КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7931/2025
справа №755/2395/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року, повне судове рішення складено 13 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гаврилової О.В.,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гаврилової О.В.,

та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Ландишевою Світланою Миколаївною, на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року, постановлену під головуванням судді Гаврилової О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Ліцею «Домінанта» Дніпровського району м. Києва, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання факту мобінгу під час здійснення трудової діяльності, скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання факту мобінгу під час здійснення трудової діяльності, скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову вказує, що 16 вересня 2022 року згідно наказу №449-К ОСОБА_1 зарахований в НВК «Домінанта» на посаду вчителя фізики з навчальним навантаженням 23 години на тиждень по строковому трудовому договору з 19 вересня 2022 року до 26 серпня 2023 року.

У жовтні 2022 року навчальне навантаження позивача зменшено до 20 годин. За листопад 2022 року заробітна плата позивача склала 10 417,95 грн, у вересні 2022 року з 19 числа зарплата склала 8 152,74 грн, а у жовтні - 18 963,43 грн. Про зменшення заробітної плати директорка школи ОСОБА_2 позивача не попередила.

Позивач з`ясував, що у листопаді 2022 року йому не була нарахована премія. Позбавляючи позивача преміювання, керівництво навчального закладу почало на нього економічний тиск, зокрема, у листопаді та грудні 2022 року.

Зазначає, що при прийнятті на роботу позивача не було ознайомлено з внутрішніми нормативно-правовими документами, такими як: Статут школи, колективний трудовий договір з додатками, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовою інструкцією, що є порушенням статті 29 КЗпП України.

З 29 листопада 2022 року ставлення директорки НВК «Домінанта» ОСОБА_2 до позивача змінилось на зневажливе, що призвело до порушення його права на гідне ставлення з боку роботодавця, а з 19 грудня 2022 року зневажливе ставлення до нього почалося і з боку групи осіб у складі заступників директора ОСОБА_3, Банака Р.Д. та Ященко Т.І.

У подальшому зі сторони відповідачів почали вчинятися протиправні умисні дії, спрямовані на приниження його честі та гідності, а також створювалась ворожа атмосфера, у тому числі й така, що змушує сумніватись інших у його професійній придатності. Тобто, почався мобінг з метою позбавлення його роботи.

З наведених підстав 20 грудня 2022 року позивач звернувся з доповідною запискою до Міністра освіти і науки України ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_3), директора Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) ОСОБА_10 (ІНФОРМАЦІЯ_4) та начальника Управління освіти Дніпровського району м. Києва ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Після таких звернень економічний та психологічний тиск на нього посилився у рази. Позивач зазначив, що заступники директора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у період з 16 грудня по 23 грудня 2022 року склали відносно нього сім актів з нібито вчиненими ним правопорушеннями.

Вказує, що позивача поступово стали виокремлювати з колективу вчителів. Підтверджується це тим, що лише йому не було надано оплачуваної відпустки у рахунок щорічної, внаслідок чого позивач був змушений взяти відпустку без збереження заробітної плати. Окрім того, виокремлення його з колективу вчителів підтверджує і наданий йому для ознайомлення 23 грудня 2022 року заступником директора ОСОБА_3 «графік чергувань» по НВК «Домінанта», у якому було лише прізвище позивача.

27 грудня 2022 року він звернувся до директорки ОСОБА_2 з метою повідомлення свого рішення про звільнення і подання відповідної заяви, однак остання у категоричній формі попросила позивача покинути кабінет, не прийнявши заяву. У зв`язку із цим позивач був змушений направити заяву про звільнення засобами поштового зв`язку.

12 січня 2023 року позивач отримав лист від НВК «Домінанта» №01-13/317 від 30 грудня 2022 року з повідомленням про те, що його заява про звільнення залишена без розгляду.

19 січня 2023 року позивач прийшов до НВК «Домінанта» для розрахунку та отримання трудової книжки. ОСОБА_2 надала для ознайомлення наказ №591-К від 30 грудня 2022 року про призупинення дії строкового трудового договору. Згідно із наказом №591-К від 30 грудня 2022 року, такий виданий на підставі рішення педагогічної ради НВК «Домінанта» від 23 грудня 2022 року №6. Головуюча на педраді директор ОСОБА_2 у продовження мобінгу щодо позивача використала педагогічну раду, щоб принизити позивача перед усім трудовим колективом і примусити не тільки його, а й увесь трудовий колектив сумніватись у його професійній придатності.

Позивач уважає, що рішення педагогічної ради, як дорадчого органу, №6 від 23 грудня 2022 року про зняття педагогічного навантаження з вчителя фізики на підставі скарг батьків є незаконним і не має юридичної сили.

Зазначає, що 23 грудня 2022 року позивач провів три уроки на заміні іншого вчителя і скарги батьків цьому не заважали.

Звертає увагу, що трудові відносини не регулюються рішеннями педради. У рішенні педради №6 жодним чином не вказано про неможливість вчителем фізики ОСОБА_1 виконувати роботу за трудовим договором та неможливість роботодавцем забезпечити вчителя фізики ОСОБА_1 роботою у зв`язку зі збройною агресією проти України.

Позивача позбавили роботи на посаді вчителя фізики та заробітної плати. Директорка ОСОБА_2 заборонила позивачу з`являтись на території навчального закладу, віддавши усний наказ охороні закладу не пропускати позивача.

Вказує на відсутність обставин, передбачених статтею 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15 березня 2022 року, які б надавали б право роботодавцю призупинити дію трудового договору, отже цей наказ є незаконним.

Вказує, що НВК «Домінанта» функціонує, інші педагогічні працівники здійснюють викладацьку діяльність за місцезнаходженням навчального закладу, майно роботодавця не було знищено (пошкоджено) в результаті бойових дій, а отже, є виробничі, організаційні, технічні можливості для організації навчального процесу. Також зазначає, що призупинення дії трудового договору з окремим педагогічним працівником має ознаки мобінгу та зауважує, що мобінг є проявом дискримінації.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- визнати факт мобінгу, вчинений щодо нього групою осіб, а саме: директоркою НВК «Домінанта» ОСОБА_2 , заступником директора ОСОБА_3 , заступником директора ОСОБА_4 , заступником директора ОСОБА_5 під час його трудової діяльності вчителем фізики НВК «Домінанта»;

- скасувати наказ №591-К від 30 грудня 2022 року, виданий директоркою НВК «Домінанта» ОСОБА_2 , як незаконний;

- поновити дію строкового трудового договору з наданням можливості виконувати обов`язки вчителя фізики НВК «Домінанта» з попереднім навчальним навантаженням 20 годин на тиждень, яке існувало до правопорушення;

- стягнути з НВК «Домінанта» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу (том 1, а.с.52-60).

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 45 100,00 грн.

Відмовивши у задоволені позову в частині визнання факту мобінгу, суд першої інстанції вказав, що не убачає з боку відповідачів ознак мобінгу (цькування) по відношенню до позивача, а саме систематичних, тривалих умисних дій або бездіяльності роботодавця, які спрямовані на приниження честі та гідності ОСОБА_1 , його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.

Щодо позовних вимог про скасування наказу № 591-к від 30 грудня 2022 року суд першої інстанції вказав, що наказ НВК «Домінанта» від 30 грудня 2022 року № 591-к «Про призупинку дії трудового договору з ОСОБА_1 » за своїм змістом не відповідає вимогам статті 13 Закону України від 15 березня 2022 року № 2136-IX (у редакції, чинній на час винесення оспорюваного наказу).

Разом з цим, суд зазначив, що наказом НВК «Домінанта» від 24 жовтня 2023 року №697-к «Про скасування наказу» скасовано наказ НВК «Домінанта» від 30 грудня 2022 року № 591-к «Про призупинку дії трудового договору з ОСОБА_1 »

Оскільки оспорюваний наказ роботодавець скасував самостійно, суд зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про скасування наказу НВК «Домінанта» від 30 грудня 2022 року № 591-к «Про призупинку дії трудового договору з ОСОБА_1 ».

Щодо вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції вказав, що відповідач НВК «Домінанта» виконав свій обов`язок з виплати позивачу ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02 січня 2023 року по 19 квітня 2023 року одразу після скасування наказу від 30 грудня 2022 року № 591-к «Про призупинку дії трудового договору з ОСОБА_1 ».

Стягнувши з позивача на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 45 100,00 грн, суд першої інстанції застосував положення статті 141 ЦПК України, взяв до уваги фінансовий стан позивача, враховував, що заявлений стороною відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок позивача, є завищеним.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року заяву відповідачки ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення, подану її представником - адвокатом Журавель В.І., задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 500,00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

Стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 500,00 грн, суд зробив висновок, що заявлені відповідачкою витрати є завищеними, тому суд зменшив їх до 17 500,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відшкодування (стягнення) судових витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Відмовивши у задоволенні заяви позивача про стягнення на його користь судових витрат, суд першої інстанції зазначив про відсутність правових підстав для такого, ураховуючи, що у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

3. Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Не погодившись з рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне дослідження та оцінку доказів у справі.

Посилається на неправильне застосування статті 2-2 КЗпП України. Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу, що директорка школи ОСОБА_2 та її заступники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 по відношенню до позивача діяли з порушенням, недотриманням та всупереч встановленому законодавством, колективним і трудовим договорами порядку, в тому числі, вимагали від нього виконання дій, які не є його трудовими обов`язками як вчителя фізики, залякували звільненням, чинили економічний та психологічний тиск з метою примусити позивача піти у відпустку за власний рахунок та звільнитися з власної ініціативи.

Систематичні та тривалі дії відповідачів з явними ознаками мобінгу розпочалися з 19 грудня 2022 року та у своєму кінцевому результаті призвели до обмеження та зміни трудових прав позивача, зокрема, ОСОБА_2 незаконно та безпідставно відмовила позивачу у наданні частини щорічної оплачуваної відпустки пропорційно до відпрацьованого позивачем часу, тим самим обмежила у праві на відпустку зі збереженням заробітної плати, а потім незаконно та безпідставною призупинила дію трудового договору, внаслідок чого позивач позбавився роботи та заробітної плати, тобто права на працю та її оплату.

Суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що якщо мало місце порушення з боку працівника трудової дисципліни, то наслідком складення актів, якими це зафіксовано, має бути притягнення такого працівника до дисциплінарної відповідальності.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідно до статті 51 КЗпП України законодавством встановлюється скорочена тривалість робочого часу для окремих категорій працівників (учителів, лікарів та інших).

Стверджує, що тривалість роботи у школі повністю відповідала вимогам Закону України "Про повну загальну середню освіту", Закону України "Про освіту" та статті 51 КЗпП України, трудовому договору та посадовій інструкції позивача. Відповідачі не надали жодного належного, достовірного, допустимого та достатнього доказу, який би встановлював для позивача обов`язок бути у школі кожного дня з понеділка по п`ятницю з 08:30 до 16:30 год.

Вказує, що в матеріалах справи № 755/2395/23 містяться окремі аркуші нібито Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників НВК «Домінанта» від 02.09.2021, з яких неможливо достовірно та беззаперечно встановити, що ці аркуші дійсно Правила внутрішнього трудового розпорядку НВК «Домінанта», а не якісь частини іншого документа чи є спеціально створеними аркушами з потрібними відповідачам даними.

Зазначає про відсутність підстав для повного чи часткового позбавлення премії у листопаді 2022 року, оскільки відсутні докази, що позивач не дотримався критеріїв, що вказані у пунктах 2.1-2.10 Положення про преміювання працівників НВК «Домінанта».

Позивач вказує, що 19 грудня 2022 року на його прохання надати внутрішні документи НВК «Домінанта» директорка ОСОБА_2 запросила до кабінету, де також перебували її заступники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які почали залякувати ОСОБА_1 звільненням.

Вказує на безпідставність складення актів відносно позивача, такі є необґрунтованими та суперечливими.

