Справа № 344/810/25
Провадження № 22-ц/4808/1141/25
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Луганської В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом АТ «АСВІО БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника АТ «АСВІО БАНК» на рішення Івано-Франківського міського суду від 30 травня 2025 року під головуванням судді Бородовського С.О. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

В січні 2025 року АТ «АСВІО БАНК» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 квітня 2021 року між АТ «АСВІО БАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір №360/4 про користування індивідуальним сейфом (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору банк надає, а клієнт приймає в тимчасове платне користування у відповідності з умовами цього договору індивідуальний сейф №350 (надалі по тексту - «сейф»), що знаходиться в сховищі для індивідуальних сейфів банку, та комплект ключів до нього на строк з 23 квітня 2021 року по 21 жовтня 2021 року для зберігання клієнтом документів, грошових коштів та інших цінностей.

Також п.п. а п. 7.4. договору визначено, що клієнт вносить плату за весь строк користування сейфом, визначений п. 1.1. цього договору в сумі 1 583,75 грн, крім того ПДВ 316,75 грн, а всього 1 900,50 грн. Відповідно до п.п. б п. 7.4. договору клієнт вносить заставу у сумі 1 200 грн, яка в разі настання умов, передбачених цим договором, спрямовується на відшкодування витрат банку, пов`язаних з відкриттям індивідуального сейфу. Клієнт зобов`язаний, відповідно до встановленого банком рахунку додатково відшкодувати банку витрати, пов`язані з заміною замка, а саме вартістю нового замка, ключів від нього і роботи з його заміни, визначену банком на момент такого відшкодування.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 23.04.2021 про надання у тимчасове користування індивідуального сейфу, йому банком було надано у тимчасове користування сейф розміром 75*300*425 з вартістю оплати на добу грн. (в т.ч. ПДВ): - 18 грн (при користуванні від 7 до 90 днів): - 14,50 грн (при користуванні від 91 до 180 днів); - 10,50 грн (при користуванні від 181 до 366 днів). У подальшому за його заявою від 21.10.2021 строк дії договору продовжено з 21.10.2021 по 21.04.2022.

Між АТ «АСВІО БАНК» та ОСОБА_1 21.10.2021 укладено додаткову угоду №1 до договору №360/4 від 23.04.2021, пунктом 1,2 якої сторони погодили продовжити до 21.04.2022 строк користування індивідуальним сейфом №350, що перебуває у користуванні клієнта згідно укладеного між ним та банком договору №360/4 від 23.04. 2021. У зв`язку з чим в день укладання цієї додаткової угоди клієнт вносить плату за новий строк користування сейфом з 21.10.2021 по 21.04.2022 у розмірі 1 592,50 грн, крім того ПДВ 318,50 грн, а всього 1 911 грн.

АТ «АСВІО БАНК» виконало свої зобов`язання згідно умов договору про користування індивідуальним сейфом та надало в користування клієнту індивідуальний сейф.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором про користування індивідуальним сейфом в частині оплати наданих послуг за користування сейфом після закінчення строку користування сейфом, а також зобов`язання щодо одержання майна та повернення ключів від наданого сейфу на адресу останньої, АТ «АСВІО БАНК» направило повідомлення від 24.03.2023 за вих. №839 з вимогою негайної сплати заборгованості за користування сейфом після закінчення строку оренди відповідно до п. 3.2.9. договору, яка станом на 24.03.2023 становила 3 412,50 грн.

Однак, вищезазначене повідомлення банку було проігноровано боржником та залишено без виконання. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 вимог АТ «АСВІО БАНК», які були викладені у повідомленнях від 24.03.2023 року за вих. № 839, банк здійснив примусове відкриття індивідуального банківського сейфу №350, що підтверджується актом про відкриття від 27.02.2024.

На підставі зазначеного, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «АСВІО БАНК» за договором станом на 20.12.2024 складає 9 936,50 грн, в тому числі: прострочена комісія - 7 108,50 грн ;- аварійне відкриття сейфу - 2 828,00 грн. На час звернення з цим позовом відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про користування індивідуальним сейфом, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «АСВІО БАНК».

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 травня 2025 року задоволено частково позов АТ «АСВІО БАНК».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «АСВІО БАНК» витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі представник АТ «АСВІО БАНК» не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в стягненні з відповідача судового збору в розмірі 3 028 грн.

Зазначає, що у зв`язку з відмовою в задоволенні позову суд першої інстанції, керуючись ст. 141 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність покладення судових витрат на позивача та відмовив банку в стягненні з ОСОБА_1 судового збору.

Вказує на те, що підставою для відмови судом першої інстанції в задоволені позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором про користування індивідуальним сейфом у сумі 9 936,50 гри було саме задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову до суду, а відтак відповідно до приписів ч. 3 ст. 142 ЦПК України, суд першої інстанції мав би присудити стягнення понесених позивачем судових витрат, зокрема судового збору, із відповідача на користь позивача.

Таким чином, викладені обставини свідчать про те, що судом першої інстанції при прийняті оскаржуваного рішення без всебічного, повного, об`єктивного розгляду всіх обставин справи було порушено норми процесуального права, а саме ст. 142 ЦПК України.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції щодо відмови в стягненні з ОСОБА_1 судового збору в сумі 3 028грн і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих витрат.

Представник ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, який судом прийнятий лише у частині заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у справі відповідачем було сплачено заборгованість, тому відсутні підстави у позивача для звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Щодо стягнення з відповідача сплаченого судового збору при поданні позову, то відповідно до чинного законодавства України у випадку закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, де відсутній предмет спору, сплачений судовий збір підлягає саме поверненню, а не стягненню з відповідача.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, ураховуючи таке.

Встановлено, що 23.04.2021 між АТ «АСВІО БАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір №360/4 про користування індивідуальним сейфом.

Відповідно до п. 1.1. та 1.2. договору банк надає, а клієнт приймає в тимчасове платне користування у відповідності з умовами цього договору індивідуальний сейф №350, що знаходиться в сховищі для індивідуальних сейфів банку, та комплект ключів до нього на строк з 23.04.2021по 21.10.2021 для зберігання клієнтом документів, грошових коштів та інших цінностей, який розташований в відділенні, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно заяви ОСОБА_1 від 23.04.2021 останньому надано у тимчасове користування сейф розміром 75*300*425 з вартістю оплати на добу грн. (в т.ч. ПДВ): - 18,00 грн (при користуванні від 7 до 90 днів): - 14,50 грн (при користуванні від 91 до 180 днів); - 10,50 грн (при користуванні від 181 до 366 днів).

У подальшому за його заявою від 21.10.2021 строк дії договору продовжено з 21.10.2021 по 21.04.2022. Між АТ «АСВІО БАНК» та ОСОБА_1 21.10.2021 було укладено додаткову угоду №1 до договору №360/4 про користування індивідуальним сейфом від 23.04.2021, відповідно до пунктів 1, 2 якої сторони погодили продовжити до 21.04.2022 строк користування індивідуальним сейфом №350. У зв`язку з чим в день укладання цієї додаткової угоди клієнт вносить плату за новий строк користування сейфом з 21.10.2021 по 21.042022, яка згідно діючих тарифів банку складає 1 592,50 грн, крім того ПДВ 318,50 грн, а всього 1 911 грн.

АТ «АСВІО БАНК» виконало свої зобов`язання згідно умов договору та надало в користування клієнту індивідуальний сейф. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором в частині оплати наданих послуг за користування сейфом після закінчення строку користування ним, а також зобов`язання щодо одержання майна та повернення ключів від наданого сейфу на адресу останньої, АТ «АСВІО БАНК» направило повідомлення від 24.03.2023 за вих. №839 з вимогою негайної сплати заборгованості за користування сейфом після закінчення строку оренди відповідно до п. 3.2.9. договору, яка станом на 24.03.2023 становила 3 412,50 грн.

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «АСВІО БАНК» за договором про користування індивідуальним сейфом станом на 20.12.2024 становить 9 936,50 грн, в тому числі: прострочена комісія - 7 108,50 грн; - аварійне відкриття сейфу 2 828 грн.

Відповідно до платіжної інструкції0.0..1 та платіжної інструкції 0.0..1 від 20.02.2025, заборгованість за договором №360/4 про користування індивідуальним банківським сейфом від 23.04.2021 року на загальну суму 9 936,50 грн відповідачем ОСОБА_1 повністю сплачена.

За приписами статей 526, 525, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення, суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ «АСВІО БАНК», суд першої інстанції вказав, що на час ухвалення рішення у цій справі відповідач виконав зобов`язання за договором №360/4 про користування індивідуальним банківським сейфом від 23.04.2021 та сплатив заборгованість перед позивачем у повному обсязі, тому дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Доводи апелянта, що суд першої інстанції мав би стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на оплату судового збору, є необґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина 3 статті 142 ЦПК України визначає, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Представник позивача у заяві від 21 лютого 2025 року зазначив, що відповідачем після відкриття судом провадження було проведено часткове погашення заборгованості за договором №360/4 про користування індивідуальним сейфом від 23 квітня 2021 року у сумі 9 936,50 грн.

Виконання відповідачем зобов`язання за договором про користування індивідуальним банківським сейфом від 23.04.2021 та сплати заборгованості у повному обсязі не є задоволенням чи частковим задоволенням позову. Оскільки відповідач може лише визнати вимогу позивача повністю або частково, але задовольнити таку вимогу відповідач не може. Тому вчинення дій відповідачем перед позивачем щодо сплати заборгованості до винесення рішення суду першої інстанції не є повним чи частковим задоволенням позову.

Таким чином, відповідно до встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити.

Рішення суду першої інстанції оскаржується апелянтом тільки в частині відмови в стягненні судового збору в розмірі 3 028 грн. Сторони рішення суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором та стягнення витрат на правову допомогу в цій справі не оскаржують, тому воно в цій частині не є предметом апеляційного перегляду.

Оскільки судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову і в стягненні судового збору, оскільки відповідно до вимог ст.141 ЦПК України такі витрати покладаються на позивача.

За таких обставин, колегія апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для покладення обов`язку на сторону відповідача по відшкодуванню судового збору та скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні судового збору з відповідача.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Також апеляційним судом не вирішується питання про розподіл судових витрат сторін у випадках, коли в апеляційній інстанції вирішується апеляційна скарга щодо правильності винесеного судом першої інстанції рішення в частині стягнення судових витрат (судового збору, витрат на правову допомогу).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника АТ «АСВІО БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 липня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук В.М. Луганська