УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» липня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Тесленко І. О.,

за участю секретаря судового засідання Бережної С.П.,

представника позивача Нестерця Ю.П.,

представника відповідача Оксанича Р.В.,

розглянувши клопотання представника позивача про призначення експертизи у цивільній справі за позовом АТ «Страхова компанія «ІНГО» до Приватного виконавця Солонька Миколи Миколайовича, про повернення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

до Солом?янського районного суду міста Києва, звернулось АТ «Страхова компанія «ІНГО» з цивільним позовом до Приватного виконавця Солонька Миколи Миколайовича про повернення безпідставно набутих коштів.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 серпня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 25 листопада 2024 року представником позивача було заявлено клопотання про витребування від приватного виконавця Солонька Миколи Миколайовича оригіналу договору про додаткову винагороду приватного виконавця від 04 травня 2020 року, копія якого надана до матеріалів справи, оскільки зазначений договір у сторони позивача відсутній, повноваження щодо його укладення позивачем не надавались.

Ухвалою від 25 листопада 2024 року клопотання представника позивача про витребування оригіналу Договору про додаткову винагороду приватного виконавця від 04 травня 2020 року, задоволено; зобов`язано Приватного виконавця Солонька Миколу Миколайовича надати Солом`янському районному суду м. Києва оригінал Договору про додаткову винагороду приватного виконавця від 04 травня 2020 року, укладеного між Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Солонько М.М. та Акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГО».

09 грудня 2024 року до суду від представника відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи оригіналу договору, згідно ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 25.11.2024 року, та оригінал відповідного договору.

21 квітня 2025 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування оригіналу договору який відповідає саме копії договору яка була долучена представником відповідача до матеріалів справи разом з відзивом на позовну заяву про повернення безпідставно набутих коштів від 23.09.2024 року.

Ухвалою від 22 травня 2025 року клопотання представника позивача про витребування оригіналу договору який відповідає саме копії договору яка була долучена представником відповідача до матеріалів справи разом з відзивом на позовну заяву про повернення безпідставно набутих коштів від 23.09.2024 року, - залишено без розгляду.

08 липня 2025 року в судовому засіданні представником позивача було заявлено клопотання про призначення експертизи, надано його примірник до матеріалів справи. Також, представник вказав, що заявляє усно клопотання про перехід до загального провадження у випадку якщо розгляд справи у спрощеному провадженні перешкоджає призначенню експертизи.

Клопотання про призначення експертизи у справі обґрунтовано наступним. У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває справа № 760/17248/24 за позовом АТ "Страхова компанія "ІНГО" до приватного виконавця Солонька Миколи Миколайовича про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 25407,79 грн. У відзиві на позовну заяву про повернення безпідставно набутих коштів, заперечуючи проти даного позову відповідач стверджує, що кошти оплачені у відповідності до укладеного договору, та долучив до матеріалів справи договір про додаткову винагороду приватного виконавця від 04.05.2020 року. У зв`язку з чим, вважає що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли у відповідності до укладеного між ними зазначеного договору, тому положення глави 83 ЦК України застосовуватися не можуть. Позивач вважає, що встановлення факту існування даного договору між позивачем та відповідачем має важливе значення для вирішення даного спору. Позивач АТ СК «ІНГО», стверджує, що оплачені кошти на рахунок приватного виконавця є безпідставно набутими коштами, які відповідач відмовляється повертати. А договірних відносин між позивачем та відповідачем не існує, оскільки позивач зазначений договір не підписував, та ставить під сумнів факт його укладання. У ході розгляду справи, судом за клопотанням позивача було витребувано оригінал Договору про додаткову винагороду приватного виконавця від 04.05.2020 року. Ознайомлюючись з витребуваним судом оригіналом Договору про додаткову винагороду приватного виконавця від 04.05.2020 року, виникли обґрунтовані сумніви щодо достовірності зазначеної у договорі дати. Є підстави вважати, що договір був виготовлений, підписаний та скріплений печаткою значно пізніше вказаної дати. Для визначення факту договірних відносин між позивачем та відповідачем, встановлення факту існування даного договору є важливим значенням. Тому для з`ясування даної обставини необхідні спеціальні знання у сфері ідентифікації виконання технічної експертизи документа. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Порядок призначення судової експертизи в науково-дослідних судово- експертних установах Міністерства юстиції України, обов`язки, права та відповідальність судового експерта, організація та оформлення їх результатів визначається Законом України «Про судову експертизу», ЦПК України, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5. З метою встановлення фактичного часу створення документа, підписання та нанесення печатки чи відповідають вони даті зазначеній в договорі просив призначити судову технічну експертизу письмового документа - Договору про додаткову винагороду приватного виконавця від 04.05.2020 року укладений між Приватним виконавцем Солонько Миколою Миколайовичем та АТ СК «ІНГО» в особі Бута Максима Анатолійовича по цивільній справі № 760/17248/24; поставити перед експертом наступні питання: 1. Чи відповідає оригінал Договору про додаткову винагороду приватного виконавця від 04.05.2020 року, витребуваний судом, копії цього договору, долученій адвокатом Оксаничем Романом Володимировичем до Відзиву на позовну заяву від 23.09.2024 року (за змістом, розташуванням реквізитів, підписів, печаток, ознаками друку)? 2. Встановити спосіб виготовлення документу. Чи виготовлено основний текст витребуваного судом договору про додаткову винагороду приватного виконавця від 04.05.2020 року в один час з нанесенням підписів та печаток чи з допомогою монтажу? 3. Чи нанесено підписи та відбитоки печаток на останньому аркуші Договору про додаткову винагороду приватного виконавця від 04.05.2020 року до виготовлення тексту цього аркуша та/або до виготовлення інших аркушів договору? 4.Чи відповідає дата, зазначена в договорі, а саме (04.05.2020 року), фактичному часу його виготовлення, підписання та скріплення печаткою? 5.Чи виконано підписи на договорі одночасно з виготовленням тексту документа, чи текст надруковано пізніше ніж дата 04.05.2020 року? 6. Чи нанесено печатку на договір одночасно з підписами, чи в інший час? 7. Чи можна встановити орієнтовну дату (або проміжок часу) між виготовлення тексту договору та нанесення підписів і печатки? Вартість проведення судової експертизи зобов`язуємось оплатити у повному обсязі. Проведення даної експертизи доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, або іншій компетентній судово-експертній установі на розсуд суду.

Представник відповідача приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, проти задоволення клопотання заперечував, вказав, що на його думку позивач намагається затягнути розгляд справи. Вказав, що справа розглядається вже протягом тривалого часу, однак службове розслідування на підприємстві позивача проведено не було. Також, зазначив, що стадія клопотань вже давно була пройдена у справі.

Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто у контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін, вирішальним фактором є те, що подання доказів та доведення перед судом їх переконливості - є обов`язком сторін. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Як зауважує Європейський суд з прав людини, принцип процесуальної рівності сторін передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27.10.1993, заява № 14448/88).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно з ч. 1 ст. 104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручення проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 103 ЦПК України, суд може призначити експертизу для з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, за умови необхідності спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Аналіз зазначених норм права свідчить, що для з`ясування обставин, що мають значення у справі і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Суд зважає на те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача про повернення безпідставно набутих коштів. Справа надійшла до суду 25 липня 2024 року, перебуває на розгляді вже тривалий час, неодноразово відкладалась за клопотанням представника позивача.

Крім того, на виконання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 25.11.2024 року, представником відповідача 09 грудня 2024 року надано до суду оригінал договору з приводу якого представником позивача заявлено клопотання про проведення експертизи. Тобто, оригінал договору надано до матеріалів справи понад шість місяців, представник позивача неодноразово ознайомлювався з матеріалами справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 4, 5, 8 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

При цьому, суд зважає на те, що клопотання про проведення експертизи було заявлено представником позивача майже через рік після звернення до суду та через пів року після надання оригіналу договору відповідачем до матеріалів справи. Однак, будь яке обґрунтування неможливості звернення з відповідним клопотанням до суду раніше наведено представником позивача не було.

Крім того, представник позивача не ставить перед експертом питання щодо невідповідності підпису представника підприємства позивача на договорі та печатки позивача, не заперечуючи сам факт укладання такого договору, а ставить під сумнів черговість (послідовність) друкування документа та його підписання. Також, в судовому засіданні представником позивача було підтверджено існування довіреності №183 від 31 березня 2020 року на Бута М.А., яким було підписано вказаний договір від імені позивача.

При цьому, положеннями ст. 103 ЦПК України чітко визначено, що суд призначає експертизу виключно за умови необхідності з`ясування обставин, що мають значення для справи, та для цього необхідні спеціальні знання у сфері іншій ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Однак, сам факт укладання договору між позивачем, в особі його представника, та відповідачем представником позивача фактично представником позивача під сумнів не ставиться.

У відповідності до ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Статтею 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживання процесуальними правами в цивільному судочинстві - це використання учасником процесу своїх прав з метою, що суперечить завданню цивільного судочинства, тобто, спрямоване на перешкоджання розгляду справи, затягування процесу або досягнення інших неправомірних цілей.

При цьому, згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи встановлення явної неповаги до суду чи учасників справи (Постанова Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 761/27076/19 (провадження № 61-14448св20).

Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права. (Постанова Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 311/2121/19 (провадження № 61-11958св20)).

Зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа реалізує свої процесуальні права і вчиняє передбачені процесуальним законодавством процесуальні, дії, але робить це на шкоду іншим особам, з метою, яка не співпадає з завданням господарського процесу, визначеним у статті 2 ГПК (справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (Постанова Верховного Суду від 20 квітня 2023 року у справі 917/527/18).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що обов`язок заявника полягає у тому, щоб проявити особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v. Russia), заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвала щодо прийнятності у справі «Гуржій проти України» (Gurzhyy v. Ukraine), заява № 326/03 від 01 квітня 2008 року).

З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що клопотання представника позивача про призначення експертизи є необгрунтованим, поданим з порушенням норм ЦПК України, а тому задоволенню не підлягає.

Виходячи з того, що усне клопотання представника позивача щодо переходу до розгляду справи в загальному порядку було пов`язано виключно з перешкоджанням у призначенні експертизи, вказане клопотання залишається судом без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 44, 76, 78, 83, 103, 104, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача про призначення експертизи, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються в апеляційну скаргу на рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Копію Ухвали направити учасникам.

Судовий розгляд справи відкласти на 14 год. 00 хв. 13 серпня 2025 року.

Суддя І. О. Тесленко