Зокрема, вказує, що про існування акту №8 від 23 грудня 2022 року позивач дізнався, отримавши відзиви відповідачів на позову заяву у справі № 755/2395/23, що може свідчити про те, що цей акт відповідачі створили після подання позову до суду. Звертає увагу, що в акті зазначено про залишення позивачем закладу освіти та про ознайомлення з цим актом. Вказує, що у разі відсутності позивача на робочому місці, останній не міг бути ознайомлений із вказаним актом.

Звертає увагу, що у разі обґрунтованості складених актів директорка школи ОСОБА_2 мала законні підстави у порядку, передбаченому статтями 147-148 КЗпП України, притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності та застосувати відповідне дисциплінарне стягнення. Натомість цього зроблено не було, що свідчить про відсутність реального порушення трудової дисципліни, а тривале і систематичне складення актів з надуманих причин є мобінгом (цькуванням) по відношенню до позивача.

Вказує на безпідставну та неправомірну відмову позивачу у наданні частини щорічної оплачуваної відпустки.

Зазначає про відсутність правових підстав для відмови надати позивачу щорічну оплачувану відпустку тривалістю пропорційно до відпрацьованого часу, як це передбачено частиною 6 статті 10 Закону України "Про відпустки" та частиною 2 статті 79 КЗпП України, отже резолюція на заяві позивача від 14 грудня 2022 року фактично є незаконною відмовою надати частину оплачуваної відпустки, вчиненою з єдиною метою - примусити позивача взяти відпустку без збереження заробітної плати (така відпустка надається виключно за заявою працівника та за ініціативою роботодавця не може бути надана), що має ознаки психологічного та економічного тиску як складових частин мобінгу, оскільки відпустка на період зимових канікул у школі без збереження заробітної плати позбавляє позивача засобів до існування у порівнянні з іншими вчителями НВК "Домінанта", які на період зимових канікул у школі отримали оплачувані відпустки.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що НВК "Домінанта" мав право відмовити у розірванні трудового договору, не визнавши наявність порушень трудового законодавства. Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що директорка ОСОБА_2 не відмовляла позивачу у розірванні трудового договору, а залишила заяву про звільнення без розгляду, що підтверджується листом від 30 грудня 2022 року №01-13/317 та цього ж дня незаконним наказом від 30 грудня 2022 року № 591-к призупинила дію трудового договору з позивачем з 02 січня 2023 року.

Вказує, що педагогічна рада під головуванням директорки школи ОСОБА_2 на засіданні 23 грудня 2022 року з порушенням вимог Закону України "Про повну загальну середню освіту" зняла з позивача педагогічне навантаження, як наслідок, позивач повністю втратив викладання всіх уроків, а відтак і роботу, на яку його було прийнято до НВК «Домінанта», заробітну плату, яка залежить від кількості годин викладання уроків у школі, що є ознакою економічного та психологічного тиску ? примусом написати заяву на звільнення з власної ініціативи.

Документи, які надходять до закладу, реєструються в журналі вхідної кореспонденції. При цьому, звернення громадян, у тому числі батьків або законних представників учнів, реєструються окремо. Звертає увагу, що на жодній з копій звернень батьків учнів класів 9-А, 10-А, 10-Б, 11-А, 11-Б, 6-В, 7-А, 7-Б, 7-В, 7-Г, 8-А, 8-Б, 8-В, 8-Г, 9-Б, 9-В немає відмітки про їх реєстрацію в НВК "Домінанта", що викликає обґрунтований сумнів в тому, що такі звернення дійсно надходили до школи станом на ті дати, що вказані у цих зверненнях (там, де дати зазначені), а не були створені пізніше. На зверненнях нібито батьків учнів 11-Б, 7-Б, 7-Г, 8-Б, 8-Г, 9-Б класів дата їх складання і подання взагалі відсутня, на зверненні нібито матері ОСОБА_7 немає підпису.

Жодного доказу, який підтверджує невідповідність позивача посаді вчителя фізики, а також невідповідність викладання навчального предмету освітній програмі, немає.

Поряд з цим зазначає, що судом першої інстанції не враховано доводи позивача про те, що, приймаючи його на посаду вчителя фізики, директорка ОСОБА_2 достовірно була обізнана про відсутність у нього педагогічної освіти та досвіду роботи викладання.

Стверджує, що такі копії документів як: "Графік чергувань ОСОБА_1 в НВК "Домінанта" за адресою: вул. Юності, 1 (з 26 по 30 грудня 2022 року)" та Графік чергування педагогічних працівників у пункті Незламності в період з 26 грудня 2022 року по 27 січня 2023 року через наявні в них розбіжності та складення їх в односторонньому порядку відповідачами, які є зацікавленими особами, викликають обґрунтовані сумніви в їх достовірності та не можуть об`єктивно підтверджувати наявні в них відомості, тому не повинні були братися до уваги судом першої інстанції як докази відсутності мобінгу.

Відповідачі не надали жодного письмового доказу, в тому числі, наказу по навчальному закладу, посадову інструкцію, які б передбачали для позивача, як вчителя фізики, обов`язок чергувати у школі чи у пункті Незламності.

Отже, спрямована вимога адміністрації НВК «Домінанта», зокрема, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підписати «графік чергування» не є вимогою щодо належного виконання трудових обов`язків, оскільки трудові обов`язки як вчителя фізики не передбачали чергування у школі та у пункті Незламності.

Не погоджується із тим, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги про скасування наказу № 591-к від 30 грудня 2022 року, виданого директоркою НВК «Домінанта» ОСОБА_2 , як незаконного.

Зазначає, що суд першої інстанції, встановивши, що підстав для призупинення із позивачем трудового договору на підставі статті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" в НВК "Домінанта" не було, що наказ від 30 грудня 2022 року № 591-к не відповідає вимогам статті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" та є незаконним, мав задовольнити позовну вимогу у спосіб, передбачений пунктом 10 частини 2 статті 16 ЦК України, а саме визнати незаконним наказ від 30 грудня 2022 року №591-к "Про призупинку дії трудового договору з ОСОБА_1 ". У такому випадку судовий захист порушених прав позивача буде повним, реальним, відповідатиме принципу верховенства права та процесуальної економії, а спір щодо незаконності вказаного наказу дійсно буде вирішено судом, що може бути відображено виключно в резолютивній, а не в мотивувальній частині рішення суду. При цьому, суд не виходить за межі заявленої позовної вимоги, оскільки така включає вимогу про незаконність наказу від 30 грудня 2022 року № 591-к та його скасування.

Суд першої інстанції не врахував, що позивач просив суд скасувати наказ від 30 грудня 2022 року № 591-к як незаконний, оскільки підстави, передбачені статтею 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" для призупинення із позивачем дії трудового договору на час дії воєнного стану не існували, і що таке призупинення є частиною мобінгу, вчиненого щодо позивача керівництвом НВК «Домінанта».

Наказом НВК «Домінанта» від 21 березня 2023 року № 129-к поновлено дію строкового трудового договору із позивачем з 20 квітня 2023 року, який знову зупинено з 20 квітня 2023 року наказом від 20 квітня 2023 року № 170-к, але вже оформлено як простій.

Таким чином, за умови відсутності відновлення дії трудового договору, а також того, що приступити до роботи позивач не може, наказ НВК "Домінанта" від 24 жовтня 2023 року № 697-к не спрямований на реальне відновлення порушених прав, що відбулося через незаконне призупинення дії трудового договору у відповідності до наказу від 30 грудня 2023 року №591-к, і фактично тривало з 02 січня 2023 року і до 19 квітня 2023 року включно, а потім перетворилося на простій.

Стверджує, що наказ НВК "Домінанта" від 30 грудня 2022 року № 591-к є актом індивідуальної дії, що прямо та безпосередньо стосується прав позивача, як акт індивідуальної дії цей наказ є одноразового застосування, який вичерпує свою дію фактом його виконання, отже не може бути скасований чи змінений після його виконання тим суб`єктом, який його видав.

Стверджує, що лише та виключно суд наділений повноваженнями та компетенцією скасувати наказ від 30 грудня 2022 року № 591-к як незаконний та при вирішенні цього питання надати оцінку обставинам та підставам його прийняття на предмет їх відповідності вимогам статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Звертає увагу, що наказ від 24 жовтня 2023 року № 697-к є недопустимим доказом, одержаним (створеним) з порушенням встановленого законом порядку, підписаним неуповноваженою особою, тому не повинен братися до уваги судом як доказ, що підтверджує скасування наказу від 30 грудня 2022 № 591-к, оскільки належним і допустимим доказом скасування цього наказу як незаконного може бути виключно рішення суду.

Вказує, що суд першої інстанції неправильно врахував висновки судів апеляційної та касаційної інстанцій за результатами перегляду ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року у справі №755/2395/23.

Вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що НВК «Домінанта» виконало свій обов`язок та виплатила позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Звертає увагу, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

НВК «Домінанта» не виплачував позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, який тривав з 02 січня 2023 року по 19 квітня 2023 року. Докази, які б підтверджували факт виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в матеріалах справи №755/2395/23 відсутні.

Сума у розмірі 37 627,31 грн не є середнім заробітком, а є коштами невідомого походження, оскільки підстав для виплати позивачу заробітної плати у жовтні 2023 року в НВК «Домінанта» не було, враховуючи те, що між позивачем та закладом освіти припинилися трудові відносини у серпні 2023 року.

Посилається на сумніви в неупередженості, об`єктивності та безсторонності судді під час розгляду спору, оскільки суддя Гаврилова О.В. розглядала справу №755/19709/23 за позовом ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу №697-к від 24 жовтня 2023 року.

Зазначає, що заявляв судді відвід з тих підстав, що їй вже відомі обставини спору між позивачем та НВК "Домінанта" щодо наказу №591-к від 30 грудня 2022 року і суддя вже має сформовану думку щодо цих правовідносин.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 серпня 2024 року у справі №755/2395/23 у задоволенні відводу відмовлено. Разом з цим, стверджує, що підстави заявленого відводу знайшли підтвердження в оскаржуваному рішенні, яке суддя мотивувала рішенням у справі №755/19709/23.

Вказує, що позивач не отримав ефективного захисту своїх порушених прав ані у справі №755/19709/23, ані у справі №755/2395/23, що розглядала суддя Гаврилова О.В., яка фактично позбавила позивача права на захист в суді взагалі.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу вказує, що в Договорі № 15/23 не вказано, що ОСОБА_3 надається правнича допомога Адвокатським бюро безпосередньо у справі №755/2395/23, а не в будь-якій іншій справі чи з будь-якого іншого питання. Крім того, у березі та квітні 2023 року у справі №755/2395/23 ОСОБА_3 особисто подала письмовий відзив та письмові заперечення щодо позовних вимог, в яких виклала свою позицію з посиланням на норми права щодо спору у вказаній справі. Тобто, ОСОБА_3 не потребувала правничої допомоги адвоката, тому понесені нею витрати на оплату професійної правничої допомоги адвокату Журавель В.І. не були неминучими та необхідними.

Звертає увагу на затягування розгляду справи представницею відповідачки - адвокатом Журавель В.І.

Вказує на неспівмірність заявлених судових витрат із часом адвоката, витраченого на підготовку до розгляду справи.

Крім того, існують об`єктивні підстави вважати, що правничу допомогу 28 серпня 2024 року адвокат Журавель В.І. надавала не ОСОБА_3 , а ОСОБА_4 , оскільки суму у розмірі 6600,00 грн за актом № 82/24 від 28.08.2024 сплатив ОСОБА_4 .. Отже, за актом №82/24 від 28 серпня 2024 року незрозуміло, кому саме була надана правнича допомога адвокатом Журавель В.І. ? ОСОБА_3 чи ОСОБА_4 , тому ця правнича допомога відшкодуванню не підлягає, оскільки належні і достовірні докази її надання саме ОСОБА_3 відсутні.

Розгляд справи №755/2395/23 в суді апеляційної інстанції завершився 29 січня 2024 року, апеляційна скарга позивача на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року у справі №755/2395/23 була задоволена, що виключає наявність правових підстав для відшкодування будь-яких витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції не врахував, що відшкодування витрат ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу у сумі 45 100,00 грн неспівмірні із складністю справи №755/2395/23, предметом спору якої є трудовий спір, та з ціною позову, яка складається з середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 02 січня 2023 року по 19 квітня 2023 року.

Сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 45 100,00 грн не пропорційна до предмета спору з урахуванням ціни позову та значно перевищує її розмір. Суд першої інстанції не врахував фінансовий стан позивача, який працював і на теперішній час працює вчителем, на його утриманні хвора непрацездатна матір, якій постійно потрібні ліки, тому сума у розмірі 45 100,00 грн є для позивача надмірним фінансовим тягарем.

З огляду на викладене уважає, що стягнуті судом першої інстанції з позивача на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 45 100,00 грн не відповідають критерію їх дійсної реальної необхідності, є невиправданими та завищеними, тому у їх відшкодуванні необхідно відмовити.

Щодо орієнтовного розміру витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції вказує, що вартість правничої допомоги за участь адвоката у судовому засіданні становить 4 000,00 гривень за кожне судове засідання; правнича допомога із складання скарг, пояснень, заяв, клопотань, інших процесуальних документів у справі становить 15 000,00 гривень.

Вказує на не застосуванням судом першої інстанції правових висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, помилкове застосування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24 травня 2022 року у справі №703/3231/20, від 11 серпня 2021 року у справі №753/5516/20, від 28 червня 2022 року у справі №202/1705/20.

Окрім того, посилається на постанову Верховного Суду від 30 травня 2024 року у справі №296/8000/22.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги позову задовольнити. Відмовити ОСОБА_3 у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. Стягнути судові витрати із відповідачів.

Не погодившись з додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує на відсутність підстав для вирішення питання щодо стягнення судових витрат, оскільки розподіл судових витрат здійснено рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року.

Зазначає, що у судовому засіданні 08 січня 2025 року до ухвалення судом рішення у справі №755/2395/23 сторона ОСОБА_3 не заявляла про свій намір протягом п`яти днів після ухвалення рішення по суті позовних вимог подати докази, що підтверджують розмір витрат, які ОСОБА_3 сплатила або має сплатити у зв`язку із судовим засіданням 08 січня 2025 року. Таку заяву зробила тільки сторона позивача і це підтверджується аудіо записом/протоколом судового засідання від 08 січня 2025 року.

Отже, заява представника ОСОБА_3 ? адвоката Журавель В.І. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за судове засідання, що відбулося 08 січня 2025 року, безпідставно задоволена судом першої інстанції з порушенням вказаних вище норм процесуального права та їх неправильним застосуванням.

Вказує, що відзиви на позовну заяву не містять попереднього розрахунку судових витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Скаржник уважає, що задоволені судом першої інстанції до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у сумі 17 500,00 грн не відповідають критеріям їх дійсної реальної необхідності, розумності, є завищеними, невиправданими і непропорційними до предмета спору.

Витрати на дорогу до суду та у зворотний бік є необґрунтованими, завищеними, безпідставними та штучно створеними, а тому відшкодуванню не підлягають. Уважає, що у ОСОБА_3 не було об`єктивної, дійсної необхідності користуватися правничою допомогою адвоката у справі № 755/2395/23, оскільки станом на 19 жовтня 2023 року у справі № 755/2395/23 відбулося 6 судових засідань, з яких 4 ? це розгляд справи по суті, який майже завершився. Тобто, об`єктивної, дійсної необхідності користуватися правничою допомогою адвоката у справі № 755/2395/23 після шести місяців її розгляду у ОСОБА_3 не існувало і вона не потребувала правничої допомоги адвоката, а тому понесені нею витрати на оплату професійної правничої допомоги адвокату Журавель В.І. не були неминучими та необхідними.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах №710/1367/20 від 11 вересня 2024 року, №904/1101/23 від 11 вересня 2024 року, №755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року.

Мотивуючи наведеним, просить додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Викликати в судове засідання ОСОБА_3 для надання особистих пояснень. Зобов`язати ОСОБА_3 надати Київському апеляційному суду оригінал акту наданих послуг №119/24 від 09 січня 2025 року, квитанції до платіжної інструкції від 09 січня 2025 року на суму 37 365,00 гривень та договору про надання правничої допомоги №15/23 від 19 жовтня 2023 року.

Не погодившись з ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, зокрема неправильне застосування частини 9 статті 141 ЦПК України.

Звертає увагу, що суд першої інстанції під час розгляду справи установив, що оскаржений ОСОБА_1 наказ від 30 грудня 2022 року №591-к, виданий директоркою НВК "Домінанта" ОСОБА_2 , незаконний, що підстав для призупинення дії трудового договору з позивачем не було, що видача директоркою НВК «Домінанта» ОСОБА_2 наказу суперечить вимогам статті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" та з метою ефективного захисту порушених трудових прав позивача суд першої інстанції визнав вказаний наказ незаконним в мотивувальній частині рішення суду.

Наведене підтверджує те, що спір у справі № 755/2395/23 щодо наказу від 30 грудня 2022 року № 591-к виник внаслідок неправильних дій сторони, зокрема, директора НВК «Домінанта» ОСОБА_2 , яка безпідставно видала по відношенню до ОСОБА_1 зазначений наказ і незаконно призупинила дію трудового договору із ним.

Суд першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали не врахував та не застосував положення частини 9 статті 141 ЦПК України, внаслідок чого помилково відмовив ОСОБА_1 у відшкодуванні (стягненні) витрат на професійну правничу допомогу.

Мотивуючи наведеним, просить суд ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

26 березня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив представниці ОСОБА_3 - адвоката Журавель В.І. на апеляційну скаргу.

Щодо апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року вказує, що твердження скаржника про те, що відносно нього був вчинений мобінг, який виражався у зменшенні трудового навантаження, позбавленні преміювання, свідомого не надання внутрішніх нормативно-правових актів, залякування звільненням, не надання оплачуваної відпустки, примушування до чергування тощо є надуманими і недоведеними під час розгляду справи.

Підстав для визнання дій відповідачів по відношенню до ОСОБА_1 мобінгом немає, всі вимоги адміністрації навчального закладу ґрунтуються на нормах трудового законодавства, насамперед, в умовах збройної агресії та воєнного стану у нашій країні.

Судом першої інстанції досліджено всі фактичні обставини справи та не встановлено будь-яких систематичних умисних дій з боку відповідачів відносно ОСОБА_1 , які б свідчили про психологічний чи економічний тиск або про виокремлення його з колективу вчителів або про приниження честі, гідності та ділової репутації.

Суд правомірно дійшов висновку про те, що вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків не уважаються мобінгом.

Питання преміювання працівників здійснюється відповідно до Положення про преміювання працівників НВК «Домінанта» залежно від особистого вкладу кожного працівника в загальні результати праці і залежить від багатьох критеріїв, які перелічені у п.2 цього Положення.

Помилкове автоматичне відрахування профспілкових внесків із заробітної плати ОСОБА_1 за перший місяць роботи, зважаючи на невідкладне повернення коштів, не є економічним тиском. До того ж і в позові, і в судовому засіданні він вказував, що мобінг відносно нього розпочався у кінці жовтня 2022 року.

Описка в акті № 3 від 19 грудня 2022 року щодо дати його складання за участю ОСОБА_3 , зважаючи на правомірність його складання і не спростування ОСОБА_1 фактів наведених у ньому, також не свідчить про наявність мобінгу.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині судових витрат вказує, що не надання попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у їх стягненні.

Вказує, що відповідачка ОСОБА_3 зробила відповідну заяву про стягнення судових витрат у своїх запереченнях від 14 квітня 2023 року.

19 жовтня 2023 року (через 7 місяців після відкриття провадження) ОСОБА_3 уклала Договір про надання правничої допомоги №15/23 з Адвокатським бюро «Валентини Журавель».

07 жовтня 2024 року представником ОСОБА_3 ? адвокатом Журавель В.І. подано заяву про стягнення судових витрат з доданими доказами станом на 07 жовтня 2024 року.

Заяви про стягнення судових витрат від 07 жовтня 2024 року, 06 січня 2025 року та заява про ухвалення додаткового рішення від 10 січня 2025 року були надіслані ОСОБА_1 , докази про направлення приєднанні до заяв представниці відповідачки відповідно.

Щодо наявності/відсутності потреби та підстав надання адвокатом правничої допомоги у справі №755/2395/23 ОСОБА_3 вказує, що такі не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Крім цього, потреба ОСОБА_3 у наданні їй професійної правничої допомоги була викликана зверненням ОСОБА_1 до суду з позовними вимогами до неї особисто і звинуваченнями її у вчиненні відносно нього неправомірних дій - мобінгу.

Відтак, ОСОБА_3 скористалася своїм правом на професійну правничу допомогу та уклала Договір з Адвокатським бюро «Валентини Журавель» з метою забезпечення їй ефективного доступу до правосуддя.

Твердження скаржника про те, що відповідачка ОСОБА_3 (яка не має юридичної освіти) не потребувала правничої допомоги адвоката є суб`єктивна і є його ж оцінкою складності даної справи, що вказує на те, що і він міг би представляти свої інтереси в суді самостійно.

Вказує на безпідставність тверджень скаржника в апеляційній скарзі про надання адвокатом Журавель В.І. правничої допомоги НВК «Домінанта», оскільки така допомога не надавалась, мав місце лише намір з боку останнього.

Так, дійсно, 12 жовтня 2023 року закладом укладено договір про надання правничої допомоги із Адвокатським бюро «Валентини Журавель».

Проте, 18 жовтня 2023 року АБ «Валентини Журавель» направило НВК "Домінанта" повідомлення про відмову від договору про надання правничої допомоги №14/23 від 12 жовтня 2023 року, підписане за допомогою ЕЦП, оскільки клієнтом не були виконані умови договору про внесення авансового платежу.

19 жовтня 2023 року договір про надання правничої допомоги № 15/23 укладений між ОСОБА_3 та Адвокатським бюро "Валентини Журавель". Адвокат Журавель В.І. здійснювала представництво лише відповідачки ОСОБА_3 на підставі Ордера, наявного в матеріалах справи.

На підтвердження повноважень адвокат Журавель В.І. як представниці ОСОБА_3 у цій справі надано суду Договір про надання правничої допомоги, Ордер на надання правничої допомоги.

Крім того, згідно даних із веб-сайту «Судова влада» у провадженні судів немає інших справ за участю ОСОБА_3 та її представника адвоката Журавель В.І.

Вказує, що вивчення матеріалів справи № 755/2395/23 (6 томів) - 2 год. та подальша консультація - 1 год. правомірно були включені в Акт наданих послуг №125/23 від 30 жовтня 2023 року на підставі Договору про надання правничої допомоги №15/23 від 19 жовтня 2023 року ОСОБА_3 .

Для того, щоб залишатися в контексті подій та володіти повною та достовірною інформацією з метою підготовки до судових засідань адвокату довелось ознайомлюватись та вивчати матеріали справи декілька разів.

Щодо часу, витраченого на дорогу до суду та у зворотній бік зазначає, що час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

Щодо участі у судових засіданнях вказує, що участь адвоката в судовому засіданні не може, як стверджує ОСОБА_1 , обраховуватись часом, впродовж якого адвокат мав можливість висловитись під час розгляду справи або наскільки довгою була його промова. Адвокат має таку можливість в залежності від стадії процесу та лише з дозволу суду. Але контроль за перебігом судового засідання є постійним обов`язком адвоката.

Щодо судових витрат у суді апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що заявлені витрати за підготовку та направлення відзиву, а також за підготовку та направлення касаційної скарги на постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення не були стягнуті, отже в цій частині доводи апеляційної скарги безпідставні.

Вказує на неприйнятність доводів ОСОБА_1 про його фінансовий стан, оскільки останній має можливість оплачувати і оплачує послуги адвоката Ландишевої С.М., яка представляє його інтереси у багатьох (не менше чотирьох цивільних справ лише у Дніпровському районному суді міста Києва) справах, де він є ініціатором судового процесу, про що свідчить подана ним заява про відшкодування витрат на правничу допомогу його адвоката.

Твердження скаржника, про те, що сума судових витрат не пропорційна предмету спору з урахуванням ціни позову та значно перевищує її розмір є також не обґрунтованими та безпідставними. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який є немайновим і не підлягає грошовій оцінці.

Щодо додаткового рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року вказує, що в останньому судовому засіданні 08 січня 2025 року ОСОБА_3 понесла додаткові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з участю адвоката Журавель В.І. в даному засіданні, яке тривало 8 годин, а саме з 9:30 год (початок засідання) до 17:30 год (вихід суду з нарадчої кімнати і проголошення прийнятого рішення). При цьому, адвокат Журавель В.І. витратила 1 годину на дорогу до суду та у зворотній бік.

10 січня 2025 року протягом 5 днів після ухвалення рішення суду представником відповідачки ОСОБА_3 ? адвокатом Журавель В.І. подано до суду через систему «Електронний суд» заяву про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат за участь адвоката в останньому судовому засіданні. Докази, що підтверджували розмір понесених ОСОБА_3 судових витрат не могли бути подані до суду в день судового засідання 08 січня 2025 року без врахування послуг за надання правничої допомоги в останньому судовому засіданні, які не могли бути розраховані і враховані в суму витрат на правничу допомогу, а також без підписання Акту наданих послуг та його оплати.

Стверджує, що заява про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат від 10 січня 2025 року з детальним описом та доказами їх сплати була подана в порядку передбаченому частиною 8 статті 141 та статтею 246 ЦПК України через неможливість заздалегідь обрахувати і оплатити участь адвоката в останньому судовому засіданні, яке тривало 8 годин, в тому числі і через недобросовісну поведінку сторони позивача.

Вказує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів про незадовільний фінансовий стан ОСОБА_1 , позивач не приєднав їх і до заперечень на заяву адвоката Журавель В.І. про відшкодування витрат на правничу допомогу. Тобто, такі доводи є необґрунтованими та недоведеними.

З урахуванням вищевикладеного, а також того, що представником ОСОБА_3 дотримані вимоги ЦПК України та документально підтверджені понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, уважає, що додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року є законним і обґрунтованим.

Щодо апеляційної скарги на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року вказує, що суд першої інстанції розподілив судові витрати відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України.

З посиланням на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 372/280/22, вказує, що застосування судом частини 9 статті 141 ЦПК України є правом суду, а не обов`язком.

Крім цього, звертає увагу, що посилання скаржника на частину 9 статті 141 ЦПК України вперше з`явились саме в апеляційній скарзі, що свідчить про недобросовісність сторони позивача.

Вказує, що попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції становить 50 000,00 гривень.

Щодо строку подання відзиву на апеляційні скарги вказує, що копія ухвали про відкриття апеляційного провадження отримана 13 березня 2025 року. Разом з цим, з ухвалою про відкриття апеляційного провадження стороні відповідача не надіслано копії апеляційних скарг.

13 березня 2025 року адвокатом Журавель В.А., яка діє в інтересах ОСОБА_3 , надіслано клопотання про направлення копії апеляційних скарг.

17 березня 2025 року представницею ОСОБА_3 - адвокатом Журавель В.А. отримано копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копії апеляційних скарг ОСОБА_1 .

Мотивуючи наведеним, просить апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року, додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року та ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року - залишити без змін.

27 березня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив НВК "Домінанта" на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року.

Вказує, що не погоджується із викладеними в апеляційній скарзі доводами, уважає, що вони суперечать встановленим обставинам справи, не підтверджені належними та допустимими доказами і жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції по суті спору.

Вказує, що ОСОБА_1 не надав жодних доказів на підтвердження фактів вчинення відповідачем дискримінаційних дій, або інших дій, які підпадають під визначення мобінгу. Позивач не підтвердив належними та допустимими доказами факти того, що відносно нього вчинялися систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність, спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків.

Суд першої інстанції встановив, що накази про преміювання працівників у період вересень-листопад 2022 року у НВК «Домінанта» не видавалися. Тому немає жодних підстав вважати, що ОСОБА_1 у листопаді 2022 року зазнав економічного тиску зі сторони керівництва навчального закладу, оскільки заробітна плата позивачу нарахована згідно з навантаженням, категорією, стажем роботи.

Щодо доповідної записки про нетолерантну і неправомірну поведінку директорки НВК «Домінанта» ОСОБА_2 вказує, що вказана записка створена самим ОСОБА_1 . У матеріалах справи відсутні будь-які докази, що доводили б факти, на які він вказує.

Звертає увагу, що акти про порушення є лише попередньою фіксацією відповідного порушення трудової дисципліни та не створює для позивача будь-яких обов`язків. Тому немає жодних підстав говорити про те, що складення актів свідчить про залякування позивача звільненням.

Посилання позивача на те, що його не було притягнуто до відповідальності, не впливає на правильність висновків суду першої інстанції. Притягувати чи не притягувати до дисциплінарної відповідальності ? це дискреційне повноваження роботодавця. Відповідач сподівався, що позивач змінить своє ставлення до роботи та буде дотримуватися трудової дисципліни. Проте поведінка позивача залишилася незмінною.

Щодо доводів скаржника про те, що рішення педагогічної ради НВК «Домінанта» про необхідність учителям-предметникам до 23 грудня 2022 року заповнити сторінки електронного журналу не приймалося, вказує, що ці доводи позивача спростовуються самим текстом рішення педагогічної ради НВК «Домінанта» від 21 грудня 2022 року №5, в якому вказано, що за результатами питання вирішено учителям-предметникам до 23 грудня 2022 року заповнити сторінки електронного журналу.

Вказує, що вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків не вважаються мобінгом (цькуванням).

Щодо не надання відпустки позивачу вказує, що у заяві від 14 грудня 2022 року позивач не просив надати відпустку пропорційно відпрацьованому часу. Натомість роботодавець не може змінювати зміст заяви працівника. Суд першої інстанції правильно вказав, що оскільки на момент подання заяви про надання відпустки позивач працював у відповідача менше шести місяців, тому відповідач обґрунтовано відмовив у задоволенні цієї заяви.

Щодо зменшення навантаження на позивача вказує, що рішенням педагогічної ради НВК «Домінанта», оформленим протоколом педагогічної ради від 23 грудня 2022 року №6, з метою забезпечення якісного освітнього процесу задоволено прохання учнів 8-А, 8-Б, 8-В, 8-Г, 7-А, 7-Б, 7-В, 7-Г, 9-Б, 6-В класів щодо заміни учителя фізики на II семестр 2022-2023 навчального року (пункт 1). Знято з вчителя фізики ОСОБА_1 педагогічне навантаження з викладання фізики в класах, зазначених у пункті 1 цього рішення (пункт 2). Враховано позицію батьків інших класів щодо недоцільності продовження викладання фізики ОСОБА_1 в цих класах (пункт 3). У рішенні педагогічної ради вказано, що слухали «звернення батьків учнів 8-А, 8-Б, 8-В, 8-Г, 7-А, 7-Б, 7-В, 7-Г, 9-Б, 6-В класів щодо вчителя фізики на II семестр 2022-2023 навчального року у зв`язку з відсутністю у вчителя ОСОБА_1 необхідного практичного досвіду роботи з дітьми (після 2006 року практично не працював з дітьми), його непорозумінням з батьківською громадськістю та зверненням окремих батьків щодо моральності деяких вчинків».

Аналіз рішення педагогічної ради свідчить, що воно прийнято з урахуванням звернень батьків учнів. Відсутні будь-які ознаки того, що ОСОБА_2 з метою мобінгу позивача використала педагогічну раду, щоб принизити позивача перед трудовим колективом і примусити трудовий колектив сумніватись у професійній придатності позивача.

Щодо графіку чергування по НВК «Домінанта» вказує, що суд першої інстанції правильно вказав, що наданий позивачу графік чергувань є витягом з графіку чергувань працівників НВК «Домінанта». З огляду на те, що графік чергувань позивача (час та дати) був таким же, як і щодо інших працівників НВК «Домінанта» (а окремі працівники мали навіть більший час чергувань), доводи позивача про те, що таким чином на нього було здійснено психологічний тиск з боку групи осіб, є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо скасування наказу № 591-к від 30 грудня 2022 року вказує, що позивач у позовній заяві не просив суд визнати незаконним вказаний наказ, а заявив вимогу про його скасування.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що наказом НВК «Домінанта» від 24 жовтня 2023 року №697-к «Про скасування наказу» скасовано наказ НВК «Домінанта» від 30 грудня 2022 року № 591-к «Про призупинку дії трудового договору з ОСОБА_1 ». Наказ НВК «Домінанта» від 24 жовтня 2023 року №697-к є чинним та не скасованим. Позивач оскаржував наказ НВК «Домінанта» від 24 жовтня 2023 року №697-к, проте рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

За викладених обставин суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що задоволення позовної вимоги про скасування наказу № 591-к від 30 грудня 2022 року не призведе до ефективного захисту порушених прав позивача, оскільки він вже скасований наказом від 24 жовтня 2023 року №697-к, тому повторне його скасування не відповідатиме завданню цивільного судочинства.

Вказує, що згідно із наказом від 24 жовтня 2023 року № 697-к відповідач поновив трудові права позивача, у тому числі і на отримання заробітної плати, яку роботодавець фактично виплатив працівнику та сплатив єдиний соціальний внесок, а працівник отримав заробітну плату за період призупинення дії трудового договору, чого сам не заперечував.

Оскільки суд не встановив порушень трудових прав позивача, відмова ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог є правомірною.

Щодо наявності підстав для відводу вказує, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу, тому в цій частині доводи апеляційної скарги безпідставні.

Зазначає, що доводи позивача щодо невиплати йому середнього заробітку з 02 січня 2023 року по 19 квітня 2023 року є необґрунтованими, оскільки позивач не заперечує факт отримання від відповідача грошових коштів у розмірі 37 627,31 грн, проте вважає, що ці кошти не є середнім заробітком, а є коштами невідомого походження.

По-перше, інших відносин, ніж трудових між НВК «Домінанта» та позивачем не було, тому за відсутності доказів протилежного 37 627,31 грн є середнім заробітком, тобто, коштами, які пов`язані із трудовими відносинами.

По-друге, якщо позивач стверджує, що сума у розмірі 37 627,31 грн є коштами невідомого походження, то ця сума є безпідставно набутим майном, яке позивач зобов`язаний відповідно до статті 1212 ЦК України повернути НВК «Домінанта». Проте позивач не вчиняв жодних дій щодо повернення вказаної суми коштів.

По-третє, поведінка позивача є суперечливою та не відповідає засадам добросовісності. З одного боку, позивач, отримавши кошти від відповідача у сумі 37 627,31 грн, стверджує, що це кошти невідомого походження. Натомість одночасно просить стягнути із відповідача середній заробіток у сумі 37 129,56 грн. При цьому, позивач не вживав жодних дій для повернення відповідачу коштів у сумі 37 627,31 грн, а повторно вимагає стягнути середній заробіток.

Щодо апеляційної скарги на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року вказує, що така є законною та обґрунтованою, оскільки позивачу обґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, ураховуючи положення частини 2 статті 141 ЦПК України.

Звертає увагу, що посилання на частину 9 статті 141 ЦПК України з`явилось у апеляційній скарзі.

