ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/2268/24 Номер провадження 22-ц/814/792/25Головуючий у 1-й інстанції Морозов В. Ю. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

розглянула в порядку письмового провадження питання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 жовтня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовозобов`язаного, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив суд встановити факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувають на утримані вітчима, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовозобов`язаного - визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала мотивована тим , що ухвалою суду від 16.09.2024 заява залишена без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Позивачем направлено клопотання про усунення недоліків позовної заяви проте недоліки не усунуто, а саме у порушення вимог ч.3 ст.175 ЦПК України позивач не викладає обставин порушення, невизнання або оспорювання відповідачем свого цивільного права

В апеляційному порядку ухвалу оскаржив позивач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим , що ухвала прийнята з порушенням процесуального права без з`ясування всіх обставин справи .

Апелянт зазначає, що чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд відповідних справ за правилами цивільного судочинства. У зв`язку з чим суд першої інстанції протиправно відмовив у відкритті провадження у справі. Посилається на практику Великої Палати Верховного Суду про те , що юридичні факти, які належить встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Вказує, що ним зазначено підставу звернення до суду , а саме необхідність надання органам ТЦК та СП рішення суду про перебування дітей у нього на утриманні, з метою отримання відстрочки від військової служби під час мобілізації. Таке право позивача передбачено п.3 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»

Окрім того , апелянт зауважує, що суд на стадії відкриття провадження не може вдаватися до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів.

ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 жовтня 2024 року , та направити справу для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає повною мірою.

Так, в поданому 26 вересня 2024 року клопотанні поданому на виконання ухвали про залишення позову без руху , заявником було обґрунтовано , що рішення суду у даному спорі йому необхідне для надання органам ТЦК та СП . На даний час відсутня інша передбачена законом можливість встановлення відповідного факту. З вказаних підстав ОСОБА_1 і було заявлено позов.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1 ст.185 ЦПК України).

Так, ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 вересня 2024 рку позовну заяву було залишено без руху з підстав визначених п.4,5 ч.3 ст.175 ЦПК України.Згідно вимог вищезазначеної статті , позовна заява повинна містити :

зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно з ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч. 5 ст. 185 ЦПК України).

Чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Апеляційний суд звертає увагу, що заявник по справі на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху , 26 вересня 2024 року подав заяву в новій редакції та виклав прохальну частину мотивами ідентичними до позовної заяви. Відтак, на думку суду першої інстанції не усунув недоліки позовної заяви щодо невідповідності позову п.4,5 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Так, згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції викладені в ухвалі про залишення заяви без руху, як недоліки, про те, що суд вбачає, що позов не містить в собі викладу обставин які вказують на порушення права позивача відповідачами та відповідний спосіб захисту права яке позивач вважає порушено відповідачами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для повернення заяви у зв`язку із не усуненням недоліків, й повернув подану позовну заяву.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо повернення позову є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368,374, 375, 381,384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов