Справа № 357/5369/25
Провадження № 2/357/3228/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бебешко М. М. ,

при секретарі Ільницька І. П.,

за участі представника відповідача Чутченко С.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Представник ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 16.04.2025, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 42883,89 грн, а також судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 9200,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 20.06.2019 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 491006457, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит в сумі 37707,33 грн, строк кредиту 36 місяців на споживчі потреб з відсотковою ставко. 32,00 % річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 42883,89 грн, в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20.09.2021 загальний розмір заборгованості становить 42883,89 грн.

20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором відповідача. Таким чином, ТОВ ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від №491006457 від 20.06.2019.

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2025 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.

Ухвалою суду від 17 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 20 травня 2025 року.

22 квітня 2025 року представник позивача Євтодьєв Анатолій Олександрович звернувся з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

05 травня 2025 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача Чутченко Сергія Олексійовича з проханням відмовити в задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що позивачем не доведено факт погодження всіх істотних умов договору із відповідачем, та обґрунтованості розрахунку заборгованості. Позивач стверджує, що Кредитний договір було укладено в електронній формі шляхом підписання Відповідачем Акцепту пропозиції (оферти) № 491006457 від 20.06.2019 р.. При цьому, як часто буває в договорах АТ "Альфа-Банк" (правонаступником якого вважає себе Позивач), Акцепт та Паспорт споживчого кредиту можуть містити посилання на загальні "Умови та Правила надання банківських послуг" або "Договір про банківське обслуговування фізичних осіб", розміщені на вебсайті банку. Між тим, матеріали справи містять анкету-заяву відповідача, паспорт споживчого кредиту, оферту/акцепт пропозицій на укладення угоди про обслуговування кредитної карти та зроблений позивачем розрахунок заборгованості (сума за значеннями: тіло кредиту, відсотки за користування кредиту; прострочене тіло кредиту; неустойка(комісія, штраф), тобто договір про комплексне обслуговування фізичних осіб, укладений АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 матеріали справи не містять та позивачем суду не додано. Більше того, Акцепт пропозиції не містить чітко визначеної процентної ставки 32% річних, яка є істотною умовою кредитного договору (ст. 1054 ЦК України) та основою для розрахунку заборгованості. По-друге, АТ «Альфа-Банк» порушив обов`язок щодо належної оцінки кредитоспроможності відповідача як споживача фінансових послуг, зокрема як особи з інвалідністю І групи. Стаття 19 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на 20.06.2019) забороняє нечесну підприємницьку практику, яка включає будь-які дії, що вводять споживача в оману або є агресивними. Надання кредиту особі без належної перевірки її спроможності його повернути, особливо якщо ця особа належить до вразливих категорій, може розцінюватися як безвідповідальне кредитування, що межує з нечесною практикою. Також стаття 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вимагає від банків дотримання принципів обачної діяльності та управління ризиками. Відповідач є особою з інвалідністю І групи, що свідчить про значно обмежену платоспроможність, зазвичай пов`язану з отриманням лише пенсії по інвалідності. Банк, ідентифікуючи клієнта, не міг не знати або мав можливість легко встановити цей статус. Крім того, кредит № 491006457 від 20.06.2019 надавався на рефінансування попереднього кредиту № 630160 від 24.04.2018. Як відомо з матеріалів іншої справи за участю Відповідача (№ 357/12360/24), він мав інші кредитні зобов`язання перед АТ "Альфа-Банк" (зокрема, за договором № 500814641 від 06.03.2019, який також рефінансував кредит № 482559805 від 15.06.2018). Це означає, що банк володів повною інформацією про множинність кредитів Відповідача та історію рефінансувань, що є об`єктивною ознакою потенційних фінансових труднощів позичальника. Надання чергового кредиту на рефінансування особі з інвалідністю І групи з уже існуючим кредитним навантаженням у цьому ж банку, без надання Позивачем жодних доказів проведення ретельної, документально підтвердженої оцінки. Реальної здатності Відповідача обслуговувати цей новий борг (наприклад, документів про доходи станом на 2019 рік, висновків кредитного аналізу з урахуванням інвалідності та всіх кредитів), свідчить про грубе порушення банком вимог статті 17 ЗУ «Про споживче кредитування» та принципів відповідального кредитування. Крім того, не доведено належне виконання банком обов`язку з надання кредитних коштів Відповідачу у зв`язку з рефінансуванням та ненадання доказів щодо первісного боргу. Згідно з Акцептом пропозиції № 491006457, цільовим призначенням кредиту в сумі 37 707,33 грн. було «Повернення заборгованості за кредитним договором № 630160 від 24.04.2018 року». Отже, даний кредит мав характер рефінансування попереднього зобов`язання Відповідача перед тим же банком.

