ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1333/25
Провадження № 2/362/1814/25
У Х В А Л А

"01" липня 2025 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без фіксування технічними засобами в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України в м. Василькові Київської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений 17.03.2006 року між ним та ОСОБА_1 , який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 132.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.03.2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 23).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання строку на примирення, відмовлено.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про витребування доказів, відмовлено. Витребувано у сторін оригінал свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 17.03.2006 року.

06.06.2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів шляхом витребування у Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) інформацію стосовно перетину Державного кордону України громадянином України ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з серпня 2022 року та по день надання відповіді, із зазначенням відомостей про пункт перетину, країну слідування, дату перетину та дату повернення в Україну. Вказуючи на те, що подання даної заяви зумовлене тим, що позивачем подано низку заяв та клопотань, у яких міститься твердження про те, що спільне життя між сторонами фактично припинене майже рік тому. Однак, вказані позивачем твердження не відповідають дійсності. Позивач приїздив до відповідачки у країну її фактичного проживання, вони мали спільні права та обов`язки та стосунки між ними мали всі ознаки сім`ї. Вважаємо, що для підтвердження зазначеного необхідним є витребування з Державної прикордонної служби України інформації стосовно перетину Державного кордону України громадянином України ОСОБА_2 з серпня 2022 року та по день надання відповіді, із зазначенням відомостей про пункт перетину, країну слідування, дату перетину та дату повернення. Вважаємо, що витребування цієї інформації є необхідним при розгляді цієї справи задля встановлення тієї обставини, що твердження позивача про припинення спільного життя не відповідає дійсності. Так, на адресу Державної прикордонної служби України було направлено адвокатський запит, у відповідності до якого сторона відповідача намагалася самостійно в досудовому порядку отримати зазначену інформацію. Однак, у наданні інформації було відмовлено, посилаючись на те, що вказана інформація є інформацією з обмеженим доступом та може бути надана за вимогою суду. З викладеного вбачається, що у відповідача є складнощі у наданні доказів у справи, з огляду на що просимо суд забезпечити ці докази.

26.06.2025 року ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подав заперечення на заяву прозабезпечення доказів, вказуючи на те, що перетин кордону не є доказом спільного життя. Факт мого короткочасного перебування на території Польщі жодним чином не підтверджує наявності шлюбних стосунків між сторонами. У зв`язку із введеним воєнним станом в Україні, тут не працюють аеропорти, тому він користується аеропортами інших країн, в тому числі й Польщі, прямуючи до Іспанії під час відпустки. На підтвердження того, що його короткостроковий транзит через Польщу не мав жодного стосунку до відповідачем, долучаю копії електронних квитків за маршрутом Україна-Іспанія через Польщу та в зворотному напрямку через Польщу та Угорщину. Це підтверджує, що він не перебував у Польщі з метою спільного проживання, відпочинку чи зустрічі з відповідачкою, а лише проїздом по дорозі до/з Іспанії. Відповідачка не надала жодних об`єктивних доказів на підтвердження існування сімейних стосунків: спільних витрат, спільного проживання, сімейного побуту, наявності емоційного зв`язку тощо. Усі стосунки між сторонами фактично припинені з літа 2024 року, що підтверджується низкою поданих документів та доказів у справі. Подання заяви про забезпечення доказів у даному контексті є спробою зловживання процесуальними правами, має на меті штучно затягнути розгляд справи та створити уявну підставу для призначення строку на примирення, тоді як об`єктивних ознак подружнього життя між сторонами давно немає. Витребувана інформація жодним чином не доводить наявності або відсутності сімейного життя, а є лише технічними даними про перетин кордону. Це не є релевантним доказом у справі про розірвання шлюбу. Факт перетину кордону жодним чином не свідчить про подружнє життя, не є спростуванням моїх заяв і є лише спробою штучного створення протилежної картини.

Вивчивши матеріали справи, заву про забезпечення доказів, заперечення, суд приходить до таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1, 5 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частинами 1-2 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обов`язок доказування і подання доказів визначено статтею 81 ЦПК України.

Зокрема, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини 1, 5-7 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частин 1-2 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

За змістом норм ч.ч.1-3 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Згідно вимог п.п. 4,5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Забезпечення доказів це оперативне закріплення у встановленому цивільним процесуальним законом порядку відомостей про факти, яке вчиняється суддею з метою використання їх як доказів при розгляді та вирішенні цивільних справ у суді. Забезпечення доказів у жодному випадку не можна ототожнювати із їх дослідженням або оцінкою. Єдина мета забезпечення доказів це їх фіксація для забезпечення можливості їх дослідження та оцінки при подальшому розгляді справи.

Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкодженні, витратити свою доказову цінність тощо).

Системний аналіз норм статей 116 та 117 ЦПК України дає підстави вважати, що необхідність забезпечення доказів виникає, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній 26.11.2019 у справі №401/1824/17.

Проте, в порушення вимог ЦПК України, заявником у своїй заяві про забезпечення доказів не наведено жодного об`єктивного факту на підтвердження необхідності забезпечення доказів шляхом витребування у Державної прикордонної служби України інформацію стосовно перетину Державного кордону України громадянином України ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається, зокрема, докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні та обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів згодом або засіб доказування може бути втрачений.

Отже, процесуальним порядком та механізмом забезпечення доказів передбачено, що суд (суддя) розглядаючи заяву про забезпечення доказів, має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність, тощо).

Крім того, основною складовою обґрунтованості заяви про забезпечення доказів є необхідна доведеність обставин, що існують достатні підстави вважати, що такі докази будуть втрачені в подальшому.

Аналогічний висновок зроблено в ухвалі Верховного Суду від 02.05.2019 року під час розгляду справи №3д/9901/2/19.

Враховуючи, що заява не містить належного обґрунтування наявності реальних ризиків чи загроз того, що докази, про забезпечення яких порушує питання відповідачка можуть бути втрачені або їх збирання або подання стане згодом неможливим чи утрудненим, суд не має правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів.

Керуючись статтями 116, 117, 118, 260, 261, 354 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко