Справа № 132/779/25
Провадження № 2/132/515/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"09" липня 2025 р. м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

при секретарі Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника-адвоката Паламарчук Ольги Анатоліївни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

10.03.2025 ОСОБА_1 в особі представника-адвоката Паламарчук Ольги Анатоліївни звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» заборгованість по заробітній платі у розмірі 115 893,30 грн. за період з січня 2022 року по грудень 2022 року включно; заборгованість по заробітній платі у розмірі 163 886,25 грн. за період з жовтня 2024 року по 14 лютого 2025 року включно; грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 32 702,19 грн. з розрахунку 23 календарних дні, за період роботи з 01.01.2024 року по 14.02.2025 року; середній заробіток, виходячи з розміру середньоденного заробітку Позивача, який становить 2 022,22 грн. за період часу з 17.02.2025 року (наступний робочий день після звільнення) по день ухвалення судового рішення; витрати, пов`язані з наданням позивачу послуг з професійної правничої допомоги у сумі 7 000,00 грн.

В обґрунтування цих вимог зазначає, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» з 16.06.2021 року по 14.02.2025 року. Працював на посаді механіка, що підтверджується записом у трудовій книжці серія НОМЕР_1 .

14 лютого 2024 року на підставі письмової заяви про звільнення ОСОБА_1 було видано Наказ №02-К/12 про припинення трудового договору від 14.02.2025 р., згідно ст.38 КЗпПУ. Копію наказу про припинення трудового договору від 14.02.2025 року ОСОБА_1 отримав і ознайомився з ним.

У відповідності до Наказу №02-К/12 про припинення трудового договору було наказано бухгалтерії провести остаточний розрахунок з механіком ОСОБА_1 і виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в кількості 23 календарних дні, за період роботи з 01.01.2024 року по 14.02.2025 року.

Проте в супереч вимогам трудового законодавства в день звільнення з ОСОБА_1 розрахунків здійснено не було, що підтверджується банківською випискою по рахунку станом на 25.02.2025 року. За вказаних підстав звертається до суду з даним позовом.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 14.03.2025 позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника-адвоката Паламарчук Ольги Анатоліївни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку було залишено без руху та надано строк позивачеві для усунення недоліків позовної заяви.

27.03.2025 представником позивача було усунуто недоліки позовної заяви.

01.04.2025 відповідно до ухвали судді Калинівського районного суду Вінницької області Павленко І.В. у вищевказаній цивільні справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 01.05.2025 року. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 01.05.2025 задоволено клопотання представника позивача про повторне витребування доказів.

05.06.2025, на виконання ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 01.05.2025, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» надіслало клопотання (Документ сформований в системі «Електронний суду» 05.06.2025) про долучення доказів.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 04.06.2025 у вищевказаній цивільні справі закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 09.07.2025.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Паламарчук О.А. в судове засідання не з`явились, однак від представника позивача адвоката Паламарчук О.А. надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Вони повністю погоджуються з доданими відповідачем довідками розрахунками і сумами зазначеними в них, а саме: довідкою відповідача від 04.06.2025 №08/03 про суму заборгованості за період з січня 2022 по грудень 2022 в сумі 115893,30 грн.; довідкою відповідача від 04.06.2025 №08/02 про суму заборгованості за період з жовтня 2024 р. по дату звільнення 14.02.2025 р. в сумі 122781,26 грн.; з наданим розрахунком при звільненні №ДБ-00000020 від 14.02.2025 р. про нарахування грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки з розрахунку 23 календарні дні, за період роботи з 01.01.2024 р. по 14.02.2025 р, в сумі 31 039,65 грн.; розрахунком відповідача середньоденного заробітку позивача, який становить 1 349,55 грн. за період часу з 17.02.2025р. по день ухвалення судового рішення. Просять суд задовольнити позовні вимоги з урахуванням наданих та визнаних сум заборгованості відповідачем (з урахуванням Довідок відповідача, які долучені до матеріалів справи) та винести рішення на користь позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу поданого позову не надав. Хоча надання відповідачем довідок про суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивача, розрахунків при звільненні, судом розцінюється як визнання відповідачем позовних вимог позивача в межах тих сум, які зазначені у довідках.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» з 16.06.2021 року по 14.02.2025 року. Працював на посаді механіка, що підтверджується записом у трудовій книжці серія НОМЕР_1 .

14 лютого 2024 року на підставі письмової заяви про звільнення ОСОБА_1 було видано Наказ №02-К/12 про припинення трудового договору від 14.02.2025р., згідно ст.38 КЗпПУ. Копію наказу про припинення трудового договору від 14.02.2025 року ОСОБА_1 отримав і ознайомився з ним.

У відповідності до Наказу №02-К/12 про припинення трудового договору було наказано бухгалтерії провести остаточний розрахунок з механіком ОСОБА_1 і виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в кількості 23 календарних дні, за період роботи з 01.01.2024 року по 14.02.2025 року.

Проте в супереч вимогам трудового законодавства в день звільнення з ОСОБА_1 розрахунків здійснено не було, що підтверджується банківською випискою по рахунку станом на 25.02.2025 року.

Згідно Довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-7 та ОК-5, за період з січня 2022 року по грудень 2022 року ТОВ «ЕДБ» здійснювало нарахування заробітної плати на загальну суму - 271619,60 грн., з яких було здійснено відповідні відрахування податків, згідно чинного законодавства, що підтверджується зарахуванням страхового стажу за цей період. Проте в цей період заробітну плату Позивач отримував не регулярно і в інших сумах, ніж належить до виплати. ТОВ «ЕДБ» пояснювало, що буде поступово сплачувати борг, так як скрутне фінансове становище у зв`язку з війною і обов`язково розрахується з часом за цей період. При цьому робота підприємства, основним завданням якого є улаштування бетонного покриття, автомобільних доріг в цей період не зупинялось, роботою забезпечувались працівники, робота виконувалась і заробітна плата нараховувалась, що підтверджується Довідкою за формою ОК-7 та ОК-5, проте робітникам оплату здійснювали не регулярно, частково, що підтверджується банківською випискою за період з 01.01.2022 р. по 31.12.2022 року. Заборгованість за цей період становить 115 893,30 грн. (сто п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто три гривні 30 коп.), що підтверджується Довідкою за вих.№ 02-03Д від 14.02.2025 року, випискою з Банківського рахунку за вказаний період та Довідками за формою ОК-7 та ОК-5.

Також Відповідач згідно Довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-7 та ОК-5 та Довідки ТОВ «ЕДБ» за вих. № 02-04Д від 14.02.2025 року за період з жовтня 2024 року по дату звільнення (лютий 2025 року) нараховував заробітну плату ОСОБА_1 на загальну суму 232 074,09 грн., з них виплачено за цей період 18032,00 грн., сума боргу до виплати за вказаний період становить - 163 886,25 грн., що підтверджується Довідкою за вих.№02-04Д від 14.02.2025 року та Банківською випискою по рахунку.

Станом на 10 березня 2025 року ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» так і не здійснило розрахунки належних сум виплат при звільненні ОСОБА_1 і наявну та дійсну заборгованість по заробітній платі перед ним за 2022 рік, що спонукало позивача звернутися до суду з позовною заявою.

05.06.2025, на виконання ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 01.05.2025 про витребування доказів, від Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» надійшло клопотання (Документ сформований в системі «Електронний суду» 05.06.2025) про долучення доказів, а саме: довідки від 04.06.2025 №08/03 про суму заборгованості за період з січня 2022 по грудень 2022 в сумі 115893,30 грн.; довідки від 04.06.2025 №08/02 про суму заборгованості за період з жовтня 2024р. по дату звільнення 14.02.2025 р. в сумі 122781,26 грн.; розрахунку при звільненні №ДБ-00000020 від 14.02.2025 р. про нарахування грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки з розрахунку 23 календарні дні, за період роботи з 01.01.2024 р. по 14.02.2025 р, в сумі 31 039,65 грн.; розрахунку середньоденного заробітку позивача, який становить 1 349,55 грн. за період часу з 17.02.2025р. по день ухвалення судового рішення.

Надання відповідачем довідок про суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивача, розрахунків при звільненні, судом розцінюється як визнання відповідачем позовних вимог позивача в межах тих сум, які зазначені у довідках.

Позивач та його представник не заперечують щодо задоволення позовних вимог з урахуванням наданих та визнаних сум заборгованості відповідачем (з урахуванням Довідок відповідача, які долучені до матеріалів справи) та винесення рішення на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 233 КЗпП України з урахуванням офіційного тлумачення в Рішенні Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013 визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до статті 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат.

Частиною 1 статті 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа Суханов та Ільченко проти України заяви № 68385/10 та № 71378/10, а також справа Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини , заява № 42527/98 тощо) майно може являти собою існуюче майно або засоби, включаючи право вимоги відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання/правомірне очікування (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі у розмірі 115 893,30 грн. за період з січня 2022 року по грудень 2022 року включно; заборгованість по заробітній платі у розмірі 163 886,25 грн. за період з жовтня 2024 року по 14 лютого 2025 року включно; грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 32 702,19 грн. з розрахунку 23 календарних дні, за період роботи з 01.01.2024 року по 14.02.2025 року, підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: заборгованість по заробітній платі у розмірі 115 893,30 грн. за період з січня 2022 року по грудень 2022 року включно; заборгованість по заробітній платі у розмірі 122 781,26 грн. за період з жовтня 2024 року по 14 лютого 2025 року включно; грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 31 039,65 грн. з розрахунку 23 календарних дні, за період роботи з 01.01.2024 року по 14.02.2025 року.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до приписів ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата (абзац 3 п. 2 Порядку).

Згідно п. 5 розділу ІV вказаного Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані два календарні місяці роботи на число відпрацьованих робочих днів у цих місяцях.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Враховуючи положення Порядку № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за два календарні місяці роботи. При цьому норми цього Порядку не містять особливого розрахунку для таких працівників, а також вимог щодо врахування при обчисленні середньої заробітної плати повністю відпрацьованих робочих днів протягом двох календарних місяців.

Тобто середня заробітна плата за два місяці працівникам обчислюється на загальних умовах, а саме з виплат, які нараховані в місяцях розрахункового періоду.

Згідно довідки ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво" № ДБ-00000020 від 14.02.2025, середній заробіток позивача, виходячи з розміру середньоденного заробітку позивача, складає 1349,55 грн, який і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець не звільняється від обов`язку виплати заробітної плати. Звільняється від відповідальності за порушення строків її виплати, але лише за умови, що таке порушення сталось саме внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. В інших випадках керівник несе повну відповідальність за таке порушення.

Відомостей про те, що ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво" припинило свою роботу та господарську діяльність у справі немає, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Товариство знаходиться в м. Канів Черкаської області і дана область не віднесена до областей, де ведуться бойові дії. Тому суд дійшов висновку, що позивач мав і має можливість здійснити оплату належних сум позивачу в повному обсязі.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, а також беручи до уваги те, що відповідач відзив на позов не надав, натомість надав суду довідки про суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивача, розрахунки при звільненні, що судом розцінюється як визнання відповідачем позовних вимог позивача в межах тих сум, які зазначені у довідках, суд дійшов до висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, а також середнього заробітку при звільненні у загальному розмірі 271063,76 грн.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Представником позивача адвокатом Паламарчук О.А. заявлено вимогу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з наданням позивачу послуг з професійної правничої допомоги у сумі 7 000,00 грн.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії) бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи, представник позивача адвокат Паламарчук О.А. звернулась до суду із заявою про стягнення з відповідача на користь позивача 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу. На обгрунтування цих вимог, надала ордер на надання правничої допомоги; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; договір №26 про надання юридичних послуг від 25.02.2025 року; додаток №1 до договору про надання юридичних послуг №26 від 25.02.2025 року про встановлення розміру та порядку оплати за надані послуги, відповідно до якого сторони підтверджують, що Клієнт сплатив, а АБ «Ольги Паламарчук» отримано кошти від Клієнта в сумі 7000 гривень.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 137, частини 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата вказала, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Будь-яких заперечень зі сторони відповідача проти вимог позивача та його представника про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень не надходило.

За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір сплачено не було, оскільки він звільнений від цих витрат на підставі п.1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору за кожну окрему вимогу майнового характеру в загальному розмірі 4844,80 грн

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 94, 115, 119 КЗпП України, ст.ст.12, 80, 81, 141, 259, 268, 354, 430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» (код ЄДРПОУ 33757711, місцезнаходження: 19003, Черкаська область, місто Канів, вул. Енергетиків, 65) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі у розмірі 115 893,30 грн. (сто п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто три гривні 30 коп.) за період з січня 2022 року по грудень 2022 року включно; заборгованість по заробітній платі у розмірі 122 781,26 грн.(сто двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят одна гривня 26 коп.) за період з жовтня 2024 року по 14 лютого 2025 року включно; грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 31 039,65 грн. (тридцять одна тисяча тридцять дев`ять гривень 65 коп.) з розрахунку 23 календарних дні, за період роботи з 01.01.2024 року по 14.02.2025 року; середній заробіток, виходячи з розміру середньоденного заробітку Позивача, який становить 1 349,55 грн. (одна тисяча триста сорок дев`ять гривні 55 коп.) за період часу з 17.02.2025 року (наступний робочий день після звільнення) по день ухвалення судового рішення та 7000 (сім) грн судових витрат, пов`язаних з наданням позивачу послуг з професійної правничої допомоги.

Допустити негайне виконання рішення в частині присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» (код ЄДРПОУ 33757711, місцезнаходження: 19003, Черкаська область, місто Канів, вул. Енергетиків, 65) в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4844,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

СУДДЯ: