Рішення

Іменем України

09 липня 2025 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра, в складі:

головуючого судді - Кошлі А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання - Кахикало А.С.

представника позивача - Проскуріна Є.К.

третьої особи - ОСОБА_1

представника третьої особи - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Дніпро цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа № 199/10743/24 за позовом Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що на первинному обліку дітей, які залишилися без батьківського піклування перебуває малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати дитини - ОСОБА_3 не виконує своїх батьківських обов`язків, залишила дітей без батьківського піклування, малолітня дитини була доставлена працівниками ювенальної превенції до лікарні. Відомості про батька записані згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Жодних заходів щодо повернення дитини відповідачка не вчиняла, у зв`язку з чим було прийнято висновок про доцільність позбавлення її батьківських прав щодо доньки.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та навала їх обґрунтування аналогічні тим, що викладені у позові.

29.04.2025 року представником позивача долучено до справи відомості про те, що розпорядженням адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 28.04.2025 року № 10 припинено тимчасове влаштування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до родини ОСОБА_5 , також надано відомості про те, що в провадженні Ленінського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа №199/8527/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Амур-Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Адміністрація Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про визнання батьківства.

Відповідач в судові засідання не прибувала, судом вживалися заходи щодо повідомлення її про дату, час та місце судового розгляду справи, проте на адресу суду поверталися конверти з відміткою про причини невручення.

Третя особа ОСОБА_1 та представник позовні вимоги вважали обґрунтованими. Також повідомили, що за результатами проведеного дослідження підтверджено високу ймовірність батьківська ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 , з цього приводу також розглядається справа у суді.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася в м.Дніпрі, що підтверджено свідоцтвом про народження. Мати - ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_6 . Відомості про батька зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Як вбачається з рапорту інспектора СЮПВП ДРУА ГУНП в Дніпропетровській області 24.09.2024 року надійшло повідомлення про те, що за адресою АДРЕСА_1 , мати ОСОБА_3 , залишила дітей без батьківського піклування, ОСОБА_2 , 2018 р.н. та хлопчик на ім`я ОСОБА_7 . Дітей було доставлено до КНП МКЛ № 6. Дитину було тимчасово влаштовано до родини ОСОБА_5 (28.04.2025 року було припинено).

20.12.2024 року органом опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району складено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також в ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання батьківства. Надано висновок експерта від 12.06.2025 року № 408 згідно якого ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з вірогідністю 99,998%. Батьківство щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 виключається.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК . Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

З досліджених в ході судового розгляду справи обставин вбачається, що відповідач свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої доньки, перестала цікавитися її життям, не створювала належних умов проживання, на даний час не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не турбується про харчування, медичний догляд, лікування дитини.

Таким чином, після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до її доньки ОСОБА_2 , оскільки підтверджено, що вона не піклується про життя та здоров`я дитини, про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечувала необхідного медичного догляду, що могло створювати загрозу для здоров`я дитини, з кінця 2024 року не спілкуються, залишала її та не виявляє інтересу до виховання, що свідчить про її свідоме нехтування батьківськими правами та обов`язками. Також суд вважає, що рішення про позбавлення батьківських прав здатне забезпечити належний захист дитини, а мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, з метою захисту прав та інтересів дитини, вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню, оскільки встановлено факт свідомого нехтування відповідачем своїми обов`язками.

Окремо суд роз`яснює відповідачу, що згідно ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Суд також роз`яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч.1 ст.169 СК України), якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно її малолітньої дочки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі від усіх сум заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, на користь особи яка буде виконувати обов`язки опікуна (піклувальника) дитини, починаючи стягнення з 23.12.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 16.07.2025 року.

Суддя А.О. Кошля

16.07.2025