Крім цього, у цій справі відсутні докази на підтвердження аргументів і обґрунтувань позивача, а суд не встановив фактів зловживання відповідачами процесуальними правами.

Щодо строків подання відзиву на апеляційну скаргу вказує, що ухвала про відкриття провадження Київського апеляційного суду від 10 березня 2025 року разом із копіями апеляційних скарг ОСОБА_1 надійшли до електронного кабінету в підсистемі «Електронний Суд» Ліцею «Домінанта» 17 березня 2025 року.

Мотивуючи наведеним, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року залишити без змін.

5. Позиція учасників справи.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представниця - адвокат Ландишева С.М. підтримали доводи поданих апеляційних скарг та просили суд їх задовольнити.

Представниця Ліцею "Домінанта" - ОСОБА_2 проти апеляційних скарг заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні.

Представниця відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Журавель В.І. просила відмовити у задоволенні апеляційних скарг, витрати, пов`язані із розглядом справи, покласти на позивача.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

29 травня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про повернення без розгляду відзиву ліцею "Домінанта" Дніпровського району м. Києва.

Зазначає, що відповідно до наказу від 26 лютого 2025 року №73-кв директорка Ліцею "Домінанта" ОСОБА_2 перебуває у щорічній відпустці з 24 березня 2025 року по 04 квітня 2025 року.

Відповідно до наказу від 26 лютого 2025 року №151-к на заступника директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_8 покладено виконання обов`язків директора ліцею "Домінанта" з 24 березня 2025 року по 04 квітня 2025 року.

Отже, ураховуючи, що відзив подано ОСОБА_2 за допомогою "Електронного суду", проте за змістом відзиву такий підписано т.в.о. директора ОСОБА_12, відзив ліцею "Домінанта" подано під час перебування директора у відпустці.

Отже, директорка ліцею "Домінанта" ОСОБА_2 не могла ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у щорічній відпустці та не виконувавши посадові обов`язки, подати відзив. Просить повернути відзив ліцею "Домінанта" без розгляду.

29 травня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли заперечення ОСОБА_1 щодо прийняття доказу. Просить не приймати до розгляду доданий до відзиву представника ОСОБА_3 - адвоката Журавель В.І. новий доказ - повідомлення про відмову від договору про надання правничої допомоги №14/23 від 12 жовтня 2023 року, оскільки такий подано з порушенням статті 367 ЦПК України.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні вказаних клопотань відмовлено, оскільки відсутні передбачені законодавством підстави для повернення без розгляду відзиву на апеляційну скаргу, а також неприйняття повідомлення про відмову від договору про надання правничої допомоги №14/23 від 12 жовтня 2023 року.

Окрім того, апеляційним судом ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання з огляду на безпідставність відхилено клопотання сторони позивача щодо виклику в судове засідання для надання особистих пояснень відповідачки ОСОБА_3 та зобов`язання її надати оригінал акту наданих послуг №119/24 від 9 січня 2025 року, квитанцію від 9 січня 2025 року та договір про надання правничої допомоги №15/23 від 19 жовтня 2023 року.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представниці, представниці Ліцею "Домінанта" - ОСОБА_2, представниці ОСОБА_3 - адвоката Журавель В.І., розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

Згідно даних наказу від 16 вересня 2022 року №449-К ОСОБА_1 зараховано на посаду вчителя фізики НВК "Домінанта" за строковим трудовим договором з 19 вересня 2022 року до 26 серпня 2023 року (том 1 а.с. 26, 61).

Згідно даних акту № 1 від 16 грудня 2022 року "Про відсутність на роботі вчителя фізики ОСОБА_1 ", убачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 склали акт про те, що у п`ятницю 16 грудня 2022 року, учитель фізики ОСОБА_1 був відсутній на роботі протягом одного робочого дня з 08:00 до 16:30 (том. 1 а.с. 155).

19 грудня 2022 року ОСОБА_1 надіслано повідомлення № 01-13/301 від 19 грудня 2022 року про надання пояснення щодо відсутності на робочому місці 16 грудня 2022 року. У повідомленні зазначено, що 16 грудня 2022 року о 8 год. 12 хв. пролунав сигнал «Повітряна тривога». Після сигналу «Відбій повітряної тривоги» з`ясувалося, що вчитель фізики ОСОБА_1 не з`явився до закладу освіти ні до початку повітряної тривоги, ні після її відбою і до кінця робочого дня не виконував ніяких обов`язків, про що й було складено акт щодо відсутності ОСОБА_1 на робочому місці. У зв`язку з цим ОСОБА_1 запропоновано до 10:00 години 22 грудня 2022 року надати письмове пояснення щодо його відсутності в закладі освіти протягом всього робочого дня 16 грудня 2022 року (том 1 а.с. 153, 154).

Згідно даних акту № 2 від 19 грудня 2022 року «Про відмову учителя фізика ОСОБА_1 надати письмові пояснення причини відсутності на робочому місці 16 грудня 2022 року» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 склали акт про те, що у понеділок 19 грудня 2022 року о 15:30 учитель фізики ОСОБА_1 на звернення адміністрації закладу надати письмове пояснення щодо відсутності на робочому місці 16 грудня 2022 року (п`ятниця) відмовився, не аргументуючи причину відмови (том 1 а.с. 156).

Згідно даних акту №3 від 20 грудня 2022 року "Про інформування ОСОБА_1 щодо надання йому письмового повідомлення адміністрацією закладу освіти", ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 20 грудня 2022 року офіційно проінформували вчителя фізики ОСОБА_1 стосовно надання йому адміністрацією закладу освіти письмового повідомлення щодо необхідності надання пояснень з приводу відсутності його на роботі 16 грудня 2022 року та необхідності отримання ним цього повідомлення в поштовому відділенні за місцем проживання (том 1 а.с. 157).

Матеріали цивільної справи містять також копію акту №3 "Про інформування ОСОБА_1 щодо надання йому письмового повідомлення адміністрацією закладу освіти" від 19 грудня 2022 року, відповідно до даних якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 20 грудня 2022 року офіційно проінформували вчителя фізики ОСОБА_1 стосовно надання йому адміністрацією закладу освіти письмового повідомлення щодо необхідності надання пояснень з приводу відсутності його на роботі 16 грудня 2022 року та необхідності отримання ним цього повідомлення в поштовому відділенні за місцем проживання (том 1 а.с.9).

Згідно даних акту №4 від 20 грудня 2022 року «Про порушення трудової дисципліни учителем фізики ОСОБА_1 » ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 складено акт про те, що у вівторок "20" грудня 2022 року учитель фізики ОСОБА_1 без попередження покинув навчальний заклад після 6-го уроку (14:10). Учителя фізики чекали діти, котрі хотіли покращити свої оцінки з фізики. Робочий день учителя триває з 08:00 до 16:30 (том 1 а.с. 9 зворот, 158).

Згідно даних акту №5 від 21 грудня 2022 року "Про відмову учителя фізика ОСОБА_1 надати письмові пояснення, щодо причин повторного порушення трудової дисципліни 20 грудня 2022 року" ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 складено цей акт про те, що у середу 21 грудня 2022 року учитель фізики ОСОБА_1 на звернення адміністрації закладу надати письмове пояснення щодо повторної відсутності на робочому місці 20 грудня 2022 року (вівторок) відмовився, не аргументуючи причину відмови. Про що складено даний акт (т.1 а.с. 10, 163).

Згідно даних акту №6 від 21 грудня 2022 року "Про інформування ОСОБА_1 щодо надання йому письмового повідомлення адміністрацією закладу освіти" ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 21 грудня 2022 року офіційно проінформували вчителя фізики ОСОБА_1 стосовно надсилання йому адміністрацією закладу освіти письмового повідомлення щодо необхідності надання пояснень з приводу повторного порушення трудової дисципліни 20 грудня 2022 року та необхідності отримання ним цього повідомлення в поштовому відділенні за місцем проживання (том 1 а.с. 10 зворот, 160).

Згідно даних акту №7 від 23 грудня 2022 року "Про порушення трудової дисципліни учителем фізики ОСОБА_1 " ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 складено цей акт про те, що в електронному журналі системи "Єдина школа" станом на 23 грудня 2022 року відсутні оцінки в учнів з навчального предмета фізики. Учитель фізики ОСОБА_1 не виставив оцінок, хоча останні уроки з фізики для дітей, котрі навчаються офлайн, були 22 грудня 2022 року. З актом ОСОБА_1 ознайомився та вказав, що до порушень трудової дисципліни ніякого відношення не має (том 1, а.с. 11, 220).

Згідно даних акту №8 від 23 грудня 2022 року «Про відсутність (самовільне залишення місця роботи) учителя фізики ОСОБА_1 23 грудня 2022 року» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 складено цей акт про те, що у п`ятницю 23 грудня 2022 року учитель фізики ОСОБА_1 залишив заклад освіти та не з`явився на педагогічну раду о 15:15, про яку був попереджений завчасно, хоча його робочий час триває до 16:30 (том 1 а.с. 165).

14 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до директора НВК «Домінанта» ОСОБА_2 із заявою про надання щорічної оплачуваної відпустки за період роботи з 19.09.2022 до 18.09.2023 тривалістю 14 календарних днів з 02 січня 2023 року. Згідно з резолюцією директора НВК «Домінанта» відпустка надається після відпрацювання певного часу (том 1 а.с.8 зворот).

Окрім того, матеріали справи містять Графік чергування ОСОБА_1 у НВК «Домінанта» з 26 по 30 грудня 2022 року (том 1 а.с. 11 зворот), а також Графік чергування педагогічних працівників у пункті Незламності в період з 26 грудня 2022 року по 27 січня 2023 року, погоджений з профспілковим комітетом НВК «Домінанта» та затверджений директором НВК «Домінанта» 23 грудня 2022 року (том 1 а.с. 175-176).

Згідно даних витягу із протоколу № 5 засідання педагогічної ради НВК «Домінанта» від 21 грудня 2022 року на засіданні педагогічної ради розглядалося питання про особливості оцінювання знань здобувачів освіти за результатами навчання у І семестрі 2022-2023 навчального року. По цьому питанню директор НВК «Домінанта» ОСОБА_2 ознайомила колектив з листом Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19 грудня 2022 року № 063-5469 «Про особливості оцінювання знань здобувачів освіти за результатами навчання у І семестрі 2022-2023 навчального року». За результатами питання вирішили учителям-предметникам до 23 грудня 2022 року заповнити сторінки електронного журналу (виставити семестрові та скориговані бали, записати зміст приведених уроків та домашніх завдань); здійснити оцінювання за І семестр учнів, які знаходяться за кордоном до 01 березня 2023 року (том 1 а.с. 219).

Згідно даних рішення педагогічної ради НВК «Домінанта», оформленим протоколом педагогічної ради від 23 грудня 2022 року № 6, з метою забезпечення якісного освітнього процесу задоволено прохання учнів 8-А, 8-Б, 8-В, 8-Г, 7-А, 7-Б, 7-В, 7-Г, 9-Б, 6-В класів щодо заміни учителя фізики на II семестр 2022-2023 навчального року (пункт 1). Знято з вчителя фізики ОСОБА_1 педагогічне навантаження з викладання фізики в класах, зазначених у пункті 1 цього рішення (пункт 2). Враховано позицію батьків інших класів щодо недоцільності продовження викладання фізики ОСОБА_1 в цих класах (пункт 3). У рішенні педагогічної ради вказано, що слухали «звернення батьків учнів 8-А, 8-Б, 8-В, 8-Г, 7-А, 7-Б, 7-В, 7-Г, 9-Б, 6-В класів щодо вчителя фізики на II семестр. 2022-2023 навчального року у зв`язку з відсутністю у вчителя ОСОБА_1 необхідного практичного досвіду роботи з дітьми (після 2006 року практично не працював з дітьми), його непорозумінням з батьківською громадськістю та зверненням окремих батьків щодо моральності деяких вчинків» (том 1, а.с. 31 зворот - 32, 178-179).

