Справа № 353/1073/24
Провадження № 22-ц/4808/829/25
Головуючий у 1 інстанції Луковкіна У. Ю.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Баркова В. М., Максюти І. О.,

секретаря Шемрай Н.Б.

за участю апелянта ОСОБА_1 , представника апелянта адвоката Фединяка Р.В., представника відповідачки адвоката Бойчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 адвоката Фединяка Руслана Васильовича на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Луковкіної У. Ю. в місті Тлумачі, повний текст якого складено 27 березня 2025 року, у справіза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначав, що розпорядженням Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 395-р від 08 листопада 2021 року вирішено тимчасово влаштувати ОСОБА_3 до Центру опіки дитини «Рідна оселя».

Наказом Служби у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 64 від 08 листопада 2021 року ОСОБА_2 взято на облік як таку, що перебуває у складних життєвих обставинах внаслідок загрози життю та здоров`ю.

Відповідно до висновку Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 1451 від 03 листопада 2021 року, орган опіки та піклування, виходячи з інтересів малолітньої дитини та враховуючи порушення матір`ю ОСОБА_2 прав малолітньої дитини, а саме: ухилення від виконання батьківських обов`язків по догляду та вихованню дитини, залишення дитини без нагляду, зловживання спиртними напоями, відмовою супроводжувати дитину до лікувального закладу, та у зв`язку з тим, що зазначені обставини позбавляють дитину жити та виховуватися у повноцінній сім`ї та користуватися правами наданими їй державою, уважав за доцільне відібрати від матері малолітню дитину ОСОБА_3 без позбавлення її батьківських прав.

Рішенням Тлумацького районного суду від 07 липня 2022 року у справі № 353/963/21 за позовом Тлумацької міської ради до ОСОБА_2 відібрано у відповідачки малолітнього сина ОСОБА_3 та передано йому на виховання.

Після вказаних обставин будь-яких позитивних змін у ставленні ОСОБА_2 до сина не відбулось, відповідачка продовжує ухилятися від виконання своїх материнських обов`язків, веде антисоціальний спосіб життя, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з ним взагалі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, що є свідомою винною поведінкою відповідачки та свідомим нехтуванням нею материнськими обов`язками.

У зв`язку з наведеним 05 серпня 2024 року він звернувся до Тлумацької міської ради про надання висновку щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав.

11 жовтня 2024 року на засіданні органу опіки та піклування Тлумацької міської ради відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_3 , за результатми якого прийнято висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, позивач просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування рішення суд зазначив, що належні та допустимі докази винної поведінки та ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків відсутні. Крім того, не доведено обставин, які би свідчили про те, що остання не бажала та не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. А тому, урахувавши інтереси дитини та поведінку ОСОБА_2 , яка спрямована на покращення виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Представник ОСОБА_1 адвокат Фединяк Р. В. на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не врахував інтересів малолітнього ОСОБА_3 , який втратив психоемоційний зв`язок із мамою, був позбавлений материнської любові, турботи, материнського піклування. Фактично мати була відсутня у житті дитини з 07 липня 2022 року по 27 березня 2025 року. За весь цей час мати лише тричі телефонувала синові та зробила дві спроби передати йому посилки, а також у жовтні 2024 року відкрила вкладний (депозитний) рахунок для сина. Однак, такі дії, на думку представника апелянта, не спростовують факт тривалого свідомого ухилення матері від виконання батьківських обов`язків в розумінні частини четвертої статті 155 СК України.

Крім того, представник апелянта вказує на те, що відповідачка, будучи обізнаною про відкриття провадження у справі про позбавлення її батьківських прав, свідомо ігнорує судовий процес, не з`являється на судові засідання, жодних доказів на спростування доводів позивача не надала. Зазначене свідчить про відсутність у неї зацікавленості у результаті вирішення цієї справи, а головне у подальшій долі власної дитини.

Враховуючи викладене, представник апелянта просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Позиція інших учасників справи

Представник ОСОБА_2 адвокат Бойчук Н. В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, повне та всебічне з`ясування судом всіх обставин справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Зазначає, що ОСОБА_2 офіційно працевлаштована, є особою, стосовно якої відсутні відомості про притягнення її до кримінальної відповідальності та наявність незнятої чи непогашеної судимості, не перебуває на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах. Водночас, позивач не має постійного місця роботи та відповідно стабільного доходу, притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК України вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_2 .

Відсутність фізичного контакту з дитиною у ОСОБА_2 була вимушеною сукупністю життєвих, сімейних та особистих обставин. Проте, остання ніколи не втрачала інтересу до своєї дитини та бажала брати участь в його вихованні та утриманні, та в силу своїх можливостей робила це. Так, ОСОБА_2 відкрила депозитний рахунок для сина, на якому станом на 26 березня 2025 року наявна сума 31798,31 грн. Крім того, вона відправляла на ім`я позивача поштові відправлення для дитини, намагалася спілкуватися та зустрічатися з ним, однак позивач неодноразово чинив їй перешкоди у спілкуванні з дитиною для створення штучних підстав для позбавлення її батьківських прав.

Посилання в апеляційній скарзі на ігнорування ОСОБА_2 судового процесу в цій справі, на думку представника відповідачки, є безпідставним, оскільки відповідачка перебуває і працює за кордоном, однак приходила на виклик в орган опіки та піклування, в подальшому уклала договір про надання їй правової допомоги, зареєструвалася в Електронному суді, щоб мати змогу слідкувати за перебігом справи, виклала свої доводи у відзиві на позовну заяву, подала клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак через технічні проблеми в суді, не змогла взяти участь у ньому. Наведене вкотре доводить, що відповідачка використовувала всі доступні засоби, щоб реалізувати свої процесуальні права та сприяти встановленню обставин, які мають вирішальне значення для дитини та неї.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Фединяк Р. В. просили апеляційну скаргу задоволити.

Представник ОСОБА_2 адвокат Бойчук Н. В. заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, просила оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Служби у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області у судове засідання не з`явився. Судова повістка була надіслана Службі у у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в її електронний кабінет.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 17, том 1).

Відповідно до витягу № 112 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22 лютого 2024 року та витягу з реєстру територіальної громади від 22 лютого 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18, 25, том 1).

Відповідно до довідки № 21-02 від 31 лютого 2024 року ОСОБА_3 відвідує заклад денного догляду за дітьми в ФОП ОСОБА_4 з 01 лютого 2024 року. Вартість місячного абонемента складає 9600,0 грн (а.с. 22, том 1).

В характеристиці, складеній ФОП ОСОБА_4 25 серпня 2024 року, зазначено, що ОСОБА_3 почав відвідували садок «Капітошка» з 01 лютого 2024 року. В процесі відвідування садочку спостерігається позитивна динаміка у комунікації розвитку, контактує з дорослими дітьми, у мовленнєвому розвитку активний, бере участь у активних та монотонних іграх, полюбляє розвиток дрібної моторики, говорить гарними реченнями, частково називає літери алфавіту, вміє рахувати, знає усіх тварин, повторює руханки, любить колективні прогулянки та екскурсії, іноді на зауваження та пропозиції реагує протестом, зовнішній вигляд дитини охайний, без виражених особливостей, відповідає віку, фізично розвинений, комунікабельний, активний, не створює конфліктних ситуацій, часто хворіє, при перших симптомах батько дитини ОСОБА_1 веде дитину в медзаклад (а.с. 23, том 1).

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_4 від 07 жовтня 2024 року ОСОБА_3 до дитячого садочку «Капітошка» привів батько ОСОБА_1 , дитина завжди доглянута та розвинута на свій вік. Проте часто хворіє та потребує медичного обстеження. Всі поради та рекомендації стосовно виховання сина батько сприймає позитивно. Протягом усього періоду відвідування дитиною дошкільного закладу матері ОСОБА_3 не бачили, мабуть вона не бере участі у житті дитини. Життєвими процесами займається батько або бабуся. Будинок, в якому вони живуть, знаходиться одразу біля садочка та є можливість часто їх бачити (а.с. 24, том 1).

Вироком Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин (а.с. 154-157, том 1).

Відповідно до довідки, виданої 21 березня 2025 року Івано-Франківським районним сектором № 5 філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області № 38/15/268/25 ОСОБА_1 , засуджений Вироком Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2021 року, 29 квітня 2022 року знятий з обліку у зв`язку з відбуттям покарання у виді 150 годин громадських робіт (а.с. 210, том 1).

Згідно із довідкою, виданою 23 січня 2025 року ТОВ «Персонал Ренесанс» № 2, ОСОБА_2 працює в товаристві складальником з 20 лютого 2023 року (а.с. 136, том 1).

За період з квітня 2023 року по грудень 2024 року ОСОБА_2 було нараховано заробітну плату у ТОВ «Персонал Ренесанс» на загальну суму 105656,51 грн (а.с. 137, том 1).

Відповідно до паспорта ОСОБА_2 для виїзду за кордон, остання протягом трьох років періодично виїжджає за межі державного кордону України до Республіки Польща (а.с. 127-129, том 1).

Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_2 станом на 31 січня 2025 року є особою, стосовно якої відсутні відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутні відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості, відсутні відомості про розшук (а.с. 138, том 1).

Відповідно до довідок КНП «Тлумацької центральна міська лікарня» від 03 лютого 2025 року, ОСОБА_2 не перебуває на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах КНП «Тлумацької центральної міської лікарні» (а.с. 139, том 1).

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 07 липня 2022 року відібрано у ОСОБА_2 малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення її батьківських прав та передано дитину на виховання батька ОСОБА_1 (а.с. 7-14, том 1).

Наказом Служби у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 24 від 13 квітня 2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знято з обліку служби у справах дітей, як таку, яка перебувала у складних життєвих обставинах (а.с. 204, том 1).

Згідно із висновком Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, як органом опіки та піклування, від 22 жовтня 2024 року № 1342, рекомендовано позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 (а.с. 19-20, 82-83, том 1).

10 жовтня 2024 року ОСОБА_2 підписала заяву-договір про відкриття вкладного (депозитного) рахунку на користь ОСОБА_3 терміном на 36 місяців, початкова сума вкладу 20000 грн (а.с. 143-145, том 1).

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У статті 18 цієї Конвенції визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, зокрема, того, що позивач не надав достатніх, належних і допустимих доказів, які свідчили б про наявність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав,свідоме нехтування нею батьківськими обов`язками щодо сина, а також з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Крім того, суд обґрунтовано, відповідно до приписів частини шостої статті 19 СК України, не погодився з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки він не містить переконливих доводів застосування такого крайнього заходу до відповідачки. Як правильно зазначив суд першої інстанції, наданий висновок відображає лише події, які мали місце впродовж 2021-2022 років залишення матір`ю дитини на невизначений час в квартирі в умовах, що загрожують її життю та здоров`ю, відбірання дитини у матері згідно із рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 07 липня 2022 року. Однак, такий не містить даних щодо зміни ставлення матері до сина, її бажання брати участь у його житті. Так, відповідачка з часу відібрання дитини влаштувалася на роботу, отримує регулярний дохід, відкрила депозитний рахунок на ім`я сина, цікавиться його життям, відправляла синові передачі, що в сукупності вказує на можливість відновлення родинного зв`язку матері з сином.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову не відповідає інтересам малолітнього ОСОБА_3 колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю.Докази того, що поведінка чи дії відповідачки можуть негативно впливати на дитину чи завдати шкоди його психологічному здоров`ю, у матеріалах справи відсутні. Та обставина, що мати повноцінно не бере участі у житті сина, не є підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу. Ба більше, така обставина зумовлена об`єктивними факторами перебуванням відповідачки за кордоном.

У судовому засіданні на запитання суду щодо долучених до справи скріншотів переписки відповідачки з ним по телефону щодо дитини, позивач підтвердив, що відповідачка з часу виїзду за кордон, намагалася підтримувати відносини з дитиною через розмови по телефону та дійсно запитувала про те, як почуває себе дитина, що вона робить, що потрібно для неї придбати. Однак деякий час він не приймав дзвінки та не давав інформації про дитину. Зараз відносини трохи налагодилися і вони з відповідачкою періодично спілкуються щодо потреб дитини. Зазначене вказує на зміну поведінки останньої та наміри підтримувати з дитиною зв`язок.

Крім того, суд першої інстанції правомірно врахував, що представник ОСОБА_2 протягом розгляду справи заперечувала проти позбавлення останньої батьківських прав відносно сина, заявляла про її беззаперечне бажання спілкуватися із сином, що свідчить про те, що відповідачка не втратила інтересу до дитини. За таких обставин, посилання в апеляційній скарзі на те, що особиста неучасть відповідачки у розгляді справи вказує на відсутність у неї зацікавленості у результаті вирішення цієї справи, колегія суддів уважає необґрунтованим.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм надано правильну правову оцінку, рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Фединяка Руслана Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 липня 2025 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин

Судді: В. М. Барков

І. О. Максюта