Справа № 537/2130/25
Провадження №2/524/4256/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у судове засідання у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року до Крюківського районного суду м. Кременчука звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» (далі ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу») із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову вказували, що 11 травня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1902940.

За умовами договору відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,90% в день (стандартна процентна ставка). Кредит надавався у безготівковій формі шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки № 51….1510 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом з метою отримання кредиту.

ТОВ «Лінеура» свої зобов`язання за договором виконало та надало позичальнику грошові кошти.

24 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» було укладено договір факторингу № 02-241232001, відповідно до вимог якого ТОВ «Лінеура Україна відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» права грошової вимоги за договором, укладеним з ОСОБА_1 .

Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу», ні на рахунки попереднього кредитора ТОВ «Лінеура Україна».

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за укладеним договором, станом на 13.01.2025 року, утворилася заборгованість у розмірі 16 260,00 грн., з яких: 6000,00 грн. заборгованість за кредитом та 10 260,00 грн. заборгованість за процентами, яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн., які у прохальній частині позову не були заявлені до стягнення, однак про них йде мова у мотивувальній частині позову як попередній розрахунок.

Ухвалою судді Крюківського районного суду м. Кременчука Мартишевої Т.О. від 04.04.2025 року позовну заяву було передано за підсудністю до Автозаводського районного суду м. Кременчука. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями було визначено головуючим - суддю Нестеренка С.Г.

Ухвалою судді від 22 травня 2025 року відкрито провадження у справі, залучено сторін, третю особу, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання в межах робочого часу суду.

19 червня 2025 року до суду від позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Станом на день розгляду справи та ухвалення судом рішення, учасники справи не подавали будь-які заяви, клопотання про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи з викликом учасників справи у судове засідання.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступне.

11 травня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір № 1902940 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який було підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е583..

За умовами договору, сума кредиту складає 6000,00 грн., строк кредиту 30 днів. Дана повернення кредиту вказується у графіку платежів. Тип процентної ставки фіксована та становить 1,90% стандартна процентна ставка, та 0,95% знижена процентна ставка (п. 1.2.-1.4. договору).

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: - за стандартною ставкою 693,50% річних, за зниженою ставкою 346,75% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою становить 9420,00 грн., та зниженою ставкою 7710,00 грн. (п. 1.5, 1.6. договору).

За п. 2.1. кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № 51…1510 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.

До укладання договору про споживчий кредит відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, графіком платежів, відповідне позначення про його підписання позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Е583.

Підписавши договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Позивач вказав, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за договором виконало та надало йому кредит в розмірі 6000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.03.2024 року, за яким 11.05.2021 року о 15:14:18 на банківську картку № НОМЕР_1 …1510 були зараховані кошти у розмірі 6000,00 грн. (а.с. 27). Докази зворотного матеріали справи не містять.

Відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення коштів у передбачений договором строк та щодо сплати процентів за користування кредитом.

24 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» було укладено Договір факторингу № 02-24122001, відповідно до умов якогоТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» право грошової вимоги до боржників строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників за кредитними договорами.

Згідно з п. 6.1 договору факторингу у відповідності до умов цього договору клієнт передає (відступає) фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів та які входять до портфелю заборгованості.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що до нього перейшло право грошової вимоги до відповідача на підставі вказаного вище договору факторингу та заявив про заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 260,00 грн., з яких: 6000,00 грн. заборгованість за кредитом та 10 260,00 грн. заборгованість за процентами, яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи та наявного у справі договору, такий договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що був направлений йому у смс-повідомленні на його мобільний номер телефону.

За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1902940 від 11.05.2021 року із дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію».

Підписавши договір саме такого змісту, відповідач погодився з його умовами та правилами надання споживчих кредитів, що фактично нівелює усі можливі доводи стосовно невідповідності умов договору вимогам законодавства без його обґрунтування доказами.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Зазначений договір є чинними та підлягає виконанню сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зазначено, що предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.

Дослідивши наданий до позовної заяви договір факторингу № 02-24122001 від 24 грудня 2021 року, укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу», суд встановив наступне.

Відповідно до п. 1.1 та 1.2 вказаного договору Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами (Портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги за цим Договором, Фактор заміняє Клієнта (Первісного кредитора) у Кредитних договорах, що входять до Протфеля Заборгованості та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.

Згідно з п. 6.2.3 вказаного Договору права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору та виконання фактором вимог п. 7.2 Договору.

Пунктом 7.2 договору визначено, що фактор здійснює оплату клієнту шляхом перерахування суми, що вказана в п. 7.1 цього договору на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок, протягом п`яти робочих днів з дати підписання сторонами цього договору.

У п. 6.1. договору факторингу вказано, що загальний розмір портфеля заборгованості боржників складає 96 364 495,22 грн.

За п. 7.2. договору факторингу фактор сплачує клієнту плату (ціна продажу) в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 2 700 911,15 грн.

До позовної заяви позивачем додано копії 2 платіжних інструкцій, як докази оплати за договором факторингу від 24.12.2021 року на суму 190 000,00 грн. та 580 911,15 грн., що загалом складає 770 911,15 грн.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу № 02-24122001 від 24.12.2021 року після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували виконання сторонами умов договору факторингу та, як наслідок, набуття права грошової вимоги позивача до відповідача за кредитним договором та можливості реалізації прав нового кредитора для звернення до суду з даним позовом.

Суд зауважує, що для встановлення наявності підстав для позову необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника, що неможливо без надання правової оцінки договору факторингу.

При цьому, надання правової оцінки договору факторингу не є виходом за межі поданої юридичною особою позовної заяви та не порушує презумпцію правомірності правочину, оскільки для встановлення наявності підстав для здійснення правонаступництва у кредитних правовідносинах необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника.

Водночас, суд також вважає, що наданий позивачем Витяг з реєстру боржників (без дати його складання та порядкового номеру боржника в реєстрі боржників) не обґрунтовує позовні вимоги позивача з таких підстав.

Так, п. 8.1.2, 8.2 та 8.2.1 договору факторингу визначено, що факт здійснення між сторонами приймання-передачі документації підтверджується відповідним Актом приймання-передачі (Додаток № 2 до цього договору), підписаним особами, що мають повноваження на здійснення цих дій від кожної зі Сторін. Передача Клієнтом паперового Реєстру Боржників Фактору здійснюється протягом одного робочого дня, з дати отримання від Фактора оплати Ціни Продажу в порядку визначеному в п. 7.2, 7.3 Договору. Клієнт зобов`язаний передати Фактору Реєстр Боржників в електронній формі, на електронному носієві (флеш карта, компакт диск та інші оптичні носії інформації) за формою, встановленою в Додатку № 1-1 до цього Договору, з усіма заповненими даними про Боржників, які обов`язково повинні міститись в Реєстрі Боржників.

З наведеного слідує, що належним доказом наявності у переліку боржників відповідача ОСОБА_1 , право грошової вимоги щодо якого відступається за договором факторингу, є саме Реєстр боржників, який підписується сторонами, у паперовому вигляді.

При цьому, позивачем до позовної заяви не додано підписаного уповноваженими особами Акту приймання-передачі Реєстру боржників, що є Додатком № 2 до договору, а формування такого документа як витяг з Реєстру боржників, умовами наданого до суду договору факторингу не передбачено.

Водночас, зі змісту Витягу з реєстру боржників вбачається, що наданий Витяг з реєстру боржників, як Додаток № 1 до договору факторингу від 24.12.2021 року, підписаний зі сторони ТОВ «Кеш Ту Гоу» - І.С. Осипенко, тоді як сам договір факторингу від 24.12.2021 року від ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» підписаний директором О. Бондаренко.

Крім того, відомості, що зазначені у Витязі з реєстру боржників не підтверджені жодним іншим належним та допустимим доказом. У Витязі не вказана ні дата його складання, ні порядковий номер боржника у реєстрі боржників.

Таким чином, суд не бере до уваги як доказ - витяг з Реєстру боржників за договором факторингу, позаяк поданий документ не відповідає критеріям допустимості, достовірності та достатності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу позову, а саме: доказів виникнення прав і обов`язків за договором факторингу та доказів наявності у позивача права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасники справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України.

Суд констатує, що позивачем не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» має право грошової вимоги до відповідача та стягнення з нього заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1902940 від 11.05.2021 року.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та заявив про понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у справі слід покласти на позивача.

Керуючись ст. 525, 526, 536, 549, 553-559, 625, 626, 1046-1052, 1054 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 258, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Повний текст рішення суду виготовлено 21 липня 2025 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: