров`я ОСОБА_3 та показанням свідків), які підтверджуєть, що спадкодавець через похилий вік та тяжкі хвороби була в безпорадному стані.

Суд не врахував, що ОСОБА_1 не надала доказів того, що вона фінансово або в інший спосіб надавала допомогу своїй непрацездатній, хворій матері. Натомість у судовому засіданні було доведено, що ОСОБА_2 надавала необхідний догляд та допомогу матері, якої та потребувала через поганий стан здоровя.

4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

До Кропивницького апеляційного суду надійшов від представника ОСОБА_1 - адвоката Левченко М. М. відзив наапеляційну скаргу в якому висловлено згоду з позицією суду першої інстанції, викладеною у рішенні Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 13.02.2025 у справі № 399/206/24. Заявник звернув увагу суду на те, що відповідача всіляко перешкоджає оформленню спадщини ОСОБА_1 , не надає оригінали правовстановлюючих документів нотаріусу. Тому позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав, які були неправомірно порушені. Суд вжив заходів щодо вирішення справи та виниклого між сторонами спору про спадкування. Представник позивача за первісним позовом не погоджується з тезою апеляційної скарги про неправильність оцінки доказів у справі судом першої інстанції. Суд врахував, що доглядом та утриманням ОСОБА_3 опікувались усі її родичі (дочки, онуки), а також соціальна працівниця, які допомагати їй вести господарство. Крім того, продовж 20.02.2020 - 11.01.2022 ОСОБА_1 часто надавала допомогу матері, особливо коли сестри не було вдома. Після повномасштабного вторгнення рф в Україну ОСОБА_1 позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 проживала за межами держави.

5.Короткий зміст пояснень учасників справи у судовому засіданні 15.07.2025

ОСОБА_2 та її представник - адвокат Болгар Олена Ігорівна підтримали апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 та її представник - адвокат Левченко Марія Миколаївна заперечили проти вимог та доводів апеляційної скарги.

6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

Згідно зі свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Онуфріївським ЗАГС Кремгесівського району Кіровоградської області від 06.11.1965, батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Згідно зі свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим Онуфріївським Р/а ЗАГС Кіровоградської області від 25.04.1973, батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

31.10.1986 відділ ЗАГС Онуфріївського райвиконкома Кіровоградської області зареєстрував шлюб ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , у зв`язку з чим прізвище дружини « ОСОБА_9 » змінено на « ОСОБА_10 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_3 .

26.10.1993 ЗАГС Онуфріївської райдержадміністрації Кіровоградської області зареєстровано шлюб ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , у зв`язку із чим прізвище дружини « ОСОБА_9 » змінено на « ОСОБА_12 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_4 .

Згідно з копією спадкової справи № 29/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 , заведеної Онуфріївською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області, вбачається, після смерті останнього 12.03.2020 з заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину зверталась дружина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12.03.2020 державний нотаріус Онуфріївської державної нотаріальної контори Кіровоградської області видав Мосьпан Ганні Іванівні два свідоцтва про право на спадщину за законом про те, що вона є спадкоємцем майна ОСОБА_5 , а саме: земельної ділянки площею 0,5001 га, кадастровий номер: :02:000:5116, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства; земельної ділянки площею 1,0000 га, кадастровий номер: :02:000:5215, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства.

Згідно зі свідоцтвом на право особистої власності на домоволодіння, виданим виконавчим комітетом Онуфріївської селищної ради народних депутатів від 05.09.1988, право власності в цілому на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Онуфріївської селищної ради від 25.08.1988 № 92. Свідоцтво зареєстроване Олександрійському міжміському БТІ, про що здійснено запис у реєстрову книгу № 1254/6.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № від 19.01.2024 право власності на земельну ділянку за кадастровим номером: :100:50:023:0008, площею 0,1082 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , значиться за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_5 , виданого 03.04.2015 реєстраційною службою Онуфріївського районного управління юстиції Кіровоградської області.

Свідоцтва про право на спадщину за законом по смерті ОСОБА_5 на житловий будинок та земельну ділянку за кадастровим номером: :100:50:023:0008 не видавалися.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Онуфріївським відділом державної реєстрації цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) серія НОМЕР_6 від 19.04.2023.

Згідно з копією спадкової справи № 54/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , заведеної Онуфріївською державною конторою Кіровоградської області, після смерті останньої у шестимісячний строк заяви на прийняття спадщини подали дочки померлої - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Постановою державного нотаріуса Онуфріївської державної нотаріальної контори від 26.10.2023 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері - ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , у з`явзку з відсутністю оригіналів документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Згідно з листом Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області, ОСОБА_3 , 1945 р. н., яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , перебувала на обліку у відділі соціальної допомоги вдома територіального центру в період з 20.04.2021 по 19.04.2023 та отримувала соціальну послугу «Догляд вдома» на безоплатній основі.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1.Норми права та їх джерела

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України),

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (1217 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом (абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України).

За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч. 5 ст. 1224 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, суд першої інстанції правильно встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина.

Оскільки спадкодавець не лишив по собі заповіту, у встановлений законом строк та спосіб прийняли спадщину спадкоємці першої черги за законом, дітьми померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

До складу спадщини входить, зокрема, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку з кадастровим номером 352455100:50:023:0008 площею 0,1082 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало спадкодавцю ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 підтверджується матеріалами копії спадкової справи № 29/2020, згідно з якими спадщина нею прийнята на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України (Т. 2, а. с. 62 - 87). Вона є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину.

Сторони у справі жодних заяв про прийняття спадщини, яка відкрилася по смерті їх батька ОСОБА_5 , не робили. Відтак між ними відсутній спір про те, що їх мати була тим єдиним спадкоємцем померлого, який прийняв спадщину.

Підтвердженням цього є та обставина, що 12.03.2020 ОСОБА_3 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на дві земельні ділянки спадкодавця: за кадастровими номерами: :02:000:5116 та :02:000:5116 площею 0,5001 га та 1,0000 га, відповідно. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (Т. 2, а. с. 84).

Однак, супереч нормі ст. 1297 ЦК України вона не звернулася за отриманням свідоцтва про право на спадщину на будинок та іншу земельну ділянку за кадастровим номером 352455100:50:023:0008 за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на це, враховуючи зміст з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, ч. 3 ст. 1296 ЦК України, місцевий суд фактично дійшов правильного висновку, що спадщина ОСОБА_5 , з часу її відкриття, належала ОСОБА_3 не залежно від того, що вона не звернулася до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та вказану земельну ділянку.

При цьому фактично між сторонами у справі не існує спору щодо належності ОСОБА_3 на час її смерті права власності на це майно.

Загальними вимогами цивільного процесуального права, закріпленими у ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом усіх обставин, що мають значення для справи. У справах про спадкування, зокрема про визнання права власності на майно в порядку спадкування, усунення від права на спадкування, суд має з`ясувати наявність спадкового майна, дослідивши докази належності спадкодавцю права власності на майно.

З огляду на особливості обставин цієї справи, суд першої інстанції мав дослідити й дослідив докази належності спірного майна спершу ОСОБА_5 , а також докази переходу цих прав в порядку спадкування до ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що земельна ділянка та житловий будинок значиться за ОСОБА_5 , а не ОСОБА_3 , не відповідають матеріалам справи та змісту оскаржуваного рішення суду.

На думку апелянта, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач за первісним позовом не довів, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 .

Водночас апелянт не спростовує встановлений судом факт належності ОСОБА_3 права власності на спірне майно та обставини, які правильно встановив суд, за яких у неї перейшли такі права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає неспроможними аргументи апеляційної скарги про те, що у підготовчому провадженні суд не вирішив питання про доказування факту прийняття ОСОБА_3 спадщини, яка відкрилася по смерті ОСОБА_5 , а також те, що 13.01.2025, повернувшись з нарадчої кімнати та поновивши судовий розгляд, суд порушив вимоги ч. 1, ч. 2 ст. 244 ЦПК України, не зазначив які обставини потрібно з`ясувати у справі.

Дійсно, до завершення підготовчого провадження сторонами у справі надали до суду докази того, що ОСОБА_3 прийняла спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_5 . Крім того, в ухвалі від 13.01.2025 суд не вказав, яку саме обставину виникла є необхідність з`ясувати після відновлення розгляду справи для ухвалення рішення (Т. 2, а. с. 42).

Однак, як вбачається зі справи, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 відзив на позов не подала, а у своїй зустрічній позовній заяві не заперечувала, що спадщина померлого ОСОБА_5 належить ОСОБА_3 . Отже, були відсутні підстави вважати, що між сторонами існує спір про те, що право власності на будинок та земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку входять до складу спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_3 .

Стосовно ухвали суду від 13.01.2025 про поновлення судового розгляду, яка не містить мотивів необхідності встановлення певних обставин, то це не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення так, як фактично, після відновлення розгляду справи, суд дослідив лише одну обставину - прийняття ОСОБА_3 спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_5 .

Попри те, що спір між сторонами щодо цих обставин відсутній, правильне їх встановлення має виключне значення для вирішення справи відповідно до закону, оскільки дають можливість встановити склад спадщини, яка відкрилася по смерті ОСОБА_3 .

Після 13.01.2025 сторони надали суду пояснення саме з цього питання, а суд дослідив докази лише щодо тієї обставини.

При цьому, хоча спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_5 існувала на час звернення позивача за первісним позовом до суду, проте відомості про спадкоємців та склад спадщини ОСОБА_1 не могла самостійно здобути у нотаріальній конторі з огляду на приписи ст. 8 Закону України «Про нотаріат». Тому, суд задовольнив обгрунтоване клопотання її представника про витребування інформації про отримання спадщини, яка відкрилася у зв`язку зі смертю ОСОБА_13 .

Після поновлення судового розгляду інші обставини суд не досліджував.

Таким чином, саме собою не зазначення в письмовій ухвалі суду від 13.01.2025 про те, які саме обставини збирається дослідити суд, на що звернув увагу позивач у своїй апеляційній скарзі та що може оцінюватися як порушення припису п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України, не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового судового рішення так, як це не призвело до неправильного вирішення справи (див. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції правильно і повно встановив факт смерті спадкодавця ОСОБА_3 , час і місце відкриття спадщини, відсутність заповіту, наявність спадкового майна та належності до його складу об`єктів, стосовно яких ОСОБА_1 пред`явила вимоги, коло спадкоємців, які закликаються до спадкування, прийняття ними спадщини у встановлений законом спосіб та строк.

Місцевий суд також правильно встановив, що за відсутності у спадкоємця ОСОБА_1 документів, які посвідчують право власності спадкодавця ОСОБА_3 на житловий будинок і земельну ділянку за кадастровим номером 352455100:50:023:0008, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно.

Отже, вона не може завершити процес спадкування в нотаріальному порядку, що підтверджено належним та допустимим доказом - постановою нотаріуса від 26.10.2023 (Т. 1, а. с. 14).

Ця обставина є достатньою підставою для звернення спадкоємця до суду з позовом про визнання за ним права на спадкове майно на підставі норми ст. 392 ЦК України, що узгоджується з наданими в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`ясненнями.

Такої ж правової позиції послідовно дотримується Верховний Суд (наприклад, див. постанов Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 640/13903/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 266/5267/18, від 20.03.2019 у справі № 550/1040/16-ц, від 22.04.2020 у справі № 601/2592/18, від 22.04.2020 у справі № 127/23809/18, від 27.05.2020 у справі № 361/7518/16-ц, від 16.09.2020 у справі № 464/1663/18, від 16.06.2021 у справі № 570/997/19 тощо).

Та обставина, що постановою державного нотаріуса Онуфріївської державної нотаріальної контори від 26.10.2023 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері - ОСОБА_4 , а не ОСОБА_14 , вказує на очевидну описку, допущену нотаріусом, а не про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо іншого спадкодавця. Цей висновок ґрунтується на тому, що в постанові нотаріус конкретно вказав про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері заявниці, правильно вказавши прізвище та по батькові, дату та місце смерті, а тому в постанові йдеться про спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті саме ОСОБА_3 .

У зв`язку із цим колегія суддів апеляційного суду відхиляє аргумент апелянта, що суд неправильно встановив цю обставину у справі.

Очевидно, що таку ж описку (технічний недолік) у прохальній частині позовної заяви допустила адвокат Левченко М. М., представник позивача за первісним позовом, яка склала цю заяву, підписала її та подала до суду.

Уточнення імені спадкодавця, яке викладено у клопотанні представника ОСОБА_1 - адвоката Левченко М. М. від 28.01.2023 не можна сприймати, як зміну предмета позову, а тому ця описка могла бути усунута на будь-якому етапі розгляду справи (Т. 2, а. с. 47 - 48).

Таким чином, суд першої інстанції правильно виснував, що існують підстави для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання судом за нею права власності на частку в праві власності на житловий будинок та відповідну земельну ділянку в порядку спадкування по смерті її матері, але вирішення цих вимог залежить від вирішення позову іншого спадкоємця за законом ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Ухвалюючи рішення щодо зустрічного позову, суд обгрунтовано виходив з того, що для усунення спадкоємця за законом від спадкування на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: 1) перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво; 2) потреба спадкодавця в допомозі саме спадкоємця; 3) ухилення спадкоємця від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання.

Таким чином, позивач за зустрічним позовом мав довести як перебування спадкодавця у безпорадному стані, так і наявність у нього потреби допомоги від спадкоємця, за умови отримання її від інших осіб, а також наявність у спадкоємця матеріальної та фізичної змоги надавати таку допомогу.

Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець ОСОБА_1 може бути усунена від спадкування.

Місцевий суд правильно вказав, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона є безпорадною, не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 127/9778/17 вказано, що безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами, або може супроводжуватися патологічним процесами, або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю).

Ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, з`ясуванню підлягає, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Докази мають відповідати вимогам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У постановах Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 127/9778/17, від 19.04.2021 у справі № 234/7861/18, від 22.04. 2021 у справі № 331/6453/18 зазначено, що належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.

У постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 200/21452/15-ц вказано, що безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах, доведення цього факту тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім.

На підставі досліджених відповідно до закону доказів місцевий суд встановив, що спадкодавець ОСОБА_3 була особою похилого віку й померла у віці 77 років. Також він встановив, що вона мала діагностовані захворювання: гіпертензивну хворобу з переважним ураженням серця з серцевою недостатністю, атеросклеротичним кардіосклерозом, гіперточніною хворобою риск 4, миготлива аритмія, цукровий діабет тип 2 середньої тяжкості, фібриляцією та трипотіння пересердь - ускладненого та інсулінонезалежний цукровий діабет з іншими уточненими ускладненнями.

До того ж суд встановив, що з 21.01.2018 по 01.08.2018 ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом пароксизмальна тахікардія СН ІІА. ЦД тип 2, з 26.02.2019 по 04.03.2019 - лівосторонньою нирковою колькою, з 05.2020 по 22.06.2020 - лікувалася стосовно загостреного атеросклерозу судин нижніх кінцівок, у 2022 році перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом коронавірус.

Проте, наявність у ОСОБА_3 таких захворювань, а також її похилий вік не є неспростовним доказом її безпорадного стану. До того ж для застосування такого крайнього заходу до спадкоємця. яким є усунення від права на спадкування, доведенню підлягає неможливість спадкодавця продовж тривалого часу самостійно забезпечити умови свого життя, догляд за собою, що обумовлює його потребу в сторонньому догляді.

Показання опитаних судом свідків з цього питання також не є достатніми доказами для висновку про безпорадний стан спадкодавця.

Отже, суд першої інстанції правильно виснував, що ОСОБА_2 не надала переконливих доказів на підтвердження перебування спадкодавця у безпорадному стані, та її потреби в допомозі саме ОСОБА_1 , особливо з огляду на те, що ОСОБА_3 особисто не зверталася до останньої за такою допомогою. До того ж допомогу їй у побуті та лікуванні надавала ОСОБА_2 та дорослі внуки спадкодавця - ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , з 20.04.2021 вона була отримувачем соціальну послугу «Догляд вдома» на безоплатній основі, а тому твердження позивача за зустрічним позовом про те, що спадкодавець потребував ще й допомоги відповідача є необгрунтованими.

Крім того, від початку повномасштабного вторгненням рф на територію України, ОСОБА_1 виїхала за кордон, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами та визнається сторонами у справі, та до смерті ОСОБА_3 додому не повернулася, а тому не могла безпосередньої здійснювати догляд за матір`ю.

Та обставина, що ОСОБА_2 та інші родичі надавали спадкодавцю допомогу у побуті, зверненні до медичних закладів, а також те, що позивач за зустрічним позовом здійснила поховання матері не вказує на вину ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, надавши належну оцінку доводам сторін, зокрема, показанням свідків, письмовим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач за зустрічним позовом не надав належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України обставин, що є його процесуальним обов`язком, тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення відповідача за зустрічним позовом від права на спадкування після смерті їх матері ОСОБА_3 .

Щодо твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 ухилялися від виконання свого обов`язку щодо утримання непрацездатної матері.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доведенню підлягає потреба спадкодавця в утриманні від майбутнього спадкоємця.

ОСОБА_6 досягла пенсійного віку, вочевидь отримувала пенсію. Крім того, вона мала у власності дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які призначенні для отримання доходу.

Однак позивач за зустрічним позовом не надав доказів розміру отримуваного спадкодавцем доходу, а тому неможливо зробити висновок про те, що спадкодавець регулярно потребував матеріальної допомоги.

Крім того, як пояснила допитана судом свідок ОСОБА_16 грошові кошти на лікування ОСОБА_3 . ОСОБА_1 надсилала їй, онуці спадкодавця.

За таких обставин факт ухилення ОСОБА_1 від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця не є доведеним.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи те, що апелянт не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності передбачених ст. 1224 ЦК України обставин, які могли б бути підставою для усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Натомість встановивши, що позивач з первісним позовом прийняла згідно із законом спадщину, до складу якої входить спірне майно, але не може завершити процес її оформлення в нотаріальному порядку через відсутністю правовстановлюючих документів, обгрунтовано задовольнив первісний позов.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив законне та обгрунтоване рішення, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

10.Про судові витрати

Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апелянт сплатив за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 3636,00 грн (Т. 2, а. с. 103), однак йог скаргу апеляційний суд залишає без задоволення, а тому понесені судові витрати не підлягають компенсації.

ОСОБА_1 про судові витрати у зв`язку з переглядом справи в апеляційному порядку до суду заяв не подала.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 13.02.2025- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 28.07.2025.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: О. Л. Дуковський

О. А. Письменний