ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/657/24 Номер провадження 22-ц/814/2916/25Головуючий у 1-й інстанції Цімбота Л. Г. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

учасники справи:

представник прокуратури Вороненко А.М.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області

на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 17 червня 2024 року, ухвалене суддею Цімбота Л. Г., повний текст рішення складений - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до Лохвицької міської ради, третя особа: нотаріус Другої лохвицької державної нотаріальної контори, про визнання права на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

11.04.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Лохвицької міської ради про визнання права на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, в якому просила суд визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) розміром 3,52 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на території Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, що перебував у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ТОВ АФ «Лан», що знаходилося в с. Гамаліївка Лохвицького району Полтавської області.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Позивач прийняла спадщину належним чином як особа, яка фактично вступила в управління і володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та подала заяву до нотаріальної контори. Після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 3,52 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на території Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області. У березні 2024 вона звернулася до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, але їй було відмовлено у зв`язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №002047, був виданий Лохвицькою районною державною адміністрацією Полтавської області 23.11.2000, тобто вже після смерті спадкодавця, про що їй було повідомлено нотаріусом та роз`яснено право на звернення до суду.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 17 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до Лохвицької міської ради, третя особа: нотаріус Другої лохвицької державної нотаріальної контори, про визнання права на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) розміром 3,52 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на території Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, що перебував у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ТОВ АФ «Лан», що знаходилося в с. Гамаліївка Лохвицького району Полтавської області.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції вважав доведеними ті обставини, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_2 як спадкоємець за законом, але вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права на вищевказану земельну частку (пай) у нотаріуса через те, що сертифікат на право на земельну частку (пай), серія ПЛ №002047, був виданий після його смерті. Вказане підтверджується матеріалами, зібраними у справі, і не заперечується сторонами. За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що вимоги позивача є доведеними та обгрунтованими, такими, що грунтуються на законі, а отже, підлягають задоволенню у повному обсязі.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі, керівник Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що право на отримання земельної частки (паю) пов`язано із членством особи у колективному сільськогосподарському підприємстві на момент передачі землі у колективну власність, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) виникає не з часу включення членів колективного сільськогосподарського підприємства до списків, доданих до державного акту на право колективної власності на землю, а з моменту передачі землі у колективну власність конкретному колективному сільськогосподарському підприємству, членом якого вони є, на підставі державного акту на право колективної власності на землю (постанова Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №635/2831/17). Із справи вбачається, що спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а державний акт на право колективної власності на землю, серія ПЛ №016, КСП ім. Ілліча отримало 30.01.1996. Оскільки ОСОБА_2 на день видачі державного акта на право колективної власності на землю, серія ПЛ №016, 30.01.1996 не був членом цього КСП, він на момент своєї смерті не набув право на земельну частку (пай), відповідно, таке право не може бути успадковане його спадкоємцем, у зв`язку із чим зазначену земельну частку (пай) не можна вважати частиною спадкового майна померлого, а отже, права позивача не порушені. За встановленими обставинами, за ОСОБА_2 хоча і зареєстровано 23.11.2000 сертифікат на право на земельну частку (пай), серія ПЛ №002047, однак позивач могла б успадкувати право на земельну частку (пай) за умови наявності підстав для набуття такого права спадкодавцем за життя (постанова Верховного Суду від 05.03.2021 у справі №717/641/18).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 23.07.2025 не з`явилися інші учасники процесу, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 17.06.2025 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України та засобами поштового зв`язку (а.с. 88-91), які були доставлені до електронних кабінетів та засобами поштового зв`язку. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 09.06.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 23.07.2025 о 13-40 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. 04.07.2025 керівник Лохвицької міської ради Радько В.І. сформував в системі «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 (а.с. 6).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 05.03.2024, № витягу 6, прізвище чоловіка « ОСОБА_3 » власне ім`я, по батькові « ОСОБА_3 », прізвище дружини до реєстрації шлюбу зазначено як « ОСОБА_5 », власне ім`я, по батькові « ОСОБА_5 », прізвище після реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 », актовий запис №6, складений 05.03.1954, виконавчий комітет Середняківської сільської ради Гадяцького району Полтавської області (а.с. 7).

З довідки Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області від 25.08.2016 №604, вбачається, що ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 . Разом з ним проживала та була зареєстрована ОСОБА_1 - дружина (а.с. 8).

Державним нотаріусом Другої лохвицької державної нотаріальної контори постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.03.2024, відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 на право на земельну частку (пай) розміром 3,52 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебувало у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ТОВ АФ «Лан», що знаходилося в с. Гамаліївка Лохвицького району Полтавської області, оскільки за документами, поданими для оформлення спадщини, встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай), серія ПЛ №002047, виданий після смерті ОСОБА_2 (а.с. 9).

Згідно сертифіката на право на земельну частку (пай), серія ПЛ №002047, ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) розміром 3,52 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебував у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ТОВ АФ «Лан», що знаходилося в с. Гамаліївка Лохвицького району Полтавської області, вказаний сертифікат виданий Лохвицькою районною державною адміністрацією Полтавської області 23.11.2000 за №10178 (а.с. 10).

Відповідно до довідки Токарівської сільської ради від 17.08.2016 №27 встановлено, що земельний сервітут щодо земельної частки (пай), загальною площею 3.30 га ОСОБА_2 на земельну частку (пай), який розташований на території Тикарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, не встановлювався. Обмеження щодо умов використання земельної ділянки за цільовим призначенням відсутні (а.с. 11-12).

З листа відділу №2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 22.05.2024 №2280/15-24 вбачається, що згідно архівних відомостей ОСОБА_2 числиться в списку громадян-членів КСП ім. Ілліча с. Токарі Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області за №758, що є додатком 1 до Державного акту на право колективної власності на землю, серія ПЛ №016 від 30.01.1996, відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Лохвицькою РДА на території Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області на прізвище ОСОБА_2 за №10178 від 23.11.2000, зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай), серія ПЛ №002047, розміром 3,52 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Підстава: розпорядження Лохвицької РДА від 12.01.2001 №221. У книзі реєстрації графа: «Підпис власника сертифіката на земельну частку (пай)» містить підпис власника про отримання сертифікату. Інформація стосовно реорганізації КСП ім. Ілліча у відділі №2 відсутня (а.с. 30).

На запит суду першої інстанції державний нотаріус Другої лохвицької державної нотаріальної контори від 23.05.2024 №166/01-16 надала: відповідь на запит, інформаційну довідку зі СР (заповіти/спадкові договори), інформаційну довідку зі СР (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), відповідно до яких встановлено, що у Другій лохвицькій державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №234/1995 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який проживав на день смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Від його імені заповіти не посвідчувалися. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української PCP (в редакції від 18.07.1963) спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла його дружина ОСОБА_1 , спадкоємець за законом, яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, про що подала заяву до нотаріальної контори. За її заявою заведена спадкова справа. Факт родинних відносин спадкоємця із спадкодавцем доведено. Інших спадкоємців немає (а.с. 31).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до положень статей 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в патері (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни-спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно ст. 548 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963) документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є і свідоцтво про право на спадщину. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Згідно п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Пунктом 11, 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай); у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом позову є визнання за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) розміром 3,52 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на території Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, що перебував у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ТОВ АФ «Лан», що знаходилося в с. Гамаліївка Лохвицького району Полтавської області, та на який 30.01.1996 КСП ім. Ілліча видано державний акт на право колективної власності на землю, серія ПЛ №016, а 23.11.2000 на ім`я ОСОБА_2 видано сертифікат на право на земельну частку (пай), серія ПЛ №002047.

Згідно з ч.9 ст. 5 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому ч.ч. 6, 7 ст. 6 цього кодексу.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

У пункті 1 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі.

Згідно з п.2 цього Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювли в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини та прийняття її до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: - місце відкриття спадщини; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01.01.2004 або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Тлумачення розділу 7 «Спадкове право» ЦК УРСР свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР (1963), застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР (1963) про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Відповідно до норм ст. 525 ЦК УРСР (1963) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР (1963) для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР (1963) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР (1963) встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР (1963) не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963) передбачено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР (редакція 1963) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (редакція 1963) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №350/67/15-ц (провадження №14-652цс18) зазначено, що: на час вирішення питання про передачу земельної ділянки ОСОБА_7 у власність та затвердження акта про виніс земельної ділянки в натурі (на місцевості) порядку послідовних дій процедури та форми державного акта затверджено не було, як не було затверджено і самого нормативного акта, яким би регулювалися ці правовідносини. Законом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ прийнято нову редакцію ЗК України, який набрав чинності 01.01.2002. Відповідно до пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2002 рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. У разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об`єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 01.01.2008 передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів). Декретом постановлено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених ЗК України. Установлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю». […] «ЗК України у редакції, чинній до 01.01.2013, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 ЗК України). Крім того, спадкоємець нерухомого майна у разі, якщо спадкодавцю належало право користування земельною ділянкою, вправі реалізувати своє право на безоплатне набуття у власність земельної ділянки у розмірах, встановлених ЗК України та у порядку, визначеному статтями 116, 118, 122 ЗК України».

У постанові Верховного Суду від 10.01.2020 у справі №394/328/17 (провадження №61-37965св18) зазначено, що особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). За змістом статті 9 ЦК УРСР, 1963, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки на час видачі державного акту на право колективної власності на землю спадкодавець не був членом колективного сільськогосподарського підприємства, оскільки його членство у вказаному підприємстві припинилось у зв`язку з його смертю.

Між тим, право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право, яким як станом на час отримання спадкодавцем спірної земельної ділянки, так і в подальшому є державний акт на право власності на землю, однак, як установили суди, такий документ спадкодавцю не видавався.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №599/1833/15-ц (провадження №61-4320св18), у постанові від 03.07.2019 у справі №179/2279/17 (провадження №61-395св19), у постанові від 01.08.2019 у справі №703/333/17 (провадження №61-27724св18), у постанові від 23.09.2020 у справі №638/496/19 (провадження №61-1852св19), у постанові від 18.11.2020 у справі №551/1075/17 (провадження №61-15000св19)

Згідно матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 , виданого Лохвицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 28.07.2016 (а.с. 6).

Згідно сертифіката на право на земельну частку (пай), серія ПЛ №002047, ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) розміром 3,52 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебував у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ТОВ АФ «Лан», що знаходилося в с. Гамаліївка Лохвицького району Полтавської області, вказаний сертифікат виданий Лохвицькою районною державною адміністрацією Полтавської області 23.11.2000 за №10178 (а.с. 10).

Державним нотаріусом Другої лохвицької державної нотаріальної контори постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.03.2024, відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 на право на земельну частку (пай) розміром 3,52 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебувало у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ТОВ АФ «Лан», що знаходилося в с. Гамаліївка, Лохвицького району, Полтавської області, оскільки за документами, поданими для оформлення спадщини, встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай), серія ПЛ №002047, виданий після його смерті (а.с. 9).

Згідно листа відділу №2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 22.05.2024 №2280/15-24 вбачається, що згідно архівних відомостей ОСОБА_2 числиться в списку громадян-членів КСП ім. Ілліча с. Токарі Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області за №758, що є додатком 1 до Державного акту на право колективної власності на землю, серія ПЛ №016 від 30.01.1996, відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавалися Лохвицькою РДА на території Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, на прізвище ОСОБА_2 за №10178 від 23.11.2000 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай), серія ПЛ №002047, розміром 3,52 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Підстава: розпорядження Лохвицької РДА від 12.01.2001 №221. У книзі реєстрації графа: «Підпис власника сертифіката на земельну частку (пай)» містить підпис власника про отримання сертифікату. Інформація стосовно реорганізації КСП ім. Ілліча у відділі №2 відсутня (а.с. 30).

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а державний акт на право колективної власності на землю, серія ПЛ №016, КСП ім. Ілліча отримало 30.01.1996.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач зазначала, що видача сертифікату після смерті спадкодавця не спростовує факту наявності у нього права на цю земельну ділянку. Позивач як спадкоємець не має можливості іншим шляхом успадкувати і отримати право власності на земельну ділянку, окрім як через визнання цього права судом.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що ОСОБА_2 за життя не отримав державний акт на спірну земельну ділянку та не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на неї, тому це майно не є об`єктом спадкування і не увійшло до спадкової маси, а отже, визнання на нього права власності за позивачем суперечить приписам законодавства.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про задоволення позовної заяви не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч. 2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 сплатила 1211,20 грн судового збору при подачі позову до суду першої інстанції (а.с. 2), при зверненні до суду апеляційної інстанції Офісом Генерального прокурора сплачено судовий збір у розмірі 1816,20 грн за подачу апеляційної скарги (а.с. 76).

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області та з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Офісу Генерального прокурора судовий збір у розмірі 1816,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 1,4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області - задовольнити.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 17 червня 2024 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Лохвицької міської ради, третя особа: нотаріус Другої лохвицької державної нотаріальної контори, про визнання права на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Офісу Генерального прокурора судовий збір у розмірі 1816,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 липня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов