Справа № 569/4240/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О.В.,

за участі секретаря судового засідання Янка М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за первісним позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради

про визначення місця проживання дітей,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради,

про визначення місця проживання дітей,

В засіданні приймали участь:

позивач: ОСОБА_3 ;

представник позивача: О. Бойчук

відповідач: ОСОБА_4 ;

представник відповідача: ОСОБА_5 ;

представник третьої особи: Н. мазанович

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - орган опіки і піклування в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що 29 серпня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, від шлюбу сторони мають спільних дітей: доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок погіршення відносин в родині шлюб між сторонами було розірвано згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 травня 2016 року у справі № 569/16151/16-ц.

Питання визначення місця проживання дітей судом не вирішувалось, оскільки між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленостей, діти залишились проживати з матір`ю, а позивач забезпечував їх усім необхідним. Відповідач з дітьми до недавнього часу проживала у квартирі, що належить сторонам на праві спільної часткової власності, позивач проживав окремо у найманій квартирі. Однак, згодом відповідач переїхала з дітьми на постійне місце проживання до свого цивільного чоловіка - ОСОБА_8 . Адаптація до проживання у новій родині та у новій сім`ї (у відповідача з її цивільним чоловіком народилось двоє дітей), стала випробуванням для дітей позивача, оскільки стосунки з вітчимом у дітей не склались. Цивільний чоловік відповідача постійно проявляє агресію, як до неї, так і до спільних з позивачем дітей. Однак, незважаючи на це відповідач не захищає інтереси спільних з позивачем дітей, а навпаки, приймає сторону свого цивільного чоловіка.

Конфліктна ситуація цивільного чоловіка відповідача з дітьми від першого шлюбу дійшла до того, що 14.01.2024 цивільний чоловік відповідача став ініціатором переселення старшої доньки сторін до позивача і відповідач навіть не заперечувала проти цього. До переїзду доньки позивач жив сам та винаймав однокімнатну квартиру, однак, розуміючи що донька повинна мати особистий простір, він був вимушений винайняти більшу квартиру, відтак позивач з донькою переїхали у квартиру, що має три кімнати, де наразі у доньки є своя кімната. Як вбачається з акту обстеження, позивач створив усі належні умови для комфортного проживання та розвитку дітей, в квартирі для них є окремі кімнати в яких є місця для сну, робоча зона та шафи для зберігання речей. Спільний син позивача та відповідача також виявляє бажання жити з батьком, однак, відповідачем чиняться перешкоди у зміні місця проживання спільної з позивачем молодшої дитини. Позивач зазначає, що відповідач свідомо принижує авторитет батька в очах дітей, намагається відгородити дітей від нього. Просить визначити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним.

Ухвалою суду від 04.03.2024 у вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

18 квітня 2024 року відповідач ОСОБА_2 подала до Рівненського міського суду Рівненської області зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що згідно рішенням Рівненського міського Рівненської області від 30 травня 2016 року у справі № 569/16151/15-ц шлюб між сторонами був розірваний. Після розірвання шлюбу утриманням та вихованням дітей займалася вона участь батька полягала лише у сплаті аліментів. ОСОБА_1 не цікавився ні навчанням, ні вихованням, ні дозвіллям дітей. Вона ніколи не чинила перешкод у спілкуванні батька з дітьми, навпаки прагнула щоб діти не втрачали контакт з батьком, бо вважає, що дітям вважливо підтримувати зв`язок з обома батьками. Натомість, коли вона просила ОСОБА_1 забирати дітей із садочка, а згодом зі школи чи супроводити на гуртки, брати дітей на вихідні до себе, він жалівся на постійну зайнятість на роботі і відмовляв їй у цьому. Згодом у неї з`явився інший чоловік, який став піклуватися про неї та про її дітей. Фактично з 2019 року дітьми разом з нею опікується її теперішній чоловік. У 2021 році вона з дітьми і чоловіком переїхали жити до будинку за межі міста Рівне, в с.Великий Житин, Рівненського району. У тому ж 2021 році у неї народилася спільна з теперішнім чоловіком дитина. Вітчим відвозив і забирав дітей зі школи, водив на гуртки, а відповідач з дітьми не допомагав. ОСОБА_1 був проти, щоб діти відвідували якісь заняття крім школи. У 2022 році у неї народилася ще одна дитина і за другою дитиною вона пішла у декретну відпустку у якій перебуває до дня звернення до суду з даним зустрічним позовом. Після народження у неї другої дитини, відповідач став зрідка забирати їхніх спільних дітей до себе у вихідні дні. Останнім часом при таких побаченнях відповідач став налаштовувати дітей проти неї та вітчима. Особливо під вплив попадала 12-річна донька. У зв`язку з таким негативним налаштуванням доньки проти своєї матері та вітчима у січні 2024 року і виник конфлікт, що призвів до переїзду доньки до свого батька.

Наприкінці лютого 2024 року вона повідомила ОСОБА_1 що 3 березня 2024 року буде їхати в Німеччину на лікування та операцію на два тижні і попросила його на цей час забрати сина до себе. Відповідач погодився, однак, після її повернення із закордону він відмовився їй повертати дітей, більше того, він змінив житло і не повідомив їй куди перевіз дітей. Вказує, що ОСОБА_1 чинить психологічний тиск на дітей, заборонив їм казати, куди вони переїхали з батьком, забороняє їм їхати до неї додому. Вона хотіла забрати дітей до себе, але діти бояться батька, що він скаже на це. Наразі вона зустрічається з дітьми, лиш коли їх батько на роботі і у тих місцях, які визначають діти. Коли діти жили з нею вони були завжди доглянуті, нагодовані, радісні, гарно вчилися у школі, вона забезпечувала їх всім необхідним. Вона і зараз їх забезпечує, продовжує надсилати для них гроші на їх потреби, натомість відповідач з поданням позову припинив сплачувати аліменти, хоча рішення про стягнення аліментів та виконавче провадження є чинними на сьогодні. Просить визначити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю.

Ухвалою суду від 08.05.2024 зустрічний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дітей, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дітей, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

11 листопада 2024 року на адресу суду надійшов висновок Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо первісного позову, у якому вказано, що за результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, місце проживання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доцільно визначити з батьком - ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 02.12.2024 підготовче провадження у справі за первісним позовом та за зустрічним позовом закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 03.03.2025 зобов`язано позивача забезпечити можливість участі дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час розгляду справи для заслуховування їхньої думки та побажання з приводу місця проживання. Також залучено до участі у справі психолога Управління освіти Рівненського міськвиконкому.

Ухвалою суду від 03.03.2025 заяву представника відповідача про виклик свідка задоволено, викликано для допиту в якості свідка ОСОБА_10 : АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 26.06.2025 зобов`язано позивача повторно забезпечити можливість участі дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час розгляду справи для заслуховування їхньої думки та побажання з приводу місця проживання. Залучено до участі у справі психолога Управління освіти Рівненського міськвиконкому.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дав показання,що добре ставився до дітей відповідача, відвозив і забирав їх зі школи, водив на гуртки.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник підтримали позовні вимоги та у задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

Відповідач та її представник просили відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити вимоги зустрічного позову.

Представник третьої особи підтримала висновок органу опіки та просила прийняти рішення в інтересах дітей.

Заслухавши пояснення учасників справи та їхніх представників, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Рівненського міського Рівненської області від 30 травня 2016 року у справі № 569/16151/15-ц шлюб між сторонами розірвано

Згідно акту обстеження умов проживання від 09.02.2024 та акту обстеження умов проживання від 12.03.2024, складених Службою у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, позивач та його донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а згодом і син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира має три житлові кімнати, кухню, коридор, ванну, санвузол, квартира з усіма комунальними вигодами, кімнати мебльовані, наявна необхідна побутова техніка, створені належні умови для проживання. Для дітей є окремі кімнати, в яких є місце для сну, робоча зона, шафа для зберігання речей, створені належні умови для проживання, виховання і розвитку дітей.

Згідно довідки від 15.04.24 № 392/01-15, виданої КП "Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр імені Віктора Поліщука" Рівненської обласної ради, відповідач ОСОБА_2 працює в даній установі на посаді сестри медичної амбулаторно-поліклінічного відділення, на час видачі довідки перебуває у відпустці для догляду за дитиною до 3-х років з 17.11.2023 по 06.05.2025.

Відповідно до довідки № 17 від 15.04.2024, виданої Рівненським міським палацом дітей та молоді, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчається в профільній Школі сучасної хореографії Рівненського ПДМ з 2020 року.

Згідно довідки № 25 від 15.04.2024, виданої КЗ "Міський будинок культури", ОСОБА_6 є учасницею зразкового аматорського естрадного хору " ІНФОРМАЦІЯ_5 ".

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 14.02.2025, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб 14.02.2025, ОСОБА_9 змінила прізвище на " ОСОБА_12 ".

Відповідно до характеристики від 08.05.2024 № 11/13-15/24, виданої Шпанівською сільською радою Рівненського району Рівненської області, відповідач проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 зі співмешканцем ОСОБА_8 та дітьми. За період проживання на території заяв, скарг і повідомлень на ОСОБА_2 не надходило.

Відповідно до характеристики від 08.05.2024 № 11/13-15/24, виданої Шпанівською сільською радою Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_8 , 1978 р.н., проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 зі співмешканкою ОСОБА_13 та дітьми. За період проживання на території заяв, скарг і повідомлень на нього не надходило.

Згідно з висновком Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо первісного позову вказано, що за результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, місце проживання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доцільно визначити з батьком - ОСОБА_1 .

Як стверджується постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 25.03.2024 у справі №570/1085/24, ОСОБА_8 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, зокрема, за те, що 18 лютого 2024 року о 12 годині 30 хвилин ОСОБА_8 за місцем свого проживання по АДРЕСА_3 вчинив сварку зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_9 , в ході якої виражався в її адресу нецензурною лайкою, образливими словами, чим вчинив відносно неї психологічний та моральний тиск, чим міг завдати шкоди психічному та моральному здоров`ю потерпілої.

Згідно листа з Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області від 28.02.2024 № 74НЗ/200/01-2024, ОСОБА_2 зверталась 01.01.2024 до поліції відносно неправомірних дій її співмешканця по факту нанесення останнім для заявниці тілесних ушкоджень.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), § 90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, § 102).

Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

Відповідно до статті 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року, дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловлювати свою думку під час розгляду справи, що стосується її.

Суд під час розгляду справи вирішив з`ясувати думку дітей, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо визначення їхнього місця проживання.

ОСОБА_6 повідомила, що в неї більш довірливі відносини з батьком, протягом останнього часу він дбає про неї з братом, забезпечує усім необхідним. З матір`ю останнім часом вона не може спілкуватись на всі теми, лиш в загальному. Батько більше дослухається до її бажань щодо розвитку, знає про її захоплення, сприяє їх реалізації. Вона не хоче жити з матір`ю та вітчимом, їй краще наразі з батьком.

ОСОБА_7 повідомив, що йому також ліпше жити з батьком, батько не заставляє його ходити на танці, бере до уваги його інтереси.

Під час опитування дітей, яке відбувалося двічі, судом встановлено, що обоє дітей емоційно прив`язані до батька, дослухаються до його думки, хочуть проживати разом з ним. Батько не забороняє бачитися з мамою. Діти повідомили про своє усвідомлене бажання проживати з батьком.

Суд зазначає, що вік і рівень розвитку обох дітей дозволяють для них усвідомлено висловити свою думку стосовно питання визначення місця проживання. Діти в судовому засіданні повідомили, що рівнозначно люблять як батька, так і матір, однак проживати хочуть саме з батьком.

Судом встановлено, що позивач не чинить відповідачу будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з дітьми, а також у їхньому вихованні, доказів протилежного матеріали справи не містять

Під час вирішення спору, судом враховується, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам обох дітей.

Також необхідно зазначити, що вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.

Як було встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 з чоловіком ОСОБА_8 та дітьми. ОСОБА_8 в 2024 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. При цьому, відповідач ОСОБА_2 зверталась 01.01.2024 до поліції відносно неправомірних дій її співмешканця по факту нанесення останнім для заявниці тілесних ушкоджень.

На переконання суду проживання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із матір`ю та її теперішнім чоловіком ОСОБА_8 не може слугувати позитивним прикладом для дітей та не відповідатиме якнайкращим їхнім інтересам, а також не буде забезпечувати їхній розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Під час вирішення спору, суд також керується установленими та тривалими зв`язками батька з дітьми, з огляду на те, що вони тривалий час проживають разом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні та оцінені на предмет їх належності, допустимості та достовірності, суд приходить до висновку про обґрунтованість первісних позовних вимог про зміну місця проживання малолітнього сина з батьком і їх повного задоволення, та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Крім того, інші доводи ОСОБА_2 , викладені у зустрічній позовній заяві не спростовують висновків суду про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для задоволення первісного позову.

Також суд звертає увагу, що беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, суд вважає, що визначаючи місце проживання малолітніх дітей сторін у цій справі з батьком, дійшов висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дітей, сприятиме їхньому повноцінному вихованню та розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

При цьому, судом враховується, що матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їхнього розвитку, незалежно від того, з ким діти будуть проживати.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ..

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дітей - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 );

відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 );

третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, м.Рівне вул.Поштова 2, 33000, ).

Повне судове рішення складене та підписане 11.07.2025.

Суддя О. Левчук