Згідно даних листа № 01-13/317 від 30 грудня 2022 року за підписом директорки ОСОБА_2 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 щодо дострокового розірвання строкового трудового договору через нібито порушення роботодавцем законодавства про працю та з інших підстав, повідомлено, що наведені підстави не відповідають дійсності, тому заяву ОСОБА_1 без розгляду (том 1 а.с.14).

Згідно даних наказу НВК «Домінанта» від 30 грудня 2022 року № 591-к «Про призупинку дії трудового договору з ОСОБА_1 » призупинено на час дії воєнного стану дію трудового договору з вчителем фізики ОСОБА_1 , з 02 січня 2023 року (пункт 1). Контроль за виконанням даного наказу покласти на заступника директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_3 (пункт 2). У наказі НВК «Домінанта» від 30 грудня 2022 року № 591-к зазначено, що він прийнятий «у зв`язку із рішенням педагогічної ради НВК «Домінанта» від 23 грудня 2022 року №6, у частині зняття з ОСОБА_1 педагогічного навантаження з викладання предмету фізики в класах, в яких він викладав у І семестрі, згідно батьківських звернень, скарг щодо заміни вчителя ОСОБА_1 на ІІ семестр 2022-2023 року та відсутності вільного педагогічного навантаження з викладання цього предмета в закладі у цілому, керуючись статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (том 1 а.с. 14 зворот, а.с. 215).

Згідно даних наказу НВК «Домінанта» від 21 березня 2023 року №129-к у зв`язку з виключенням міста Києва з Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, та відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» дію строкового трудового договору з позивачем поновлено з 20 квітня 2023 року (том 5 а.с. 99).

Згідно даних повідомлення НВК «Домінанта» засобами поштового зв`язку повідомило ОСОБА_1 , що у зв`язку із виключенням м. Києва з Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, та відповідно до статті 13 Закону України «Про особливості організації трудових відносин в умовах воєнного стану» дію строкового трудового договору ОСОБА_1 відновлено з 20 квітня 2023 року. Вказані обставини підтверджені повідомленням від 06 квітня 2023 року №01/13-93 та фіскальними чеками АТ «Укрпошта» (том 4 а.с. 221-223).

Наказом НВК «Домінанта» від 24 жовтня 2023 року №697-к «Про скасування наказу» скасовано наказ НВК «Домінанта» від 30 грудня 2022 року № 591-к «Про призупинку дії трудового договору з ОСОБА_1 » (пункт 1). Бухгалтерії закладу освіти наказано здійснити виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період з 02 січня 2023 року по 19 квітня 2023 року (пункт 2). У наказі НВК «Домінанта» від 24 жовтня 2023 року №697-к зазначено, що він прийнятий «у зв`язку з неоднаковим тлумаченням норм Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та на підставі роз`яснення Міністерства економіки України від 03 жовтня 2023 року №4706-05/53171-09» (том 6 а.с. 83).

Згідно даних листа НВК "Домінанта" від 06 грудня 2022 року № 01-13/14 на заяву ОСОБА_1 від 30 листопада 2022 року убачається, що заробітна плата позивачу нарахована згідно з навантаженням, категорією, стажем роботи. Також повідомлено, що різниця між заробітною платою за жовтень 2022 року та листопад 2022 року відрізняється кількістю годин замін та виплатою винагороди до Дня працівників освіти (том 1 а.с. 151).

Згідно даних відповіді від 15 грудня 2023 року № 01-13/300 НВК «Домінанта» на звернення ОСОБА_1 від 13 грудня 2022 року повідомив, що накази про преміювання працівників у період вересень-листопад 2022 року не видавалися. Зазначено, що педагогічні працівники закладу освіти лише на початку навчального року отримали грошову винагороду до Дня працівників освіти та Дня Захисників і Захисниць з урахуванням відповідних наказів управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Також повідомлено, що Положення про преміювання НВК «Домінанта» визначає, що матеріальне заохочення працівників можливе за умови якісного, сумлінного виконання працівником своїх посадових обов`язків, підвищення професійного рівня, кваліфікації, виявлення ініціативи та творчості (підготовка дітей до участі в олімпіадах всіх рівнів, написання з учнями робіт МАН, участі самого педагога у конкурсах різних рівнів…), відсутності скарг від батьків, учнів та інше. У листі також зазначено, що до адміністрації закладу систематично надходять скарги дітей батьків щодо низького рівня викладання предмета, а також колективне звернення про заміну вчителя фізики на другий семестр 2022-2023 року, доповідні класних керівників, заступників свідчать про відсутність у вчителя ОСОБА_1 необхідних знань з даного предмету, методик викладання й готовності вчителя працювати в напрямку зростання педагогічного досвіду та майстерності (том 1 а.с. 30-зворот, 152).

Згідно даних розрахунку середнього заробітку, наведеного позивачем у заяві від 18 вересня 2023 року, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02 січня 2023 року по 19 квітня 2023 року (108 днів) - такий становить 37 082,88 гривень. Згідно такого розрахунку: за листопад 2022 року позивачу нараховано 10 417,95 грн, а за грудень 2022 року - 10 527,04 грн. Середньоденна заробітна плата позивача складає 343,36 грн ((10 417,95 грн + 10 527,04 грн) / 61 календарний день = 343,36 грн). Сума середнього заробітку складає 37 082,88 грн (343,36 грн х 108 днів = 37 082,88 грн) (том 5 а.с.164-165).

Згідно даних розрахункового листа за жовтень 2023 року ОСОБА_1 виплачено 37 627,31 гривень заробітної плати (том 6 а.с. 84).

Згідно даних довідки про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від 27 жовтня 2023 року №01-13/372, у жовтні 2023 року НВК «Домінанта» сплатив за ОСОБА_1 , виходячи із заробітної плати у розмірі 37 627,31 грн, суму страхових внесків у розмірі 8 278,10 грн (том 6 а.с. 173).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року, апеляційний суд виходить із такого.

У статті 26 Європейської соціальної хартії (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» передбачено, що з метою забезпечення ефективного здійснення права всіх працівників на захист їхньої гідності на роботі Сторони зобов`язуються, консультуючись з організаціями роботодавців і працівників: поглиблювати поінформованість, поширювати інформацію про сексуальні домагання на робочому місці або у зв`язку з виконанням роботи, сприяти запобіганню таким домаганням і вживати всіх відповідних заходів для захисту працівників від такої поведінки; поглиблювати поінформованість, поширювати інформацію про систематичні непорядні або явно негативні та образливі дії щодо окремих працівників на робочому місці або у зв`язку з виконанням роботи, сприяти запобіганню таким діям і вживати всіх відповідних заходів для захисту працівників від такої поведінки.

11 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню)» від 16 листопада 2022 року № 2759-IX (далі - Закон № 2759-IX), згідно з яким були внесені зміни до низки нормативно-правових актів, зокрема до КЗпП України, Закону України «Про колективні договори», визначено поняття мобінгу, врегульовано питання щодо захисту прав учасників трудових правовідносин від мобінгу, а також визначено механізми його протидії.

Так, згідно статті 2-2 КЗпП України визначено:

Мобінг (цькування) ? систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.

Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є:

створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги);

безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (не запрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця);

нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту;

нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації;

безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень);

необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.

Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).

Вчинення мобінгу (цькування) заборонено.

Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду.

Згідно доводів позову, позивач визначив проявом мобінгу, зокрема, таке: ненарахування у листопаді 2022 року премії; залякування звільненням; складення у період з 16 грудня по 23 грудня 2022 року актів про вчинення позивачем правопорушень; виокремлення позивача із колективу вчителів (акт № 7 за невиставлення оцінок за семестр складений лише щодо позивача, на період канікул не надання оплачуваної відпустки, окремий графік чергувань по НВК «Домінанта»); не прийняття директором НВК «Домінанта» заяви позивача про звільнення; прийняття педагогічною радою рішення №6 від 23 грудня 2022 року про зняття педагогічного навантаження з вчителя фізики.

Колегія суддів констатує, що рішення суду першої інстанції містить ґрунтовне та мотивоване відхилення тверджень позивача щодо визнання мобінгом кожної із наведених обставин, натомість апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів на спростування висновків суду в цій частині, а зводиться до викладу суб`єктивного сприйняття позивачем певних фактів.

Колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що у цій справі не установлено постійно повторюваних дій відповідачів, які б призводили до приниження, заподіяння моральної шкоди, страху, тривоги, соціальної ізоляції на роботі, примушування до звільнення та які б визнавались мобінгом.

Судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що оскільки накази про преміювання працівників у період вересень-листопад 2022 року у НВК «Домінанта» не видавалися, а різниця між заробітною платою за жовтень 2022 року та листопад 2022 року обумовлена кількістю годин замін та виплатою винагороди до Дня працівників освіти, то немає підстав вважати, що позивач у листопаді 2022 року зазнав економічного тиску зі сторони керівництва навчального закладу, натомість заробітна плата позивачу нарахована згідно з навантаженням, категорією, стажем роботи. Такий висновок суду доводами апеляційної скарги не спростовано.

Зокрема, за змістом відповіді від 15 грудня 2023 року № 01-13/300 НВК «Домінанта» на звернення ОСОБА_1 від 13 грудня 2022 року накази про преміювання працівників у період вересень-листопад 2022 року не видавалися. Доказів на підтвердження зворотного матеріали справи не містять.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо фактів залякування з боку відповідачів звільненням позивача, а також щодо нетолерантної і неправомірної поведінки директорки НВК «Домінанта», оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин матеріали справи не містять. При цьому, судом першої інстанції надано належну оцінку Доповідній записці від 20 грудня 2022 року, складеній позивачем ОСОБА_1 (том 1 а.с. 22 зворот - 23).

Доводи скаржника з посиланням на складені відповідачами акти, апеляційний суд відхиляє, оскільки складення таких актів не є проявом мобінгу.

За загальним правилом акт - це документ, який засвідчує певні факти, події або дії.

В даному випадку складення таких актів є формою реалізації роботодавцем дисциплінарної функції, в межах якої роботодавець здійснює контроль за дотриманням працівниками трудової дисципліни та фіксує певні порушення, отже такі дії не можна уважати проявом психологічного тиску та такі дії не свідчать про виокремлення позивача із трудового колективу.

При цьому, суд першої інстанції правильно виходив із того, що в розділі V Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників НВК «Домінанта» для працівників закладу встановлюється п`ятиденний (40 годинний) день з двома вихідними днями (том 1 а.с.122). Ознайомлення позивача з цими правилами підтверджується його особистим підписом, що належними доказами не спростовано (том 1 а.с.121).

Доводи скаржника в тій частині, що в матеріалах справи містяться окремі аркуші нібито Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників НВК «Домінанта» від 02.09.2021, з яких неможливо достовірно та беззаперечно встановити, що ці аркуші дійсно Правила внутрішнього трудового розпорядку НВК «Домінанта», а не якісь частини іншого документа чи є спеціально створеними аркушами з потрібними відповідачам даними, відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.

Відповідність наявного в матеріалах справи витягу із Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників НВК «Домінанта» оригіналу засвідчено підписом адвоката Гончарук Ю.О. (том 1 а.с. 120-125). Згідно даних ордеру адвокат Гончарук Ю.О. надає правову допомогу згідно укладеного договору від 20 березня 2023 року НВК «Домінанта».

Згідно статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право посвідчувати копії документів у справах, які він веде.

Оскільки витяг із Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників НВК «Домінанта» посвідчено адвокатом Гончарук Ю.О., відсутні підстави уважати такий доказ неналежним.

Доводи скаржника в тій частині, що надання йому графіку чергувань по НВК «Домінанта» свідчать про виокремлення позивача із трудового колективу відхиляються апеляційним судом, оскільки матеріали справи містять графік чергувань педагогічних працівників згідно визначеного переліку (у тому числі ОСОБА_1 ), отже наведене не уважається проявом мобінгу, оскільки не має ознак безпідставного негативного виокремлення працівника з колективу або його ізоляції.

Доводи скаржника в тій частині, що проявом мобінгу є ненадання йому на підставі заяви від 14 грудня 2022 року щорічної оплачуваної відпустки за період роботи з 19.09.2022 до 18.09.2023 тривалістю 14 календарних днів з 02 січня 2023 року, а також незадоволення заяви про розірвання трудового договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України, відхиляються колегією суддів, оскільки такі дії роботодавця не свідчать про їх спрямованість на приниження честі та гідності ОСОБА_1 , його ділової репутації, а є реалізацією роботодавцем його повноважень у сфері трудових правовідносин, де роботодавець уважав відсутніми підстави для надання позивачу відпустки тривалістю 14 календарних днів з огляду на термін перебування позивача у трудових відносинах із НВК «Домінанта» , а також не визнання НВК «Домінанта» наявності порушень законодавства про працю і відповідно підстав для розірвання трудового договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України.

Доводи скаржника в тій частині, що проявом мобінгу є прийняття педагогічною радою рішення №6 від 23 грудня 2022 року про зняття педагогічного навантаження з вчителя фізики, з посиланням на те, що ОСОБА_2 з метою мобінгу позивача використала педагогічну раду, щоб принизити позивача перед трудовим колективом і примусити трудовий колектив сумніватись у професійній придатності позивача, відхиляються апеляційним судом, оскільки не підтверджені належними доказами.

Згідно частини 1 статті 40 Закону України «Про повну загальну середню освіту» педагогічна рада є основним постійно діючим колегіальним органом управління закладу загальної середньої, тобто вказане рішення №6 від 23 грудня 2022 року є рішенням колегіального органу, фактів використання такого рішення ОСОБА_2 з метою приниження ОСОБА_1 не установлено.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що ухвалення педагогічною радою рішення №6 від 23.12.22 є рішенням, прийнятим колегіальним органом, в обґрунтування такого рішення покладено певні факти, зокрема звернення батьків учнів (том 1 а.с. 180-203).

Сама по собі незгода ОСОБА_1 із прийнятим педагогічною радою рішенням не може уважатися мобінгом.

Суд першої інстанції, дослідивши надані сторонами докази, надав їм правильну оцінку, зробив правильний висновок про відсутність з боку відповідачів ознак мобінгу (цькування) по відношенню до позивача, а саме систематичних, тривалих умисних дій або бездіяльності роботодавця, які спрямовані на приниження честі та гідності ОСОБА_1 , його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині скасування наказу НВК «Домінанта» від 30 грудня 2022 року № 591-к «Про призупинку дії трудового договору з ОСОБА_1 », колегія суддів виходить із такого.

Судом першої інстанції установлено, що у НВК «Домінанта» були відсутні підстави для призупинення дії трудового договору з позивачем на час дії воєнного стану. Отже, суд вказав, що наказ НВК «Домінанта» від 30 грудня 2022 року № 591-к «Про призупинку дії трудового договору з ОСОБА_1 » за своїм змістом не відповідає вимогам статті 13 Закону України від 15 березня 2022 року № 2136-IX (у редакції, чинній на час винесення оспорюваного наказу).

Разом з тим, судом установлено, що наказом НВК «Домінанта» від 24 жовтня 2023 року №697-к «Про скасування наказу» скасовано наказ НВК «Домінанта» від 30 грудня 2022 року № 591-к «Про призупинку дії трудового договору з ОСОБА_1 » (том 6 а.с. 83).

Звертаючись з вимогами в цій частині, позивач просив суд скасувати наказ №591-К від 30 грудня 2022 року, виданий директором НВК «Домінанта» ОСОБА_2 , як незаконний.

Вирішуючи спір в цій частині, суд першої інстанції правильно виходив з того, що застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що право роботодавця самостійно скасувати видані ним накази не обмежуються, а повторне скасування наказу не відповідатиме завданню цивільного судочинства, оскільки не призведе ефективного захисту порушених прав позивача.

Доводи позивача в тій частині, що вказаний наказ має бути скасовано саме як незаконний, відхиляються колегією суддів, оскільки незаконність оспорюваного наказу НВК «Домінанта» від 30 грудня 2022 року № 591-к «Про призупинку дії трудового договору з ОСОБА_1 » констатовано в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції.

Поряд з цим, колегія суддів зауважує, що само по собі видання наказу, який в подальшому визнано незаконним, не свідчить про факт прояву мобінгу, ураховуючи, що мобінгом визнаються систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, проте у цій справі таких дій або бездіяльності не установлено.

Доводи скаржника в тій частині, що наказ НВК «Домінанта» від 24 жовтня 2023 року №697-к «Про скасування наказу» є наміром відповідачів уникнути цивільно-правової відповідальності за порушення законодавства про працю відхиляються апеляційним судом, оскільки ґрунтуються на припущеннях позивача.

При цьому, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 січня 2025 року у справі № 755/19709/23 (провадження № 61-11034св24) , залишаючи без змін рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 червня 2024 року про відмову у позові ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу НВК «Домінанта» від 24 жовтня 2023 року № 697-к, звернув увагу, що наказ від 24 жовтня 2023 року № 697-к, яким скасовано наказ від 30 грудня 2022 року № 591-к про призупинення із 02 січня 2023 року дії трудового договору з позивачем, спрямований на поновлення трудових прав ОСОБА_1 , оскільки зі скасуванням наказу від 30 грудня 2022 року № 591-к про призупинення дії трудового договору відпала підстава для роботодавця не нараховувати та не виплачувати працівнику заробітну плату за період призупинення дії трудового договору, та не сплачувати за позивача єдиний соціальний внесок. За таких обставин відповідач, діючи добросовісно, виконав свій обов`язок роботодавця та виплатив позивачеві відповідну суму заробітної плати та сплатив єдиний соціальний внесок за період призупинення трудового договору з позивачем із 02 січня 2023 року до 19 квітня 2023 року. Наведене свідчить про те, що відповідач самостійно, з власної ініціативи поновив право позивача на працю.

Доводи скаржника в частині помилкового застосування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24 травня 2022 року у справі №703/3231/20, від 11 серпня 2021 року у справі №753/5516/20, від 28 червня 2022 року у справі №202/1705/20, апеляційний суд відхиляє.

У вказаних постановах, на які посилається суд першої інстанції, Верховним Судом зазначено про право роботодавця самостійно скасувати прийнятий ним наказ. Та обставина, що у справах, що переглядалися Верховним Судом, роботодавцем самостійно скасовано наказ про звільнення, а у справі, що переглядається апеляційним судом - наказ про призупинення трудового договору, не спростовує висновок про те, що самостійне скасування роботодавцем наказу має наслідком усунення порушених трудових прав, а саме, у цьому випадку, відновлення дії трудового договору у разі його призупинення.

Натомість, апеляційний суд уважає помилковим посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 30 травня 2024 року у справі № 296/8000/22 в обґрунтування того, що незаконність наказу і його скасування з цієї підстави може здійснити виключно суд.

У справі, що переглядалася Верховним Судом, позивачка заявила вимоги про визнання незаконним та скасування наказу, проте за заявою позивачки про часткову відмову від позову ухвалою суду закрито провадження в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу.

Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції, що суд першої інстанції в цій частині позов не переглядав, висновків про незаконність наказу не викладав, а сам факт та підстави його скасування відповідачем не встановлюють його незаконність.

Таким чином, Верховний Суд вказав, що визнання наказу незаконним не було предметом судового розгляду у зв`язку із відмовою позивачки від цих вимог.

Отже, обставини справи, що переглядалася Верховним Судом, не є тотожними обставинам у цій справі, тобто висновки суду касаційної інстанції ґрунтуються на інших фактичних обставинах.

Доводи апеляційної скарги в частині відшкодування позивачу середнього заробітку за час перебування у вимушеному прогулі апеляційний суд відхиляє як безпідставні.

Звертаючись із позовом, позивач зазначив, що НВК «Домінанта» зобов`язаний відшкодувати йому середній заробіток у сумі 37 082,88 грн за час його перебування у вимушеному прогулі, який тривав з 02 січня 2023 року по 19 квітня 2023 року (108 днів). Згідно з розрахунком середнього заробітку, наданим позивачем, за листопад 2022 року йому було нараховано 10 417,95 грн, а за грудень 2022 року - 10 527,04 грн. Середньоденна заробітна плата позивача складає 343,36 грн ((10 417,95 грн + 10 527,04 грн) / 61 календарний день = 343,36 грн). Сума середнього заробітку складає 37 082,88 грн (343,36 грн х 108 днів = 37 082,88 грн) (т. 5, а.с.164-165).

Судом першої інстанції перевірено правильність розрахунку середнього заробітку, наданого позивачем, та в рішенні суду наведені відповідні розрахунки. Враховуючи строк вимушеного прогулу 78 робочих днів, суд зробив висновок, що сума середнього заробітку за період з 02 січня 2023 року до 19 квітня 2023 року становить 37 129,56 грн (78 днів*476,02 грн/день) з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті.

Разом з тим, суд установив, що наказом НВК «Домінанта» від 24 жовтня 2023 року №697-к «Про скасування наказу» скасовано наказ НВК «Домінанта» від 30 грудня 2022 року № 591-к «Про призупинку дії трудового договору з ОСОБА_1 ». Бухгалтерії закладу освіти наказано здійснити виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період з 02 січня 2023 року по 19 квітня 2023 року (том 6 а.с. 83).

Відповідно до розшифровки за жовтень 2023 року та відомості розподілу виплат від 26 жовтня 2023 року, 27 жовтня 2023 року бухгалтерією закладу освіти здійснено виплату заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі 37 627,31 грн (з податками та збором), що включає: заробітна плата - 30 289,99 грн; військовий збір - 564,41 грн; податок з доходів -1 855,59 грн; податок з доходів - 1 855,59 грн; податок з доходів - 1 855,59 грн; податок з доходів - 1 206,14 грн.

Тобто, судом установлено, що відповідач НВК «Домінанта» виконав свій обов`язок з виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02 січня 2023 року по 19 квітня 2023 року одразу після скасування наказу від 30 грудня 2022 року № 591-к «Про призупинку дії трудового договору з ОСОБА_1 ».

Не спростовуючи отримання вказаної суми, позивач посилається на те, що трудові відносини припинилися у серпні 2023 року та такі кошти не можуть бути заробітною платою, а є коштами невідомого походження.

Наведені доводи позивача суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі спростовуються наявними у справі доказами, отже є безпідставними.

Щодо посилань апеляційної скарги на не застосуванням судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, апеляційний суд зазначає, що у цій постанові, переглядаючи справу про стягнення кредитної заборгованості, Велика Палата Верховного Суду, зокрема, вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції наведені із посиланням на належні, допустимі та достовірні докази, які судом проаналізовано у сукупності із наданням оцінки кожному доказу окремо, відтак відсутні підстави уважати, що рішення суду ґрунтується на припущеннях, а твердження скаржника в цій частині є безпідставними.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року в частині стягнення судових витрат, колегія суддів зазначає про таке.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137, частина 8 статті 141 ЦПК України).

За змістом частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правничої допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг та на нього поширює своє регулювання Глава 63 Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для визначення суми відшкодування суд керується критерієм реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини цієї справи.

У пункті 134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначено "визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу".

Відповідно до даних договору про надання правничої допомоги від 19 жовтня 2023 року убачається, що між адвокатським бюро "Валентини Журавель" та ОСОБА_3 , укладено договір про надання правничої допомоги №15/23, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, додатковими угодами та іншими додатками до договору, якщо такі будуть мати місце (том 9 а.с. 71-75).

