Справа № 604/615/25
Провадження № 2/604/356/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року cел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сіянка В.М.,

за участю секретаря Феньо О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в с-щі Підволочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя, -

у с т а н о в и в :

27 травня 2025 року до Підволочиського районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що з 21 жовтня 2004 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, який розірвано рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01 травня 2023 року у справі №604/393/23. Під час шлюбу, подружжям було набуто майно, а саме:було придбано за Договором купівлі - продажу серії ВКТ № 294768 від 24 вересня 2008 року житловий будинок з надвірними будівлями під номером АДРЕСА_1 загальною площею 109, кв.м,. жилою площею 70 ,3 кв.м, що знаходився на неприватизованій земельній ділянці.

За твердженням позивача в подальшому, під час перебування у шлюбі, сторони виготовили технічну документацію на земельні ділянки: за адресою АДРЕСА_1 , а саме площею 0,25 га, кадастровий номер :02:001:0473- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель га споруд, та площею 0.1857 га кадастровий номер :02:001:0474 для ведення особистого селянського господарства. Позивач вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю сторін, частки яких у власності рівні по , з урахуванням зазначеного просить суд поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за кожним із подружжя частки житлового будинку з надвірними будівлями та частки земельних ділянок в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 11 червня 2025року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя; постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Позивач та представник позивачки адвокат Драус О.О. у судове засідання не з`явились, однак подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі. Позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 на електронну адресу суду надіслала заяву, за змістом якої позовні вимоги визнала повністю, а також просила здійснювати розгляд справу без її участі.

Частини 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За змістомч.3ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2004 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 ( шлюбне ОСОБА_2 ) було зареєстровано шлюб, про що свідчить відповідний запис у паспорті позивача.

В подальшому рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01 травня 2023 року у справі №604/393/23 зареєстрований 21.10.2004 шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було розірвано.

Матеріали справи свідчать, що перебуваючи у шлюбі сторони 24 вересня 2008 року придбали за Договором купівлі - продажу житлового будинку серії ВКТ № 294768 укладеним між ОСОБА_4 (Продавець) та ОСОБА_2 ( Покупець) житловий будинок з надвірними будівлями під номером АДРЕСА_2 загальною площею 109, кв.м,. жилою площею 70 ,3 кв.м, що знаходився на неприватизованій земельній ділянці

Поряд з цим умовами вказаного договору передбачено, що «Придбання за цим договором вчиняється за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_2 ОСОБА_1 » справжність підпису якого на заяві засвідчено приватним нотаріусом Підволочиського нотаріального округу Матійчик А.В, 24 вересня 2008 року реєстру №2089.

Цей договір серії ВКТ № 294768 від 24.09.2008 посвідчено приватним нотаріусом Підволочиського нотаріального округу Матійчик А.В, зареєстровано в реєстрі за № 2090.

Зазначений правочин зареєстровано в Державному реєстрі правочинів реєстраційний номер 3153647 від 24.09.2008.

Позивачем надано копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Серія ССМ №774532 від 25.09.2008 власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою : АДРЕСА_1 визначено - ОСОБА_2 , форма власності приватна, частка -1/1.

Згідно технічного паспорту на даний житловий будинок індивідуального житлового фонду, який виготовлений 25 вересня 2008 року Підволочиським районним бюро технічної інвентаризації Тернопільської області, домоволодіння ОСОБА_2 складається з житлових кімнат у кількості -4; загальна площа приміщені 109,0 кв.м., житловою площею 70,3 кв.м., допоміжна -29,4 кв.м; підвал 9,3 кв.м., прибудова площею -25,70кв.м, підвал площею 15,2 кв.м, хлів площею 56,6 кв.м., підвал площею 13.1 кв.м.

Як свідчать матеріали справи, в подальшому, під час перебування у шлюбі, сторони виготовили технічну документацію на земельні ділянки: за адресою АДРЕСА_1 - площею 0,25 га, кадастровий номер :02:001:0473, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, а також на земельну ділянку площею 0,1857 га, кадастровий номер :02:001:0474 цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

Позивачем надано копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.05.2013 року щодо зазначених земельних ділянок та копії свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що відповідно до інформації отриманої 16.07.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наданої на запит суду :

-власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою : АДРЕСА_1 є - ОСОБА_2 , форма власності приватна, частка -1/1 ( відповідь №1574332 від 16.07.2025);

-власником земельної ділянки, цільове призначення -для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, кадастровий номер :02:001:0473, площею 0,25 га -є ОСОБА_2 , форма власності приватна, частка -1/1 (відповідь №1574370 від 16.07.2025);

-власником земельної ділянки, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:001:0474, площею 1,1857 га -є ОСОБА_2 , форма власності приватна, частка -1/1 (відповідь №1574386 від 16.07.2025);

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (стаття 3 ЦПК України).

За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Положеннями ст.ст.12,81,82 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України).

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (постанова Верховного Суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц).

Відповідно до ст. 655ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

Частиною третьою статті 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отож, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6843 цс 17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17ц.

Судом встановлено, що право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та на земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 набуто ОСОБА_2 в період перебування в шлюбі із позивачем, отже таке майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує з частиною четвертою статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до частини другої статті 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо один із подружжя уклав договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц.

У постанові Верховного Суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 зроблено висновок, що «наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність».

Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (постанова Верховного Суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України) (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2023 року в справі № 648/3137/15-ц).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24 вересня 2008 року сторони придбали за Договором купівлі - продажу житлового будинку серії ВКТ № 294768, зі згоди ОСОБА_1 , про що зазначено у вказаному договорі, тобто право власності на житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою : АДРЕСА_1 , та земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 , придбані сторонами у період шлюбу за згодою позивача ОСОБА_1 , і відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на це майно, оскільки відповідач визнав позов про що подав письмову заяву.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою : АДРЕСА_1 ,: та земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 , є спільним сумісним майном подружжя і ОСОБА_1 належить ідеальна частка у цьому нерухомому майні.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оскільки подружжя не домовилося про порядок поділу спільного майна, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна подружжя є обґрунтованими та підлягають задоволенню, шляхом визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на зазначене вище нерухоме майно по частині за кожним у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Щодо стягнення судових витрат, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 9084,00грн, квитанція до платіжної інструкції на переказ готівкою №46 від 29.02.2025.

За вказаних обставин, зважаючи на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, слід з відповідача на користь позивача стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та 50 відсотків судового збору повернути позивачу з державного бюджету.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 83, 206, 258268, 273, 352355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя - задовольнити повністю.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:

1.Визнати за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , в порядку поділу майна подружжя право власності на:

-1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 109, кв.м., жилою площею 70 ,3 кв. м.

-1/2 частку земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 площею 0,25 га , кадастровий номер :02:001:0473, цільове призначення -для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд

- 1/2 частку земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 площею 0,1857 га кадастровий номер :02:001:0474 - для ведення особистого селянського господарства.

2.Визнати за ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 , в порядку поділу майна подружжя право власності на:

-1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 109, кв.м., жилою площею 70 .3 кв.м.;

-1/2 частку земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, кадастровий номер :02:001:0473 цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

-1/2 частку земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 площею 0,1857 га кадастровий номер :02:001:0474 для ведення особистого селянського господарства.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,) в рахунок відшкодування судового збору 4542,00 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві ) гривні 00 копійок.

Повернути ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,) з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, сплачений згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ №46 від 29.04.2025 у філії Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір у розмірі 4542,00 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві ) гривні 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення проголошено 18 липня 2025 року.

Суддя В.М. Сіянко