Справа № 638/6254/25
Провадження № 2/638/4262/25
07 липня 2025 року м. Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Тимченка А.М.
за участю секретаря Кондратюк І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника- адвоката Мельникової Людмили Володимирівни до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
У провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 в особі представника- адвоката Мельникової Людмили Володимирівни до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову позивачем заначено, що ОСОБА_1 (не змінювала в шлюбі дівоче прізвище) (далі за текстом позивач) та ОСОБА_2 (надалі відповідач) перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13.06.2018 року органом запису актів громадянського стану у Вроцлаві, Дольношльонського воєводства, Республіка Польща, що підтверджується скороченим актом про шлюб серії АD 1351345. Від шлюбу подружжя має спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження № НОМЕР_1 від 14.09.18р. Позивач та відповідач є громадянами України. Протягом останнього тривалого часу між сторонами стосунки погіршились, спостерігалось різне відношення до сім`ї та подружніх обов`язків, що в подальшому призвело до втрати взаєморозуміння та почуття любові один до одного. На даний час позивача та відповідача, окрім спільної дитини, нічого вже не пов`язує, сторони тривалий час живуть окремо один від одного, місцезнаходження відповідача на даний час позивачці не відоме. Фактично на сьогоднішній день шлюбно -сімейні відносини між сторонами припинені, а шлюб існує формально, примирення між сторонами та повернення до теплих сімейних стосунків неможливе, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 08.04.2025 справа надійшла в провадження судді Тимченка А.М.
Ухвалою суду від 18 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, та роз`яснено їм права.
В судове засідання позивач, представник позивача не з`явились, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини не явки до суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлені судом строки не скористався.
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, відповідно до ухвали суду від 7 липня 2025 року провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши надані позивачем докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для її розгляду, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 13.06.2018 року уклали шлюб, зареєстрований органом запису актів громадянського стану у Вроцлаві, Дольношльонського воєводства, Республіка Польща, що підтверджується скороченим актом про шлюб серії АD 1351345, з відповідним перекладом.
Від шлюбу подружжя має спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження № НОМЕР_1 від 14.09.18, виданого у Вроцлаві, Дольношльонського воєводства, Республіка Польща.
Між Україною та Республікою Польща було підписано Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який ратифіковано Постановою ВР №3941-XII від 04 лютого 1994 року.
Так, у відповідності до ст.24 Договору форма укладення шлюбу визначається законодавством Договірної Сторони, на території якої укладається шлюб. Умови укладення шлюбу визначаються для кожної із осіб, що вступають до шлюбу, законодавством Договірної Сторони, громадянином якої вона є.
Згідно із ст. 26 вказаного Договору розірвання шлюбу проводиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи.
Правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право». Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутностіправом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі.
Оскільки позивач та відповідач є гроиадянами України, спільним особистим законом подружжя, є право України, а тому розірвання шлюбу між ними здійснюється за законодавством України.
Статтею 58 Закону України «Про міжнародне право» визначено, що шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.
Приписами ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право» зазначено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Відповідно до вимог ст. 15 Договору документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом.
З огляду на наведене, шлюб, зареєстрований 13.06.18 між позивачем і відповідачем, громадянами України, на території Республіка Польща, є дійсним на території України, а долучене свідоцтво про шлюб із завіреним перекладом має належну силу офіційного документа на території України без потреби додаткового засвідчення.
Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.
З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що фактичні шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені, сторони припинили ведення спільного господарства, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен.
Відповідачем не зазначено та не надано доказів на заперечення обставин, викладених позивачем в позовній заяві, суд же згідно ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Зважаючи на викладене, а також враховуючи положення ст. 24 СК України, згідно яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд приходить до висновку, що сторони сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини припинені, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 114 та абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Тому, у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.
Керуючись ст. ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника- адвоката Мельникової Людмили Володимирівни до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстровано 13.06.2018 року органом запису актів громадянського стану у Вроцлаві, Дольношльонського воєводства, Республіка Польща, що підтверджується скороченим актом про шлюб серії АD 1351345, який відповідає акту про шлюб під номером: 0264011/00/АМ/2018/506168..
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір у розмірі 1211(одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20-ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Тимченко