Згідно пункту 3.1 договору за надання правничої допомоги клієнт сплачує на розрахунковий рахунок Адвокатського бюро гонорар адвоката, що визначається і погоджується сторонами. Сторони погодили, що гонорар складається з погодинної та фіксованої оплати послуг за надану адвокатом Адвокатського бюро правничу допомогу. Погодинна вартість послуг адвоката Адвокатського бюро встановлюється та оплачується клієнтом згідно з розцінками Адвокатського бюро "Валентини Журавель", а саме з розрахунку 3 300,00 гривень за 1 годину роботи адвоката, без ПДВ. Фіксована оплата послуг адвоката Адвокатського бюро встановлюється для послуг із складання запитів, листів, заяв, клопотань, та інших письмових документів за розцінками, затвердженими адвокатським бюро.

Згідно пункту 3.2 договору сума гонорару сплачується клієнтом на користь адвокатського бюро шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок протягом 5 робочих днів з дня наступного за днем підписання акта наданих послуг, якщо інше не передбачено письмовою домовленістю сторін у додатках до цього договору.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_3 , суд першої інстанції врахував характер спірних правовідносин та предмет доказування в даній справі, а також обсяг матеріалів справи, який на час ухвалення рішення становив десять томів. При цьому, судом установлений значний обсяг наданих представником відповідачки ОСОБА_3 адвокатських послуг.

Суд врахував детальні описи та акти виконаних робіт, які відображають види наданої правничої допомоги, кількість витраченого адвокатом часу по кожному виду правової допомоги, вартість послуг адвоката за кожний вид правничої допомоги, виходячи з узгодженого в договорі розміру гонорару (погодинної оплати).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції уважав спроможними доводи сторони позивача про те, що не всі вказані в детальних описах та актах послуги адвоката підлягають відшкодуванню іншою стороною, вартість частини таких послуг є завищеною, належним чином мотивувавши висновки суду в цій частині.

Поряд з цим, суд врахував фінансовий стан позивача та зробив висновок, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок позивача, з огляду на заперечення останнього, підлягає зменшенню та відшкодуванню в сумі 45 100,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції і констатує, що наведені в апеляційний скарзі доводи є аналогічними запереченням позивача в суді першої інстанції, які суд першої інстанції мотивовано відхилив, ухвалюючи рішення.

Апеляційний суд, відхиляючи доводи скаржника в частині відсутності попереднього розміру судових витрат відповідачки як підставу для відмови у їх стягненні, зазначає про таке.

Верховний Суд в постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 161/20630/18 зробив висновки, що аналіз частини 2 статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 2 статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині 2 статті 134 ЦПК України містяться у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 922/1897/18, від 24 грудня 2019 року у справі № 909/359/19, від 13 лютого 2020 року у справі № 911/2686/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16223/18, від 21 травня 2020 року у справі № 922/2167/19, від 10 грудня 2020 року у справі № 922/3812/19.

Отже, колегія суддів, ураховуючи наведену практику Верховного Суду, яка у відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковою до застосування, не убачає підстав для скасування рішення в частині стягнення судових витрат з цих підстав.

Відхиляючи доводи скаржника в частині того, що адвокатом Журавель В.І. правнича допомога надавалась не ОСОБА_3 , а ОСОБА_4 , колегія суддів зазначає про таке.

Установлено, що акт наданих послуг №82/24 від 28 серпня 2024 року складено на виконання договору про надання правничої допомоги № 15/23 від 19 жовтня 2023 року. Акт підписано адвокатом Журавель В.І., як виконавцем, та ОСОБА_3 , як замовником (том 9 а.с. 95).

Згідно даних платіжної інстанції №213885491 від 10 вересня 2024 року ОСОБА_4 сплачено на рахунок АБ "Валентини Журавель" 6 600,00 гривень. У графі призначення платежу вказано "№82/24 від 28 серпня 2024 року (справа №755/2395/23)" (том 9 а.с. 96).

Верховний Суд у постанові № 757/29103/20-ц від 20 жовтня 2021 року виснував: «помилковими є висновки судів про відмову у розподілі витрат на правову допомогу з підстав оплати їх не учасником справи, а іншою особою. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи. Закон не забороняє будь-якій фізичній чи юридичній особі здійснити оплату послуг адвоката, який здійснює представництво інтересів іншої особи. Для розподілу за результатами розгляду справи витрат на правову допомогу не має правового значення причини в силу яких сам учасник справи не оплатив послуги адвоката, і таку оплату здійснено іншою особою.»

Отже, факт оплати іншою особою рахунку не є підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів уважає також безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що надання правничої допомоги ОСОБА_3 не були необхідні, з огляду на таке.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право на правову допомогу ? це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідачка ОСОБА_3 скористалась своїм правом на отримання професійної правничої допомоги, що передбачено Конституцією України, тому в цій частині доводи ОСОБА_1 безпідставні. Крім цього, безпідставними є твердження скаржника, що ОСОБА_3 не потребувала правничої допомоги, оскільки позов пред`явлено, у тому числі до ОСОБА_3 , як фізичної особи.

Щодо тверджень про те, що адвокат Журавель В.І. представляла інтереси НВК "Домінанта" у цій справи колегія суддів зазначає, що норми ані цивільного процесуального кодексу, ані положення Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не містять обмеження щодо представлення інтересів кількох учасників у справі.

Посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах №710/1367/20 від 11 вересня 2024 року, №904/1101/23 від 11 вересня 2024 року, №755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року, апеляційним судом приймаються, проте з урахуванням обставин цієї справи такі не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм права. Вказані постанови Верховного Суду у співвідношенні з оскаржуваним рішенням не містять протилежного висновку щодо застосування положень статей 137,141 ЦПК України, судом першої інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат застосовано визначені законом алгоритм, загальні засади та критерії такого розподілу з урахуванням конкретних обставин цієї справи.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає правильним висновок суду про відшкодування на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу в сумі 45 100,00 грн, що відповідає критеріям розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що дії адвоката Журавель В.І. були спрямовані на затягування розгляду справи є надуманими та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги щодо сумніву в неупередженості, об`єктивності та безсторонності судді під час розгляду спору, з посиланням на те, що суддя Гаврилова О.В. розглядала справу №755/19709/23 за позовом ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу №697-к від 24 жовтня 2023 року, відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що позивачем в ході розгляду справи в суді першої інстанції заявлено відвід головуючому судді Гавриловій О.В. з тих підстав, що їй відомі обставини спору між позивачем та НВК "Домінанта" щодо наказу №591-к від 30 грудня 2022 року і суддя вже має сформовану думку щодо цих правовідносин.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 серпня 2024 року у справі №755/2395/23 у задоволенні відводу відмовлено.

Колегія суддів констатує, що скаржником не наведено аргументів, які б підтверджували наявність обставин, визначених у статтях 36, 37 ЦПК України, та які б унеможливлювали участь судді Гаврилової О.В. у розгляді цієї справи.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивач не отримав ефективного захисту своїх порушених прав ані у справі №755/19709/23, ані у справі №755/2395/23, що розглядала суддя Гаврилова О.В., яка фактично позбавила права на захист в суді взагалі, відхиляються колегією суддів, оскільки є безпідставними.

При цьому, сама по собі незгода з рішенням суду не є підставою для відводу, а інститут відводу не є інструментом перегляду судового рішення чи додаткового роз`яснення мотивів його ухвалення.

Незгода з судовим рішенням має втілюватися у його апеляційному оскарженні або, якщо рішення окремому оскарженню не підлягає, - у включенні заперечень проти таких рішень до апеляційної скарги на судове рішення.

Таким чином, незгода учасника справи із судовим рішенням не може бути розцінена як прояв упередженості суду, а тому не може бути підставою для його відводу.

Ураховуючи наведене, колегія суддів робить висновок, що рішення суду від 8 січня 2025 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не установлено.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року, апеляційний суд виходить із такого.

Про відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідачкою ОСОБА_3 заявлено у запереченнях на позов від 14 квітня 2022 року.

Звертаючись із заявою про ухвалення додаткового рішення, відповідачка ОСОБА_3 просила стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 29 700,00 грн, що включають участь адвоката в судовому засіданні 08 січня 2025 року, очікування, дорогу до суду та у зворотній бік, що загалом тривало 9 годин, виходячи із визначеної в договорі про надання правничої допомоги вартості послуг адвоката.

Ухвалюючи судове рішення про стягнення таких витрат в розмірі 17 500 грн, суд першої інстанції врахував, що згідно даних протоколу судового засідання від 08 січня 2025 року, останнє тривало з 09:15:39 до 17:29:03 - загалом більше восьми годин. При цьому, з 09:54:39 до 11:34:41 в судовому засіданні за клопотанням позивача було оголошено перерву та з 15:47:17 до 17:26:04 суд перебував у нарадчій кімнаті.

Виходячи з критеріїв співмірності, необхідності та розумності, суд уважав справедливим стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на правничу допомогу за безпосередню участь в судовому засіданні в сумі 16 500,00 грн (5 год * 3 300,00 грн).

Крім того, суд уважав завищеною вартість витраченого адвокатом часу на дорогу до суду та у зворотній бік, виходячи з вартості години 3 300,00 грн, та уважав справедливою компенсацію іншою стороною таких витрат у сумі 1 000,00 грн за годину, враховуючи, що час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації.

Апеляційний суд уважає безпідставними доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року, в частині того, що із ОСОБА_1 вже були стягнуті судові витрати рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року.

Колегія суддів вказує, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року із ОСОБА_1 стягнуто судові витрати, понесені відповідачкою на момент ухвалення судового рішення без врахування витрат, понесених нею на представлення її інтересів в судовому засіданні 08 січня 2025 року.

Із змісту рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року убачається, що ним не вирішувалось питання про стягнення судових витрат, понесених відповідачкою за представництво її інтересів 08 січня 2025 року.

Судом першої інстанції додаткове рішення ухвалено з додержанням частини 8 статті 141, статті 246 ЦПК України і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не убачається.

Щодо апеляційної скарги на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Установлено, що 12 січня 2025 року ОСОБА_1 подано заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій позивач просив стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у справі №755/2395/23 у сумі 69 000,00 гривень (том 10 а.с.214-219).

З матеріалів справи установлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом про визнання факту мобінгу під час здійснення трудової діяльності, скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

За результатом перегляду справи у суді апеляційної інстанції колегія суддів зробила висновок про відмову у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року.

Отже, ураховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено повністю, у відповідності до частини 2 статті 141 ЦПК України підстави для стягнення судових витрат із відповідачів на користь позивача відсутні.

Щодо доводів скаржника із посиланням на частину 9 статті 141 ЦК України, суд зазначає наступне.

13 січня 2025 року ОСОБА_1 подано заяву про відшкодування (стягнення) судових витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заяви посилається на положення статей 133, 137, 141 ЦПК України, статті 1, 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та вказує, що у зв`язку із наданням професійної правничої допомоги поніс витрати на суму 69 000,00 гривень, які просить стягнути із відповідачів.

Колегія суддів зазначає, що подана ОСОБА_1 заява про стягнення судових витрат не містить посилань на положення частини 9 статті 141 ЦПК України, підстави її застосування із відповідним обгрунтуванням . Отже, суд першої інстанції при постановленні ухвали правильно виходив із того, що оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача (частина 2 статті 141 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 26 червня 2024 року у справі №372/280/22 виснував, що застосування судом частини 9 статті 141 ЦПК України є правом суду, а не обов`язком.

Ураховуючи те, що скаржником жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для розподілу судових витрат на підставі частини 9 статті 141 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано розподілив їх на підставі частини 2 вказаної статті.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника в апеляційній скарзі на частину 9 статті 141 ЦПК України як підставу для стягнення судових витрат, оскільки про таке не було заявлено позивачем у суді першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд робить висновок про ухвалення судом першої інстанції оскаржуваних рішень з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року залишити без задоволення.

Додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Ландишевою Світланою Миколаївною, на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постановускладено 01 липня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова