Справа № 346/6536/24
Провадження № 22-ц/4808/784/25
Головуючий у 1 інстанції Сольський В. В.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Баркова В. М., Максюти І.О.

секретаря Шемрай Н.Б.

за участю апелянта ОСОБА_1

представника апелянта адвоката Гринів Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у ОСОБА_1 на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Сольського В. В. в місті Коломиї, у справіза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради, про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, в якому у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя між ними не склалося у зв`язку з чим рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 березня 2024 року шлюб між ними було розірвано, а місце проживання малолітньої дочки визначено з ним.

Вказував, що він самостійно займається вихованням дитини, її навчанням, матеріальним забезпеченням, створенням належних умов для проживання, росту та розвитку.

Водночас мати дитини свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, не спілкується з донькою та не бере участі у її житті, вихованні, утриманні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо. Жодних перешкод у спілкуванні матері з донькою він не вчиняв, навпаки неодноразово намагався пояснити відповідачці необхідність участі матері в житті дитини, однак його пояснення відповідачка ігнорувала та на час звернення ним до суду із цим позовом повністю обірвала зв`язок як з ним, так і з їх спільною донькою.

Враховуючи наведене, позивач просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3 .

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність покращення ставлення до виховання дитини.

Покладено на орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків відносно дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, а також того, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення батьківських прав та відсутність доказів свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дочки, виснував, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не відповідатиме інтересам дитини. Водночас, суд уважав за необхідне попередити відповідачку про необхідність належного ставлення до виховання дочки ОСОБА_3 , оскільки її участь у розвитку і вихованні дитини є недостатньою, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням останньою своїх батьківських обов`язків.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

ОСОБА_4 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом всіх обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поданим ним доказам, які підтверджують факт свідомого невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків. Крім того, зазначає, що з метою захисту прав своєї доньки він звернувся до Органу опіки та піклування Печеніжинської селищної ради із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_3 . Орган опіки та піклування повно та всебічно дослідив всі матеріали справи та виніс законне і обґрунтоване рішення про доцільність позбавлення відповідачку батьківських прав, однак суд першої інстанції помилково уважав такий висновок необґрунтованим. Також суд першої інстанції взагалі не надав оцінки висновку за результатами психологічного обстеження доньки, яким підтверджується, що найбільш значимим та емоційно близьким дитині є саме він, а стосунки з мамою ОСОБА_5 у доньки холодні та далекі.

Апелянт звертає увагу суду на те, що відповідно до Витягу з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного йому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на період мобілізації та на воєнний час, тобто метою подання позову про позбавлення батьківських прав було не уникнення мобілізації, а саме злісне невиконання відповідачкою батьківських обов`язків щодо дитини.

Зважаючи на викладене, апелянт просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Позиція інших учасників справи

Учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Гринів Я. В. підтримали вимоги апеляційної скарги, просили таку задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася. Була повідомлена судом про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Представники третіх осіб: Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради та Служби у справах дітей Пеніжинської селищної ради у судове засідання не з`явилися, були повідомлені судом про дату, часу та місце розгляду справи, шляхом надсилання судової повістки до їх електронних кабінетів.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2024 року, шлюб між сторонами розірвано, та визначено місце проживання малолітньої дитини з батьком (а.с. 17-20).

Згідно із актом обстеження матеріально-побутових умов № 106 від 08 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає разом із малолітньою дочкою ОСОБА_3 . Батько створив всі належні умови для проживання, навчання, духовного та фізичного розвитку дитини (а.с. 21).

Згідно із актом обстеження матеріально-побутових умов № 26 від 25 березня 2025 року, ОСОБА_1 спільно проживає зі своєю малолітньою дочкою ОСОБА_3 . Мати дитини на час обстеження була відсутня та зі слів дитини тривалий час не проживає з нею (а.с. 132).

Відповідно до довідки лікаря КНП Коломийської міської ради «Коломийський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 02 жовтня 2024 року № 271, виключно ОСОБА_1 звертався стосовно профілактичних оглядів, захворювань дитини ОСОБА_3 (а.с. 23).

Згідно із довідкою директора Коломийського ліцею «Коломийська гімназія імені Михайла Грушевського» від 08 жовтня 2024 року № 353/02-417, малолітня ОСОБА_3 , є ученицею 5 класу, регулярно відвідує заняття у школі. Дитину до школи приводить і забирає батько (інколи бабуся). Батько підтримує цікавиться навчанням доньки, спілкується з вчителями, відвідує батьківські збори. Дитина завжди охайна та доглянута. Мати дитини контакту із школою не підтримує, із вчителями не спілкується протягом терміну навчання дитини у закладі (з 02 вересня 2024 року по 08 жовтня 2024 року) (а.с. 24).

Відповідно до довідки, виданої Печеніжинською селищною радою від 02 жовтня 2024 року № 719, на утриманні та вихованні ОСОБА_1 перебуває дочка ОСОБА_3 згідно із рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2024 року (справа № 346/5127/23) (а.с. 25).

Печеніжинською селищною радою 04 жовтня 2024 року видано характеристику ОСОБА_1 , згідно із якою зауважень з боку селищної ради ОСОБА_1 за час роботи у Рунгурському старостинському окрузі Печеніжинської селищної ради не мав. Відноситься з повагою до мешканців, користується авторитетом серед жителів села Рунгури. Скарги від жителів територіальної громади в селищну раду на нього не поступали (а.с. 26).

Згідно із висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради від 26 листопада 2024 року № 295, виконавчий комітет Печеніжинської селищної ради як первинний орган опіки та піклування не заперечує щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3 (а.с. 30-31).

Згідно із інформацією, наданою Адміністрацією Державної прикордонної служби України, ОСОБА_2 за період з 01 січня 2022 року по 26 грудня 2024 року неодноразово перетинала державний кордон України, востаннє виїхала за межі України 22 листопада 2024 року, перетнувши пункт пропуску Порубне (а.с. 47).

Згідно із висновком за результатами психологічного обстеження малолітньої ОСОБА_3 , підготовленим психологом ОСОБА_7 , своєю сім`єю дитина вважає батька ОСОБА_8 , себе і маму ОСОБА_5 . Першою, значимою та емоційно близькою людиною для дівчинки є тато ОСОБА_8 . Маму малює віддалено, бар`єри між собою і мамою. Мама ймовірно має значно менший вплив на розвиток та виховання дитини або не приймає участі. Джерелом постійної підтримки дитини є тато, бабуся, добрі стосунки з однолітками та друзями. Тато відгукується на всі потреби доньки, проявляє любов та турботу (а.с. 133-135).

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У статті 18 цієї Конвенції визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, зокрема, того, що позивач не надав достатніх, належних і допустимих доказів, які свідчили б про наявність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, а також з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Крім того, суд обґрунтовано, відповідно до приписів частини шостої статті 19 СК України, не погодився з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки, оскільки він не містить переконливих фактів щодо необхідності застосування до матері такого заходу впливу, з огляду на те, що у ньому відсутні відомості щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Крім того, висновок не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дитини та необхідності у такий спосіб захисту її прав.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, не можуть бути прийняті до уваги.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою висновок за результатами психологічного обстеження доньки, яким підтверджується, що найбільш значимим та емоційно близьким дитині є саме батько, а стосунки з мамою ОСОБА_5 у доньки холодні та далекі, колегія суддів уважає необґрунтованим, оскільки такі обставини не є безумовною підставою для задоволення позову. Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність попередження відповідачки про зміну ставлення до виконання батьківських обов`язків у зв`язку з недостатньою її участю у житті дитини та покладення на орган опіки та піклування контролю за виконанням нею батьківських обов`язків.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що йому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на період мобілізації та на воєнний час, тобто метою подання позову про позбавлення батьківських прав було не уникнення мобілізації, а саме злісне невиконання відповідачкою батьківських обов`язків щодо дитини, так як докази на підтвердження свідомого нехтування відповідачкою своїми обов`язками у матеріалах справи відсутні.

Крім того, неспростовним залишився факт, що відповідачка намагається підтримувати спілкування з дитиною та бажає забрати її до себе. Зокрема, як встановлено з наявного у справі рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 березня 2024 року у справі № 346/5127/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, зі встановлених судом пояснень позивача вбачається, що «..на теперішній час дружина перебуває за кордоном та має намір забрати до себе їхню спільну дочку, проти чого він заперечує, оскільки дівчинка постійно проживає з ним, він турбується про неї та виконує всі обов`язки щодо виховання, навчання та утримання».

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм надано правильну правову оцінку, рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 липня 2025 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин

Судді: В. М. Барков

І.О.Максюта