Провадження №: 2/755/287/25
"22" липня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого судді - Хромової О.О.
при секретарі - Бовкун М.В.
позивача - ОСОБА_1
представник позивача - адвокат Єркіна М.М.
розглянувши в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, у якому просив визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 2010 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився спільний син - ОСОБА_3 . У 2015 році сторони припинили спільне проживання, за їх взаємною згодою дитина залишилися проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . У липні
2016 року у дитини виявлено психічні розлади та встановлено діагноз - дитячий аутизм із затримкою психічного розвитку, дитині призначено державну соціальну допомогу, отримувачем якої була матір - ОСОБА_2 . Водночас, відповідач почала зловживати алкогольними напоями та неналежним чином виконувати свої батьківські обов`язки, за що притягувалася до адміністративної відповідальності. З 2017 року, в залежності від стану та поведінки матері, дитина проживала з матір`ю або з батьком. З листопада 2023 року дитина постійно проживає з батьком, але відповідач періодично намагається забрати дитину до себе, мотивуючи це тим, що вона є його опікуном і саме вона має вирішувати питання місця проживання дитини. Водночас, дитина заперечує проти спільного проживання з матір`ю, також незгоду висловлюють педагоги спеціалізованої школи № 26, де навчається дитина. Педагоги відзначали, що після спілкування з матір`ю дитина перебуває у стресовому стані та має складнощі із навчанням.
Після народження дитини відповідач ніде не працювала, у період спільного проживання, перебувала на утриманні позивача. Зараз її джерелом доходів є кошти, які виділяються державою на допомогу дитині, витрачає такі кошти на придбання спиртних напоїв.
Позивач повністю самостійно здійснює виховання та матеріальне утримання дитини.
З посиланням на положення статті 29 ЦК України, статей 150, 153, 160, 161 СК України, Закон України «Про охорону дитинства» просив позов задовольнити.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації оригінал висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
16 грудня 2024 року до суду надійшла заява Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про відсутність правових підстав для надання висновку на виконання вимог ухвали від 20 листопада 2024 року, оскільки з 2023 року малолітній ОСОБА_3 з 2023 року постійно проживає з батьком на території АДРЕСА_2 .
05 лютого 2025 року на електронну пошту суду від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок від 28 січня 2025 року № 101-958 про доцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком (повторно доставлено засобами поштового зв`язку, вхід. від 11 лютого 2025 року № 7700).
Відповідно до розпорядження керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва Коровича О.С. від 20 березня 2025 року № 176 щодо проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 березня 2025 року, справу передано на розгляд судді Хромовій О.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року справу прийнято до провадження судді Хромової О.О., розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 13 травня 2025 року на 15 год. 00 хв.
13 травня 2025 року у підготовчому засіданні позивач та його представник позов підтримали, зазначили, що заяв та клопотань по справі не мають. Проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду не заперечували.
Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явилася, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася.
Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, у підготовче засідання представника не направила, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялась належним чином. У заяві від 16 грудня 2024 року розгляд справи просили здійснювати за відсутності представника третьої особи, прийняти рішення в найкращих інтересах дитини.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 01 липня
2025 року на 10 го. 30 хв.
01 липня 2025 року у судовому засіданні протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва до матеріалів справи долучено довідку про стан здоров`я дитини. З урахуванням наданої інформації та додаткових пояснень представника позивача, опитування дитини вирішено не здійснювати. У зв`язку із першою неявкою відповідача, судове засідання відкладено на 22 липня
2025 року на 15 год. 00 хв.
22 липня 2025 року у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Єркін М.М., позов підтримали та просили задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Звернули увагу, що матір дитини зловживає спиртними напоями, мали місце випадки домашнього насильства. Дитина останні роки проживає з батьком, для неї створені належні умови. Зокрема, у
2024 році дитина постійно перебувала у батька, у 2023 році - близько 9 місяців. Також з 2024 року дитина навчається у новій спеціалізованій школі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила. Конверти з ухвалою про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви з додатками та з повістками про виклик до суду, що надсилалися на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, повернулися до суду не врученими з відмітками оператора поштового зв`язку про причини повернення - «за закінченням встановленого терміну зберігання». Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалася.
Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, у судове засідання представника не направила, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялась належним чином. У заяві від 16 грудня 2024 року розгляд справи просили здійснювати за відсутності представника третьої особи, прийняти рішення в найкращих інтересах дитини.
Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до таких висновків.
До матеріалів справи долучено копію паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві 25 листопада 2003 року, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також наявний штамп про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Також в матеріалах справи наявна копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Дніпровським РУ ГУ МВС України в місті Києві 11 січня 2007 року, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також наявний штамп про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження від 11 лютого 2011 року серії НОМЕР_3 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в Книзі реєстрації народжень 11 лютого 2011 року складено актовий запис № 469. Батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно до довідки від 13 листопада 2015 року № 114, виданої Центром Комунального Сервісу № 94, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою:
АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також зареєстрований та проживає її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2.
Згідно виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого № 4455, виданого Територіальним медичним об`єднанням «Психіатрія» 27 липня 2016 року, ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 07 липня 2016 року по 25 липня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні. Клінічний діагноз: дитячий аутизм з затримкою психічного розвитку, загальним недорозвиненням мовлення І-ІІ рівня, недорозвиненням комунікативної функції.
З посвідчення від 10 червня 2019 року, виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровського району міста Києва, встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, призначено державну соціальну допомогу на період з 18 листопада 2016 року по 07 лютого 2029 року. Законним представником зазначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4.
З витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва від 14 лютого 2023 року встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно Акту від 16 серпня 2024 року № 10 про фактичне місце проживання, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_3 , затвердженому Головою ЖБК «Домобудівельник-8», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з листопада 2023 року проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своїм батьком ОСОБА_1 .
Згідно копії реєстрації посвідчення, складеного Київським міським бюро технічної інвентаризації,квартира АДРЕСА_4 , кооператив «Домобудівельник-8», на праві особистої власності належить ОСОБА_4 , на підставі довідки ЖБК «Домобудівельник-8» від 25 вересня 1995 року № 21/95.
До матеріалів справи також долучено копію Декларацію від 29 липня 2024 року № 0001-А01М-59А0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, пацієнта ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 . Законним представником пацієнта зазначено ОСОБА_1 , декларацію підписано законним представником.
До матеріалів справи також долучено інформацію про доходи ОСОБА_1 за період з
01 серпня 2023 року по 31 липня 2024 року, вказану довідку від 01 серпня 2024 року № 01/08-1 видано ТзОВ «Квінто-Плюс».
Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації дитини з інвалідністю від 10 червня
2025 року № 552, виданої КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги», ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , має статус дитини з інвалідністю з 2016 року. У програмі також зазначено, що дитина обмежена до самообслуговування, до орієнтації, до спілкування, до контролю за своєю поведінкою та до навчання.
У висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 28 січня 2025 року № 101-958 щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився піл час сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стосунки між якими не склалися. ОСОБА_3 проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , де для проживання, розвитку та навчання дитини створено належні умови, про що працівниками служби складено відповідний акт від 17 січня 2025 року. З`ясовано, що батько отримує самостійний дохід, достатній для утримання та забезпечення дитини. Мати дитини, ОСОБА_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 зазначив, що з листопада 2023 року дитина постійно проживає з ним. Як стверджує батько, мати не цікавиться життям сина, не приймає участі у вихованні, утриманні та розвитку останнього. Мати зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, витрати по інвалідності дитини мати витрачає на себе, а не на дитину, саме тому виникла необхідні у правовому закріпленні встановлення місця проживання дитини . Зі слів батька, дитина забезпечена всім необхідним та виховується ним самостійно. ОСОБА_3 є дитиною з особливістю розвитку (дитячий аутизм з затримкою психічного розвитку), відвідує спеціальну школу І-ІІ ступенів № 10 Дарницького району міста Києва. Згідно із довідкою з вищезазначеного закладу дитина постійно відвідує навчальний заклад, завжди охайна, одягнута. Батько дитини ОСОБА_1 постійно спілкується з вихователями, цікавиться життям дитини, приводить та забирає дитину з навчального закладу. Самостійно піклується про стан та здоров`я дитини, її утримання, виховання, розвиток та навчання. У спілкуванні з сином батько матері не перешкоджає, мати не бажає спілкуватися з сином.
Також зазначено, що ОСОБА_2 на неодноразові виклики та телефонні дзвінки спеціалістів служби не відповідала.
З метою забезпечення прав та інтересів дитини, райдержадміністрація, як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 .
З акту обстеження умов проживання від 17 січня 2025 року, складеного спеціалістами відділу з питань вирішення сімейних спорів щодо дітей Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, встановлено, що проведено обстеження умов проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначено, що в дитини окрема кімната, житло з усіма комунальними зручностями, повністю обладнане меблями та побутовою технікою, санітарно-гігієнічний стан добрий, чисто, охайно, прибрано. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: ліжко, комод і шафа для речей, письмовий стіл, стілець, книги та іграшки в наявності, є місце для навчання та дозвілля. За цією адресою також проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі слів батька, стосунки у сім`ї добрі та дружелюбні.
Зроблено висновок, що батьком для дитини створені умови для проживання, виховання та навчання, житло просторе і сучасне.
Шляхом моніторингу відкритого порталу даних - Єдиний державний реєстр судових рішень, також встановлено, що постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 вересня
Так судом встановлено, що 11 червня 2016 року, ОСОБА_2 не належним чином виконувала покладені на неї батьківські обов`язки, по відношенню до свого малолітнього сина
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, чим вчинила адміністративне правопорушення, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 184 КУпАП.
Відповідно до частини п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Частиною третьою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого
1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину в атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини.
Відповідно до частини другої, третьої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідні обмеження встановлені Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», частина друга статті 13 якого встановлює, що щодо осіб, які не досягли 14-річного віку, вільний вибір місця проживання обмежується. Отже, з урахуванням вказаних вимог свобода вибору місця проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є обмеженою.
Частиною другою, третьою статті 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Таким чином, чинне законодавство встановлює обмеження для самостійного визначення місця проживання дитиною, водночас, у після досягнення чотирнадцятирічного віку дитина має право на вільний вибір місця свого проживання, однак за місцем проживання одного із батьків.
Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.
Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема, обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування.
При вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини суди враховують спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання, школу, друзів; бажання дитини; безпекові питання. Органам державної влади слід враховувати чи страждатиме дитина через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки одного з батьків.
Таким чином, обставини, встановлені у результаті детальної та поглибленої оцінки конкретної сімейної ситуації та фактори фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру приводять правила щодо визначення місця проживання малолітньої дитини судом в дію.
Згідно із частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті
15 Закону «Про охорону дитинства»).
Міжнародні та національні норми не містять норми, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема, обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже, не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).
Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав.
Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, необхідно проводити бесіду з останньою, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.
Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 роз`яснив, що система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється такими правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана під час вирішення між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
З матеріалів справи встановлено та не заперечувалося сторонами, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має статус дитини з інвалідністю, встановлено діагноз: дитячий аутизм з затримкою психічного розвитку, загальним недорозвиненням мовлення І-ІІ рівня, недорозвиненням комунікативної функції. Долучені до матеріалів справи документи також свідчать, що дитина обмежена до самообслуговування, до орієнтації, до спілкування, до контролю за своєю поведінкою та до навчання. Загальновідомим є специфіка такого захворювання, що фактично виявляється у порушеннях розвитку нервової системи, що впливає на соціальну взаємодію, спілкування та поведінку, та виявляється у несформованості комунікативної поведінки, порушеному формуванні усіх форм довербального і вербального спілкування. Основна особливість дітей з аутизмом - це прагнення уникати контакту з іншими людьми.
Вказані обставини свідчать, що проведення опитування дитини може спричинити додаткове психо-емоційне навантаження на дитину з особливостями розвитку, тому, з метою уникнення стресової ситуації, нервового перенавантаження, запобігання проявам страху та агресії у дитини, судом опитування не проводилося.
Вказані обставини також свідчать на обмежені можливості у формулюванні дитиною власної думки щодо її місця проживання, можливості її висловити та аргументувати свій вибір. Водночас, суд враховує, що позивач звернувся з позовом про визначення місця проживання дитини до досягнення ним чотирнадцятирічного віку.
Крім того, з висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 28 січня 2025 року № 101-958 встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , де для проживання, розвитку та навчання дитини створено належні умови. Батько має стабільний дохід. Дитина за місцем свого проживання відвідує спеціалізований навчальний заклад, при цьому, батько бере достатню участь у вихованні та розвитку дитини, забезпечує відвідування дитиною з особливостями розвитку такого навчального закладу.
Суд також враховує, що у дітей з аутустичними проявами мають підвищену вразливість до змін у їх звичайних, комфортних для такої дитини умов, дитина може збуджено реагувати навіть на незначні зміни. Також відзначається особливо виражений страх новизни, який розглядається як хворобливо загострений інстинкт самозбереження.
Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що забезпеченню якнайкращих інтересів дитини буде слугувати подальше проживання та навчання саме у звичному для себе середовищі.
Суди мають брати до уваги, зокрема, і висновки органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (стаття 19 СК України).
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне (частина шоста статті 56 ЦПК України).
Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.
Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Як уже зазначалося, до матеріалів справи долучено висновок Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 28 січня 2025 року № 101-958, як органу опіки та піклування, де, з урахуванням особливостей розвитку дитини, вказано на доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 .
З висновку також встановлено, що спеціалістами служби проведено обстеження житлово-побутових умов проживання та з`ясовано, що батьком для дитини створені умови для проживання, виховання та навчання, житло просторе і сучасне. В дитини окрема кімната, житло з усіма комунальними зручностями, повністю обладнане меблями та побутовою технікою, книги та іграшки в наявності, є місце для навчання та дозвілля, санітарно-гігієнічний стан добрий, чисто, охайно, прибрано.
Водночас, у висновку також зазначено, що з матір`ю дитини орган опіки та піклування контакту не встановив, повідомлення та дзвінки було проігноровано, на засіданні комісії матір присутня не була. Висновок не містить аргументованих відомостей, що характеризують особу матері, обстеження умов проживання не проводилося.
Висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю до матеріалів справи також не долучено. Водночас, матеріали справи не містять відомостей про наявність у відповідача права власності на об`єкт житлової нерухомості. Актів обстеження умов житлового приміщення, придатного для постійного проживання дитини до матеріалів справи відповідач не долучила. Відомостей про місце роботи відповідача та про її доходи до матеріалів справи також не долучено.
Як уже зазначалося раніше, ОСОБА_2 притягалася до адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним виконанням покладених на неї батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2.
Водночас, відомостей про негативну характеристику особи батька матеріали справи не містять.
Суд також враховує, що ОСОБА_2 не надала будь-яких доказів про те, що визначення місця проживання дитини з батьком створює загрози психологічного чи фізичного характеру, чи призведе до негативних для дитини наслідків або іншим чином створить для дитини несприятливу атмосферу.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема, обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із статтею 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід визначити разом з батьком ОСОБА_1 .
На підставі викладеного та керуючись статтями 7, 19, 141, 150, 160, 161, 171 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, статтями 12, 13, 76-81, 89, 95, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - не відомо, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_6 .

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження: шосе Харківське, 4-А, м. Київ, 02160.

Повний текст рішення виготовлено 28 липня 2025 року.

Суддя О.О. Хромова