Справа № 288/300/25
Провадження № 2/288/225/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року. селище Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Поліщук Р. М.,

з участю секретаря судових засідань - Плетенецької Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» про захист прав споживача шляхом визнання недійсними положень договору про надання кредиту та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі відповідач) про захист прав споживача шляхом визнання недійсними положень договору про надання кредиту та зобов`язання вчинити певні дії в якому вказує, що відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за Договором про надання кредиту № 493154-КС-002 від 11 квітня 2024 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості позивача, станом на 14 листопада 2024 року її розмір становить: - 26172.00 гривень прострочені платежі по тілу кредиту; - 46626.30 гривень прострочені платежі по процентам, а також нараховано комісію в розмірі 4500.00 гривень.

Позивач вважає нарахування комісії за надання кредиту в розмірі 4500.00 гривень несправедливою умовою договору, яка є недійсною з тих підстав, що зміст кредитного договору не визначає необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги кредитора, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, також кредитором у договорі про надання кредиту не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які позивачем визначено плату, як комісію за надання кредиту в розмірі 4500.00 гривень, які було включено товариством в періодичні платежі та сплачено позивачем.

Враховуючи, що такі умови надання споживчого кредиту є несправедливими та повинні бути визнані недійсними, тому розмір заборгованості за кредитним договором підлягає до перерахунку, за умови виплачених відповідачем сум, як комісії за надання кредиту, зарахувавши їх здійснення виплат за тілом кредиту.

Також, позивач зазначає, що не згоден із розміром процентів за користування кредитними коштам, оскільки за умовами договору плата за користування кредитом є фіксованою та становить 2.00000000 процентів за кожен день користування кредитом, знижена процентна ставка за кредитом в день складає 1,15013259, фіксована. При цьому умовами договору передбачено різне нарахування денної процентної ставки, як 2.00000000 процента за кожен день користування кредитом, знижена процентна ставка за кредитом в день складає 1,15013259, фіксована, так і денна процентна ставка в розмірі 0,95 %. Розрахунку та обґрунтування процентної ставки в розмірі 1,15013259 % та 2,00000000 в договорі не передбачено, в той час, як існує розрахунок денної процентної ставки 0,95 %. Враховуючи двозначні положення договору в частині нарахування процентів за користування кредитними коштами, потрібно тлумачити на користь позивача, як споживача послуг відповідача, і розраховувати проценти за користування коштами в розмірі денної процентної ставки 0,95%, а тому розрахунок заборгованості за кредитним договором також повинен бути перерахований.

Окрім того, позивач зазначає, що оскільки позивачем у період дії в Україні воєнного стану застосовано змінювану процентну ставку у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит та здійснено розрахунок заборгованості зі сплати процентів, на підставі збільшеної процентної ставки, пункт 3.2.2. договору в цій частині є несправедливим та повинен бути визнаний недійсним, а розрахунок заборгованості підлягає перерахунку.

На підставі вищевикладеного, позивач просить визнати порушеними права позивача, як споживача послуг за Договором про надання кредиту № 493154-КС-002 від 11 квітня 2024 року, укладеного між ним та відповідачем; - визнати недійсним п.2.5 Договору про надання кредиту № 493154-КС-002 від 11 квітня 2024 року; визнати недійсним п.3.2.2 Договору про надання кредиту № 493154-КС-002 від 11 квітня 2024 року, в частині можливості зміни умов нарахування процентів за користування кредитними коштами шляхом збільшення процентної ставки за користування кредитом, у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п.3.2.3. та додатку № 1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним Договором про надання кредиту № 493154-КС-002 від 11 квітня 2024 року, зарахувавши здійснені виплати за умовами п. 2.5 Договору в заборгованість за тілом кредиту та здійснивши розрахунок заборгованості за процентами встановленими п. 2.11 Договору.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, 21 липня 2025 року від представника позивача надійшло клопотання в якому він просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 23 липня 2025 року надав до суду клопотання в якому просив розгляд справи проводити за його відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог повнястю.

10 березня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він вказує, що не погоджується з аргументами позивача. Щодо правомірності нарахування комісії за кредитним договором включення до тексту Кредитного договору умов про сплату Позивачем комісії за надання кредиту (пункт 2.5. Кредитного договору), а рівно й подальше нарахування Позивачем зазначеної комісії, є законним та обґрунтованим та Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право відповідача (як кредитодавця) на встановлення комісії за надання кредиту за кредитним договором, крім того комісія за надання кредиту була також відображена і в тексті кредитного договору (пункт 2.5.), який був підписаний позивачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за Кредитним договором. Крім того, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості відповідача (як небанківської фінансової установи), як включати до тексту кредитних договорів із споживачами (яким є і позивач) умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від позивача. Таким чином, посилання представника позивача (в якості обґрунтування своєї позиції щодо, начебто, нікчемності чи недійсності пункту 2.5. Кредитного договору, яким встановлено сплату позивачем комісії за надання кредиту) взагалі не повинні бути прийняті судом до уваги в якості підстав для задоволення позовних вимог позивача (стосовно визнання недійсним пункту 2.5. кредитного договору та, відповідно, стосовно відсутності підстав для зарахування суми сплаченої позивачем суми комісії в рахунок погашення заборгованості позивача перед відповідачем за Кредитним договором за тілом кредиту), будь-які обмеження прав позивача (як позичальника за Кредитним договором), визначених в Законі України «Про споживче кредитування», рівно як і в інших чинних актах законодавства України, внаслідок включення до умов кредитного договору обов`язку відповідача про необхідність сплати ним комісії за надання кредиту в розмірі 4500.00 гривень (пункт 2.5.Кредитного договору), в даному випадку взагалі не мали місця. Щодо, начебто, порушення відповідачем норм частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ, Розділ IV Закону про споживче кредитування було доповнено пунктом 17 наступного змісту: «Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % і лише починаючи з 20 серпня 2024 року по кредитних договорах, укладених після настання зазначеної дати, розмір максимальної процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 1% в день (як це передбачено частиною п`ятою статті 8 Закону про споживче кредитування). Зважаючи на вищезазначене, а також враховуючи ту обставину, що Кредитний договір було укладено 11 квітня 2024 року, а строк його дії в пункті 2.7. було визначено 26 вересня 2024 року, то встановлення в пункті 2.4. Договору фіксованої денної процентної ставки за користування кредитом в розмірі 1,15013259% (знижена ставка) та 2,00000000% (стандартна ставка) повністю узгоджується з вищезазначеними нормами Закону про споживче кредитування, через що ствердження представника позивача у позовній заяві про, начебто, порушення відповідачем норм частини п`ятої статті 8 зазначеного Закону, не відповідають дійсності, а відтак, зазначені ствердження Позивача не можуть розглядатись в якості належних правових підстав для задоволення його позовних вимог (в частині визнання Кредитного договору недійсним), і за таких обставин для визначення розміру процентної ставки за Кредитним договором на рівні, що не перевищує 1% в день, відсутні будь-які належні правові підстави. Уклавши Кредитний договір з відповідачем, в пункті 2.4. якого було відображено фіксований розмір процентів за користування кредитом протягом його дії (знижена - в розмірі 1,15013259 % в день, а при порушенні Графіку платежів, наведеного в пункті 3.2.3. та на підставі положень пункту 3.2.2. Кредитного договору - стандартна - в розмірі 2,00000000 % в день), позивач таким чином погодив саме зазначений фіксований розмір процентів, зазначений саме в пункті 2.4. Кредитного договору як такий, що підлягає сплаті ним протягом строку кредитування (до 26 вересня 2024 року). При цьому, в тексті Кредитного договору жодним чином не зазначається, що проценти за користування кредитом нараховуються саме виходячи з розміру денної процентної ставки, зазначеної в пункті 2.11. Договору, а не фіксованої денної процентної ставки, зазначеної в пункті 2.4. Договору. Більш того, положення пунктів 3.2., 3.2.1., 3.2.2. та 3.2.3. однозначно вказують на те, що за користування кредитом Відповідач має сплачувати проценти в розмірі, зазначеному в пункті 2.4. Кредитного договору. При укладенні кредитного договору, позивач підтвердив факт його ознайомлення із змістом кредитного договору та правилами, внаслідок чого та тільки після цього відповідач в тому числі і уклав з позивачем кредитний договір - адже без наявності такого правдивого (з точки зору позивача) запевнення, на яке добросовісно покладався відповідач, останній вочевидь що взагалі не уклав би кредитний договір. Під час укладення кредитного договору, позивача не обмежували в часі з його ознайомленням. позивач мав можливість детально декілька разів ознайомитись з усіма його умовами та прийняти усвідомлене рішення про укладення кредитного договору. За зазначених обставин в жодному випадку з боку відповідача не мало та не могло мати місце введення в оману позивача, а рівно й для визначення процентної ставки за Кредитним договором на рівні денної процентної ставки, зазначеної в пункті 2.11. Кредитного договору (0,95 процентів), як того вимагає представник Позивача у Позовній заяві, а тому відсутні і будь-які належні правові підстави для позовних вимог щодо зобов`язати ТОВ «Бізнес Позика» здійснити перерахунок заборгованості за Кредитним договором - шляхом здійснення розрахунок заборгованості за процентами в розмірі 0,95 процентів в день. Підтвердження тієї обставини, що позивачу були достеменно відомі умови кредитування в частині визначення процентної ставки за Кредитним договором саме у розмірі, зазначеному в пункті 2.4. Кредитного договору, що знайшло своє відображення в Графіку платежів, зазначеному в пункті 3.2.3 Кредитного договору, свідчить і той факт, що Позивачем самостійно і без будь-якого стороннього примусу були здійснені п`ять платежів в рахунок виконання його грошових зобов`язань за Кредитним договором, сума яких дорівнює або ж наближена до суми загального платежу.

Враховуючи вищевикладене, наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. /а.с.36-56/

Частина третя статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ухвали Попільнянського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2024 року в справі № 288/2424/24, прийнято до розгляду позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. /а.с.5-6/

Договором № 493154-КС-002 про надання кредиту від 11 квітня 2024 року, який підписано позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-0326, визначено: - Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 30000.00 гривень на засадах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» /п.2.1./; - строк, на який надається кредит 24 тижні /п.2.3./; - стандартна процентна ставка за кредитом в день 2.00000000, фіксована. Знижена процентна ставка за Кредитом в день 1.15013259, фіксована /п.2.4/; - комісія за надання кредиту 4500.00 гривень /п.2.5./; - загальний розмір наданого кредиту 30000.00 гривень /п.2.6./; - термін дії Договору до 26 вересня 2024 року /п.2.7./; - орієнтована загальна вартість наданого кредиту 78000.00 гривень /п.2.8./; - загальні витрати за кредитом 48000.00 гривень /п.2.9./; - орієнтована реальна річна процентна ставка 9168.16 процентів /п.2.10./; - денна процентна ставка - 0.95 процентів /п.2.11/; - дата видачі кредиту 11 квітня 2024 року /п.2.12/; - дата повернення кредиту 26 вересня 2024 року /п.2.13/. /а.с.7-11, 61-65/

Пунктом 2.5 Договору встановлено, що комісія за надання Кредиту (надалі - Комісія): 4500,00 гривень. Нараховується одноразово при видачі Кредиту в дату видачі Кредиту. Розмір Комісії, встановлений цим пунктом Договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір Комісії не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку. Супровідні послуги відсутні, тарифи не змінні в продовж дії Договору, зміна будь-яких умов здійснюється шляхом укладання додаткового договору до договору, який Сторони погодили іменувати у своїх відносинах Додатковою угодою (далі Додаткова угода).

Відповідно до пункту 3.2.2. Договору, сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. Договору. При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, та до закінчення строку дії Договору.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом, позичальник ОСОБА_1 , кредитний договір № 493154-КС-002 від 11 квітня 2024 року, станом на 14 листопада 2024 року: - період кредитування з 11 квітня 2024 року по 26 вересня 2024 року: - всього видано кредиту 30000.00 гривень, всього нараховано відсотків 70305.63 гривень, всього нараховано комісії 4500 гривень, всього нараховано штрафів 0 гривень; - всього сплачено 32007.13 гривень: - за кредитом 3827.80 гривень, по відсотках 23679.33 гривень, по комісії 4500.00 гривень, по штрафам 0 гривень; - залишок заборгованість згідно кредитного договору станом на 14 листопада 2024 року 19:00:27 складає 72798.50 гривень, а саме: - за кредитом 26172.20 гривень; - по відсотках 46626.30 гривень; - по комісії 0 гривень; - по штрафам 0 гривень. /а.с.12-13/

В Додатку № 1 до Договору № 493154-КС-002 про надання кредиту від 11 квітня 2024 року, який підписано 11 квітня 2024 року позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-0326, наведено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки: - дата видачі кредиту/дата платежу - 11 квітня 2024 року 26 вересня 2024 року; - кількість днів у розрахунковому періоді - 169; - чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період - 78000.00 гривень; - сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 30000.00 гривень; - проценти за користування кредитом 43500.00 гривень; - супровідні послуги кредитодавця: комісія за надання кредиту 4500.00 гривень; - реальна річна процентна ставка 9168.16 %; - загальна вартість кредиту 78000.00 гривень. /а.с.66/

Відповідно до Додатку № 2 до Договору № 493154-КС-002 про надання кредиту від 11 квітня 2024 року, який підписано 11 квітня 2024 року позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-0326, в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, розрахованої за умови застосування стандартної процентної ставки за користування кредитом у розмірі 730,00000000 % річних: - дата видачі кредиту/дата платежу - 11 квітня 2024 року 26 вересня 2024 року; - кількість днів у розрахунковому періоді - 169; - чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 104534.62 гривень; - сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 30000.00 гривень; - проценти за користування кредитом 70034.62 гривень; - супровідні послуги кредитодавця: комісія за надання кредиту 4500.00 гривень; - реальна річна процентна ставка 52046.78 %; - загальна вартість кредиту 104534.62 гривень. /а.с.67/

В паспорті споживчого кредиту, який підписано позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-8202, ТОВ «Бізнес Позика» зазначено: - інформацію та контактні дані кредитодавця; - основні умови кредитування з урахуванням побажань позичальника; - інформацію щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника; - порядок повернення кредиту; - інші обставини, які повідомляються позичальнику. /а.с.69-71/

Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» надано візуальну форму послідовності дій клієнта ОСОБА_1 та товариства щодо укладення електронного договору про надання кредиту 493154-КС-002 від 11 квітня 2024 року в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, в якій відображено дії клієнта та товариства. /а.с.72/

Правила відкриття кредитної лінії, затверджені наказом директора ТОВ «Бізнес Позика» № 09-ОД від 02 квітня 2024 року, визначають порядок і умови відкриття товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» кредитної лінії (надання споживчих кредитів), права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов Договору, а також регулюють відносини, що виникають між Кредитодавцем і фізичною особою-позичальником, які є сторонами Договору. 1.4. Правила є невід`ємною частиною Договору та разом з Договором про відкриття кредитної лінії (який також є невід`ємною частиною Договору) складають єдиний Договір. /а.с.73-82/

Відповідно до повідомлення направленого 11 квітня 2024 року товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на електронну адресу ОСОБА_1 , зазначено, що кошти будуть перераховано вже зовсім скоро та нагадують, що оплати необхідно здійснювати згідно Графіку платежів, кінцева дата погашення кредиту 26 вересня 2024 року. /а.с.83/

Товариством з обмеженою відповідальністю «Профітгід» направлено на адресу товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів: - номер платіжної інструкції c9bc8651-f7fd-11ee-b90a-000c29d57ed2 1; - надавач платіжних послуг ТОВ «ПрофітГід»; - платник товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»; - номер транзакції 41283-80093-89153; - дата/час здійснення переказу коштів - 2024-04-11 15:20:10; - сума переказу 30000.00 гривень; - номер платіжної картки отримувача НОМЕР_1 ; - емітент платіжної картки отримувача OSCHAD BANK; - код авторизації 552150; - код RR 45; - призначення переказу перерах. коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 зг. до кредитного дог. № 493154-КС-002 від 11.04.2024 Без ПДВ. /а.с.84, 85-91/

Відповідно до інформаційних довідок, виданих товариством з обмеженою відповідальністю «Платежі Онлайн», товариством, як технологічним оператором платіжних послуг повідомлено, що на сайті ТОВ «Бізнес Позика», через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішні транзакції: - номер транзакції 41385-19828-13263, - сума 6500.00 гривень; - дата та час проведення 2024-04-23 08:59:46; - номер транзакції 41519-31056-78314, сума 6372.96 гривень, дата та час проведення 2024-05-08 21:31:50; -номер транзакції 41641-02476-64703, сума 6330.79 гривень, дата та час проведення 2024-05-22 23:38:05; - номер транзакції 41768-82295-42084, сума, 6303.38 гривень, дата та час проведення 2024-06-06 18:37:13; - номер транзакції 41885-38023-23733, сума 6500.00 гривень, дата та час проведення 2024-06-20 06:23:37; - номер платіжної картки НОМЕР_3 , оплата кредиту згідно договору № , ім`я платника ОСОБА_2 . /а.с.92-94/

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання порушеними його права, як споживача послуг за Договором про надання кредиту, визнати недійсним п.2.5 та п.3.2.2 даного та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним Договором з тих підстав, що відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості, проте нарахування комісії за надання кредиту є несправедливою умовою договору, позивач не згоден із розміром процентів за користування кредитними коштами так як положення договору є двозначними, а тому їх потрібно тлумачити на користь позивача, як споживача послуг, також відповідачем у період дії в Україні воєнного стану застосовано збільшену процентну ставку, що є несправедливим та повинно бути визнано недійсним, а розрахунок заборгованості підлягає перерахунку.

За змістом статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Статтями 205, 207 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Законом України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 11 Законом України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Законом України «Про електронну комерцію»).

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України ««Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події.

Таким чином, відповідач зобов`язаний виконувати умови кредитних договорів у відповідності до їх умов та вимог законодавства.

Договір № 493154-КС-002 про надання кредиту від 11 квітня 2024 року, укладено між товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та ОСОБА_1 в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позичальника на укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто підписанням договору позивач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до положень частини першої статті 1048, частини першої статті 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.

Відповідачем здійснено нарахування процентів у розмірі та в межах строку, визначених кредитним договором, що відображено у розрахунку заборгованості.

Слід зазначити, що статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Однак, дана норма стосується вимог щодо нарахування пені, яку позивач не нараховував.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

Позивач при зверненні до суду вказує, що п.2.5 Договору про надання кредиту, яким визначено комісію за надання кредиту в розмірі 4500.00 гривень є несправедливими умовами договору та повинен бути визнаний недійсним, в зв`язку з чим розмір заборгованості підлягає перерахунку, за умови виплачених позивачем сум, як комісії за надання кредиту та зарахування здійснених виплат за тілом кредиту. Підставами для визнання недійсним вказаного пункту договору є те, що в договорі не визначено, що саме входить в структуру плати за обслуговування кредиту, в тому числі не зазначено, чи включає в себе обслуговування кредиту, плату за послуги банку, безоплатність яких визначена законом.

Як вбачається з п.2.5 кредитного договору сторони узгодили, що комісія за надання Кредиту (надалі - Комісія): 4500,00 гривень. Нараховується одноразово при видачі Кредиту в дату видачі Кредиту. Розмір Комісії, встановлений цим пунктом Договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір Комісії не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку. Супровідні послуги відсутні, тарифи не змінні в продовж дії Договору, зміна будь-яких умов здійснюється шляхом укладання додаткового договору до договору, який Сторони погодили іменувати у своїх відносинах Додатковою угодою (далі Додаткова угода). /а.с.7/

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування», безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49, затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій товариства щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 визначено, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Також у вказаній постанові зазначено, що відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Пунктами укладеного між сторонами кредитного договору позичальнику не встановлено плату за надання інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, а відтак зазначена у договорі комісія за здійснення операції по видачі кредиту згідно із Законом України «Про споживче кредитування» відноситься до платежів, передбачених договором про споживчий кредит.

Враховуючи вищевикладене, заявлена позивачем вимога про визнання недійсним п.2.5 Договору є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Також, позивач при зверненні до суду просить визнати недійсним п.3.2.2 Договору про надання кредиту, в частині можливості зміни умов нарахування процентів за користування кредитними коштами шляхом збільшення процентної ставки за користування кредитом, у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п.3.2.3. та додатку № 1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів.

Відповідно до пункту 3.2.2. Договору, сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. Договору. При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, та до закінчення строку дії Договору. /а.с.7/

Позивач вказує, що вищезазначений пункт договору не відповідає вимогам частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, а тому встановлення даної процентної ставки є протиправним.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року, було внесено зміни до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» та додано пункт 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Окрім того, вищевказаний Закон було доповнено пунктом 17 такого змісту: «17.Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %».

Таким чином, протягом перших 120 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ (тобто, по 21 квітня 2024 року включно) розмір максимальної процентної ставки по кредитних договорах, укладених в зазначений період часу, не може перевищувати 2,5 % в день, а протягом наступних 120 днів (з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року включно), не може перевищувати 1,5 % в день, і лише починаючи з 20 серпня 2024 року по кредитних договорах, укладених після настання зазначеної дати, розмір максимальної процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 1% в день (як це передбачено частиною п`ятою статті 8 Закону про споживче кредитування).

Враховуючи те, Договір № 493154-КС-002 про надання кредиту, був укладений між сторонами 11 квітня 2024 року та строк дії договору визначено до 26 вересня 2024 року, а тому встановлення в пункті 2.4. Договору стандартної процентної ставки за кредитом в день 2.00000000 %, фіксована та зниженої процентної ставки за кредитом в день 1.15013259 % фіксована, не суперечить положенням частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», які на час укладення договору не застосовуються.

У відповідності до частини третьої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем денної процентної ставки, реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача, зазначених у договорі про споживчий кредит або в додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону.

Судом встановлено, що пунктами 7.3.1, 7.4.4, 7.4.6 Договору № 493154-КС-002 про надання кредиту визначено, що: - підписуючи цей Договір, Позичальник підтверджує, що до укладання Договору Позичальник отримав від Кредитодавця (в т.ч. кредитного посередника) інформацію та документи, надання яких передбачені законодавством України, зокрема передбачену статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також про умови Договору і Правила, що розміщені на сайті Кредитодавця; - Позичальник ознайомлений з Договором та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав Договір з вільним волевиявленням; - Позичальник отримав від Кредитодавця всі документи та інформацію, які Позичальник запросив у Кредитодавця до моменту укладення Договору.

Таким чином, позивач перед укладенням кредитного договору в електронній формі, мав можливість у особистому електронному кабінеті ознайомитись з усіма його умовами та прийняти усвідомлене рішення про укладення кредитного договору, додані до матеріалів позовної заяви договір, додатки до договору та паспорт споживчого кредиту містять істотні умови кредитування, крім того умови Договору і Правила надання кредитних коштів, розміщені на сайті Кредитодавця, а тому позивач, як дієздатна особа усвідомлював наслідки укладення договору.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що посилання позивача на невідповідність нарахування заборгованості за процентами в розмірі 2 % в день положенням законодавства, а саме статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» є безпідставними.

Щодо посилання позивача на те, що положення договору є двозначними в частині нарахування процентів за користування кредитними коштами, а тому їх потрібно тлумачити на користь позивача, як споживача послуг відповідача і розраховувати проценти за користування кредитними коштами в розмірі денної процентної ставки 0.95 %.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживача», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що: - у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової та/або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені;

Отже, виходячи з даної норми Закону України «Про споживче кредитування», необхідно одночасно включати до тексту кредитних договорів як положення про процентну ставку за кредитом (підпункт 8 частини першої статті 12 Закону про споживче кредитування), так і про денну процентну ставку (підпункт 9 частини першої статті 12 Закону про споживче кредитування), Відповідачем і було включено до Кредитного договору обидві суттєві умови Договору (пункт 2.4. процентна ставка за користування кредитом, пункт 2.11. денна процентна ставка).

Тобто, в даному випадку законодавець чітко та однозначно відрізняє між собою ці дві позиції, які відображені в договорі - фіксована процентна ставка за користування кредитом та денна процентна ставка (загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту), які не є тотожними по своїй суті та характеристикам.

В пункті 7.3.1. укладеного між сторонами Договору позивач (Позичальник) підтвердив, що до укладання Договору ним була отримана, в т.ч. і вищезазначена інформація.

Відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (пункти 8 та 9 частини першої), серед істотних умов договору про споживче кредитування, яким і є укладений між сторонами Договір, які мають бути відображені в ньому і по яких сторони дійшли згоди, законодавець окремо один від іншого визначив: - процентну ставку (денну) за користування кредитом, її тип(фіксована чи змінювана), порядок її обчислення; - денну процентну ставку (в розумінні норм статей 1 та 9 Закону про споживче кредитування), її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом.

З огляду на вищезазначене є всі підстави вважати, що умови про (фіксовану) процентну ставку за користування кредитом та денну процентну ставку (в розумінні норм статей 1 та 9 Закону про споживче кредитування) мають бути обов`язково та окремо (одне від одного) включені до договору про споживчий кредит, що і було зроблено в даному випадку при укладенні Договору - оскільки відповідач не міг в такому випадку ігнорувати імперативні вимоги чинного законодавства.

Проте, зважаючи на їх відмінний (у порівнянні між собою) характер, вони, у відповідності до вказаних норм Закону про споживче кредитування та ЦК України, застосовуються зовсім для різних цілей: - процентна ставка, фіксована (в даному випадку - стандартна - в розмірі 2,00000000 % в день та знижена - в розмірі 1,15013259 % в день, передбачені в пункті 2.4. Договору договору) - саме для нарахування процентів за користування кредитом протягом строку дії Договору; - денна процентна ставка (в даному випадку - 0,95 процентів, передбачена в пункті 2.11. Договору) - для визначення загальних витрат за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражених у процентах від загального розміру виданого кредиту, що підтверджується, зокрема, і методикою реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Додаток 1 до Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджена Постановою Правління НБУ № 16 від 11 лютого 2021 року), на що вказує і повний зміст пункту 2.11. Кредитного договору, де міститься умова про денну процентну ставку в розмірі - 0,95 процентів

Відтак, уклавши Договір з відповідачем, в пункті 2.4. якого було відображено фіксований розмір процентів за користування кредитом протягом його дії (знижена - в розмірі 1,15013259 % в день, а при порушенні Графіку платежів, наведеного в пункті 3.2.3. та на підставі положень пункту 3.2.2. Кредитного договору - стандартна - в розмірі 2,00000000% в день), позивач таким чином погодив саме зазначений фіксований розмір процентів, зазначений саме в пункті 2.4. Кредитного договору як такий, що підлягає сплаті ним протягом строку кредитування (до 26 вересня 2024 року). При цьому, в тексті Договору жодним чином не зазначається, що проценти за користування кредитом нараховуються саме виходячи денної процентної ставки, зазначеної в пункті 2.11. Договору, а не фіксованої денної процентної ставки, зазначеної в пункті 2.4. Договору. Більш того, положення пунктів 3.2., 3.2.1., 3.2.2. та 3.2.3. однозначно вказують на те, що за користування кредитом Відповідач має сплачувати проценти в розмірі, зазначеному в пункті 2.4. Кредитного договору тобто, за 15 днів.

Таким чином, позивач безпідставно вказує на наявність підстав для перерахунку процентів за користування кредитними коштами в розмірі денної процентної ставки 0.95 %.

Також, позивач вказує, що відповідачем у період дії в Україні воєнного стану застосовано змінювану процентну ставку у разі невиконання зобов`язань за договором, яка не може застосовуватися до згідно пункту 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

За приписами статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно пункту 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на час нарахування відсотків за кредитним договором) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Як зазначалося вище, при укладенні 11 квітня 2024 року договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, строки повернення коштів, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, а підписавши договір, позивач засвідчив, що погодився з його умовами.

При цьому пунктом 2.4 договору встановлено фіксовану процентну ставку, яка застосовується в межах дії строку кредитування, яка відповідачем при розрахунку заборгованості по відсоткам не змінювалася.

В свою чергу пункт 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме - від відповідальності (сплати штрафу, пені) за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування в період дії карантинних обмежень та дії воєнного стану.

Близький за змістом правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 910/8741/22, від 12 квітня 2017 року у справі №913/869/14.

Таким чином, посилання позивача на ту обставину, що відповідачем у період дії в Україні воєнного стану було застосовано змінювану процентну ставку у разі невиконання зобов`язань за договором є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач частково погашав заборгованість, при цьому, зазначені платежі були здійснені згідно графіку платежів: - 6500.00 гривень - 2024-04-23; - 6372.96 гривень - 2024-05-08; - 6330.79 гривень - 2024-05-22; - 6303.38 гривень - 2024-06-06; - 6500.00 гривень - 2024-06-20. /а.с.92-94/

Згідно частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим, актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено доказів на підтвердження того, що укладений між ним та відповідачем договір, а саме оспорювані ним пункти 2.5 та 3.2.2. договору суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а тому відсутні підстави для визнання вказаних пунктів договору недійсним та визнання порушеними прав позивача, як споживача послуг за договором про надання кредиту та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за договором.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підставі для задоволення позову.

Представник відповідача в поданому відзиві просить стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України)

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, представником відповідача надано: - договір про надання правової (правничої) допомоги від 01 жовтня 2024 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та адвокатським об`єднанням «Правовий Баланс» /а.с.100-102/; - рахунок-фактуру № Р-00000200 від 07 березня 2025 року на суму 8000.00 гривень за надання правової допомоги згідно розділу 2 Договору про надання правової допомоги від 01 жовтня 2024 року, а саме за підготовку відзиву на позовну заяву у справі № 288/300/25 /а.с.103/; - акт № Р--03/25 здачі-прийняття послуг від 07 березня 2025 року про прийняття проведених виконавцем робіт надання правової допомоги згідно розділу 2 Договору про надання правової допомоги від 01 жовтня 2024 року, а саме за підготовку відзиву на позовну заяву у справі № 288/300/25 на загальну суму 8000.00 гривень /а.с.104/; - платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 3926 від 07 березня 2025 року про сплату товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» коштів в розмірі 8000.00 гривень отримувачу адвокатському об`єднанню «Правовий Баланс», призначення платежу оплата за надання правової допомоги /а.с.105/.

На підставі вищевикладеного, витрати на професійну правничу допомогу, здійснені відповідачем є документально підтвердженими та пов`язаними з розглядом справи, оскільки в задоволенні позову відмовлено, а тому покладення на позивача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката є обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 визначено, що суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Позивач та його представник в судовому засіданні не скористалися своїм правом заявити клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а тому заявлена відповідачем сума витрат на правову допомогу в розмірі 8000.00 гривень, підлягає задоволенню та її належить стягнути з позивача на користь відповідача в повному обсязі.

Відповідно до статті частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при поданні до суду позовної заяви звільнений від сплати судового збору, а тому суд не здійснює їх подальший розподіл.

Керуючись Законом України «Про електронну комерцію»; Законом України «Про захист прав споживачів»; Законом України «Про споживче кредитування»; статтями 11, 15, 16, 203, 205, 207, 215, 526, 530, 610, 611, 626, 628, 633, 638, 639, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 81, 89, 128, 130, 133, 137, 141, 211, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України; суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» про захист прав споживача шляхом визнання недійсними положень договору про надання кредиту та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (, місто Київ, бульвар Лесі Українки,26, офіс 411) витрати на правничу допомогу в розмірі 8000.00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду Р. М. Поліщук