Справа № 289/976/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року с-ще Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Данилюк О. С. ,

за участю секретаря с/з Марієвської Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Брусилів заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Приведьон Віталія Миколайовича про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , законного представника малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Радомишльської міської ради Житомирської області, приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Камінська Людмила Василівна, про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Брусилівського районного суду Житомирської області перебувала цивільна справа № 289/976/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , законного представника малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Радомишльської міської ради Житомирської області, приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Камінська Людмила Василівна, про визнання договору дарування недійсним.

Ухвалою суду від 21 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України через повторну неявку позивачки та її представника адвоката Касянчука С.В. в судове засідання.

Вказана ухвала суду набрала законної сили згідно постанови Житомирського апеляційного суду від 02 червня 2025 року.

Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Приведьон В.М. 23 квітня 2025 року звернувся до суду з заявою про стягнення судових витрат, в обґрунтування якої зазначив наступне. Так, відповідно до Договору про надання правничої допомоги № 1/1 від 14.06.2024 року адвокатом Приведьон В.М. були надані клієнту ОСОБА_1 послуги по консультуванню, вивченню та аналізу законодавства щодо застосування відповідних правових норм з метою забезпечення законних інтересів та прав клієнта, пов`язаних із застосуванням законодавства, підготовці відзиву та інших процесуальних документів, прийняття участі в засіданнях суду як представника клієнта по справі № 289/976/24 в суді першої інстанції. Заявник зазначив, що вимоги позивача у вказаній справі зводились до незгоди з укладеним договором дарування. При цьому позивач достовірно знав, що цей договір ніяким чином не порушує її права та обов`язки, оскільки позивач не являється стороною договору. Також дії позивача були такими, що не залежали від об`єктивних поважних обставин та умисними, а саме пов`язані з її неявкою та неподанням клопотання про розгляд справа за її відсутності. Все це, на думку заявника, свідчить, що закриття провадження у справі відбулось внаслідок необґрунтованих (недобросовісних) дій позивача, а тому є всі підстави для покладення на позивача судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу. Вказав, що згідно договору про надання правничої допомоги № 1/1 від 14.06.2024 року гонорар становить 20 000 грн., до якого включені платежі, що підлягають сплаті адвокатом, який є самозайнятою особою, тобто 22% ЄСВ, 18% ПДФО, 5% військовий збір, а всього на загальну суму 11 000 грн., та який підлягає сплаті після набрання законної сили рішення суду. Вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в такому розмірі, понесені у зв`язку з розглядом справи № 289/976/24 в суді першої інстанції, співмірні із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та наданням послуг, обсягом таких робіт та послуг, а також із значенням справи для відповідача, у зв`язку з чим, на думку представника Коваль І.В., підлягають стягненню з позивача на її користь в повному обсязі, про що і просив суд.

Від представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Касянчука С.В. 30.06.2025 року до суду надійшли заперечення на заяву представника відповідача про стягнення судових витрат, за змістом яких представник позивачки вважає завищеним розмір гонорару представника відповідачки, а витрати такими, що не були фактично відповідачкою понесені. Вказав, що окремі пункти опису та розрахунку послуг (робіт) згідно договору про надання правничої допомоги № 1/1 від 14.06.2024 року, укладеного між відповідачкою та її представником, то як вивчення позовної заяви, консультація клієнта, пов`язана з правовідносинами, які склалися в даній справі, аналіз законодавства та судової практики по даній справі, охоплюється послугою підготовка відзиву. Крім того, вважає, що суд не має відшкодовувати податкові збори та платежі за здійснення самозайнятими особами їх професійної діяльності. Також зазначив, що ордер серії АМ № 1096803 від 30.08.2024, що наданий представником відповідачки до матеріалів справи, не є належним доказом на підтвердження повноважень адвоката Приведьона В.М. діяти від імені та в інтересах ОСОБА_1 , оскільки не підписаний адвокатом. Просив в задоволенні заяви представника відповідачки про стягнення судових витрат відмовити.

В судове засідання з розгляду заяви представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Приведьона В.М. про стягнення судових витрат сторони та їх представники не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлятись судом належним чином, від відповідачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Приведьона В.М. до суду надійшло клопотання про розгляд заяви в їх відсутність та її задоволення.

Суд, дослідивши подану заяву про стягнення судових витрат та матеріали цивільної справи № 289/976/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , законного представника малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Радомишльської міської ради Житомирської області, приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Камінська Людмила Василівна, про визнання договору дарування недійсним, прийшов до наступних висновків.

Згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частина 6 вказаної статті передбачає, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимогчастини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При цьому згідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, аналіз наведених норм процесуального закону дає підстави для висновку, що для стягнення компенсації здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, заявнику необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені. До аналогічних висновків дійшов і Верховний суд в постанові від 14.01.2021 у справі № 521/3011/18.

Разом з тим, ЦПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача. Проте, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.02.2021 у справі № 905/121/19, від 13.05.2021 у справі № 910/16777/20, від 15.09.2021 у справі № 902/136/21, від 18.01.2022 у справі № 922/2017/17, очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. При цьому в постанові від 23.05.2023 року у справі № 910/12184/20 Верховний Суд зазначив, що неявка в судове засідання повноважного представника позивача, належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи, у разі неподання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення причин такої неявки можуть кваліфікуватися як необґрунтовані, незалежно від того, чи визнавалась обов`язковою явка учасників судового процесу в судове засідання.

Разом з тим, як вказав Верховний Суд у постанові від 01.12.2022 у справі 922/2017/17, поняття "необґрунтовані дії позивача" не є тотожним поняттю "необґрунтований позов", адже законодавець свідомо визначив як підставу для компенсації саме дії позивача, які є необґрунтованими, а не заяву по суті спору позов. Тобто предметом дослідження в даному випадку не може бути надання оцінки обґрунтованості позовних вимог, яка здійснюється судом при прийнятті рішення по суті спору.

Отже, у зв`язку з тим, що позовну заяву ОСОБА_2 суд своєю ухвалою залишив без розгляду саме через повторну неявку в судове засідання позивачки та її представника без поважних причин та неповідомлення ними про причини неявки, саме зазначені дії з боку позивачки та її представника суд вважає необґрунтованими, через що наявні підстави для вирішення питання про покладення судових витрат відповідачки ОСОБА_1 на позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, окрім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, представником позивача на підтвердження судових витрат, понесених відповідачкою на оплату наданої їх правничої допомоги, надано наступні докази: копію договору про надання правничої допомоги № 1/1 від 14.06.2024 року (а.с. 6 т. 2); детальний опис та розрахунок наданих послуг (робіт) згідно договору про надання правничої допомоги № 1/1 від 14.06.2024 року (а.с. 6 зворот т. 2), ордер на надання правничої допомоги (а.с. 5 т. 2).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 3, 5, 9 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 року у справі № 826/15063/18.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідачем було документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу адвоката у даній справі на загальну суму 20 000 грн. Однак, враховуючи пропорційність витрат на професійну правничу допомогу до предмета спору з урахуванням значення справи для сторін, категорії та складності справи, по якій наявна узгоджена та усталена судова практика, а також враховуючи заперечення представника позивача адвоката Касянчука С.В. щодо розміру відшкодування та клопотання про їх зменшення, суд дійшов висновку про необхідність часткового стягнення на користь відповідачки понесених нею витрат на професійну правничу допомогу адвоката, стягнувши їх у сумі 7 000, 00 грн.

При цьому суд вважає слушними зауваження представника позивача адвоката Касянчука С.В. щодо того, що вивчення позовної заяви, консультація клієнта, пов`язана з правовідносинами, які склалися в даній справі, аналіз законодавства та судової практики по даній справі, які зазначені як окремі пункти опису та розрахунку послуг (робіт) згідно договору про надання правничої допомоги № 1/1 від 14.06.2024 року, укладеного між відповідачкою та її представником, охоплюється послугою підготовка відзиву, а тому такі послуги не можуть бути враховані окремо при розподілі судових витрат, понесених стороною, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 28.09.2022 року у справі № 534/14/20.

Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи представника позивачки щодо того, що ордер серії АМ № 1096803 від 30.08.2024, який наданий представником відповідачки до матеріалів справи, не є належним доказом на підтвердження повноважень адвоката Приведьона В.М. діяти від імені та в інтересах ОСОБА_1 , через те, що не підписаний адвокатом, оскільки зазначений ордер подано адвокатом Приведьоном В.М. через модуль підсистеми «Електронний суд» у вигляді додатку до підписаної заяви про стягнення судових витрат.

Так, згідно п. 9 Положення про ордер на надання правничої допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 зі змінами та доповненнями, ордер, що видається адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально, підписується адвокатом (власноручно або електронним підписом) та посвідчується печаткою адвоката (за її наявності).

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2024 року по справі № 916/4258/23, ордер вважається таким, що містить підпис адвоката за умови, що: він містить власноручний («фізичний») підпис, він підписаний електронним підписом, він є додатком до документа, який підписано електронним підписом. Якщо ордер адвоката додано до документа, що посвідчений електронним підписом, додаткового накладення окремого власноручного чи електронного підпису на ордер не вимагається. Подання адвокатом ордера через модуль підсистеми «Електронний суд» без окремого власноручного («фізичного») чи електронного підпису, у вигляді додатку до підписаної апеляційної скарги, є належним доказом підтвердження повноважень представника.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Суд, з огляду на викладене, зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З врахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 141, 142, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Приведьон Віталія Миколайовича про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , законного представника малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Радомишльської міської ради Житомирської області, приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Камінська Людмила Василівна, про визнання договору дарування недійсним, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 7 000 (сім тисяч) гривень на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя О. С. Данилюк