Ознакою та умовою рефінансування є надання кредитором грошових коштів позичальнику із цільовим призначенням - для погашення існуючої заборгованості позичальника, що має наслідком припинення зобов`язань за попереднім кредитним договором. Спосіб видачі кредиту, зазначений в Акцепті переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Альфа-Банк». Надана Позивачем виписка по рахунку № ... НОМЕР_2 дійсно містить запис від 20.06.2019 про зарахування суми 37 707,33 грн з рахунку ...353520. Однак це свідчить лише про внутрішньобанківську операцію з переказу коштів між рахунками банку, а не про фактичне надання коштів у розпорядження Відповідача. Відповідач не отримував зазначену суму ані готівкою, ані на свій поточний рахунок для вільного використання. Позивач не надав безумовних доказів належного виконання банком обов`язку з надання кредитних коштів Відповідачу відповідно до ст. 1054 ЦК України у контексті рефінансування. Саме лише посилання на запис у виписці про внутрішній переказ є недостатнім. Недоведеність належного надання кредиту ставить під сумнів саму основу позовних вимог щодо повернення основної суми боргу. Крім того зазначив, що аналіз виписки по рахунку № ...491006457 свідчить про списання банком «комісії за обслуговування кредитної заборгованості». Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо вони встановлюють вимогу щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад реальні збитки) у разі невиконання ним зобов`язань, або якщо вони встановлюють обов`язкові для споживача умови, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Також стаття 11 цього ж Закону забороняє встановлювати будь-які платежі за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Надання кредиту та його базове обслуговування (ведення рахунку) є обов`язком банку, а не окремою послугою, що підлягає додатковій оплаті, якщо інше чітко не погоджено індивідуально. Згідно з практикою Верховного Суду (зокрема, ВП ВС від 13.07.2022 № 496/3134/19), умови про сплату таких комісій, якщо вони містилися лише у стандартних Тарифах, з якими споживач не був належно ознайомлений та на які не надавав явної згоди, можуть бути визнані недійсними (нікчемними) відповідно до ст. 215 ЦК України. Позивач не мав права зараховувати сплачені кошти на погашення непогоджених комісій (РКО) та процентів, нарахованих на непогоджене збільшення кредитного ліміту. Такі дії є порушенням порядку погашення. Всі суми, які були сплачені ним та неправомірно зараховані Позивачем на погашення спірних комісій та процентів на «надлімітну» заборгованість, повинні бути перераховані та зараховані в першу чергу на погашення основної суми боргу («тіла» кредиту) в межах погодженого ліміту. Включення до вартості кредиту щомісячних комісій за РКО, умови стягнення яких не були чітко та індивідуально погоджені, а потенційно містилися лише у стандартних формах банку, може розцінюватися як несправедлива умова. Такі комісії штучно збільшують вартість кредиту понад заявлену процентну ставку і можуть бути визнані недійсними. Позивач обґрунтовує своє право вимагати стягнення заборгованості з Відповідача тим, що він нібито набув цього права від первісного кредитора АТ «Альфа-Банк» на підставі Договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року. Відповідач заперечує проти цього твердження та вважає, що Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували перехід до нього права вимоги саме за Кредитним договором № 491006457, укладеним з Відповідачем, з огляду на наступне. Аналіз наданих Позивачем доказів у їх сукупності, з урахуванням вимог статей 517, 1082 ЦК України та статей 76-81, 95 ЦПК України, дозволяє зробити висновок, що Позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів переходу до нього права вимоги за Кредитним договором № 491006457 від 20.06.2019, укладеним з Відповідачем. Наданий Витяг з реєстру боржників є сумнівним та потенційно неналежним доказом, а інші документи (Договір факторингу, Акт прийманняпередачі, Платіжне доручення) не містять необхідної індивідуальної ідентифікації відступленого права вимоги. За таких обставин, Позивач не довів свого статусу кредитора у зобов`язанні за Кредитним договором № 491006457, а Відповідач, відповідно до ч. 2 ст. 517 та ч. 2 ст. 1082 ЦК України, має право не виконувати вимоги Позивача до надання належних доказів.

16 травня 2025 року надійшла відповідь на відзив, яка обґрунтована тим, що позивачем разом з позовною заявою надано оферту відповідача про отримання кредиту в якій вказано всі істотні умови договору банківського кредиту. На підтвердження прийняття даної оферти відповідача (умов отримання кредиту, які запропоновані саме відповідачем) АТ «Альфа-Банк» були вчинені конклюдентні дії, а саме видано (перераховано кредит), що підтверджується випискою по рахунку, яка надана разом з позовною заявою. В наданій позивачем разом з позовною заявою оферті відповідача зазначено, що відповідач підтверджує власноручним підписом, що йому на його оферту АТ «Альфа Банк» надано акцепту. Отже, укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем відбувалось саме шляхом прийняття оферти (пропозиції) відповідача АТ «Альфа Банк» (прийняття оферти відповідача АТ «Альфа Банк» і є укладеним кредитним договором, оскільки всі суттєві умови кредитного договору вказані в оферті (пропозиції відповідача на отримання кредиту). Відповідач використав отримані ним кредитні кошти на власний розсуд, що підтверджує про факт укладення між відповідачем та АТ «Альфа Банк» кредитного договору шляхом акцептування оферти відповідача. Щодо не згоди відповідача з умовою кредитного договору як комісія за розрахунково-касове обслуговування зазначили наступне. Вид винагороди за обслуговування кредиту як розрахунково-касове обслуговування не стосується надання банком інформації споживачу, визначеної статтею 11 Закону № 1734-VIII, оскільки вказаним законом прямо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за розрахунково-касове обслуговування, то умови пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору в частині нарахування такої комісії не є нікчемними відповідно до положень частини першої та другої статті 11, ч. 2 ст. 12 названого Закону, а розглядаються з точки зору права як такі, що юридично мали місце і створили правові наслідки для сторін правочину. Таким чином Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (пункти 31.17 та 31.18), що також викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Щодо посилання відповідача на відсутність доказів видачі кредиту зазначили, що надані позивачем виписки по рахунку є доказами видачі кредиту та доказами наявності заборгованості відповідача, що відповідає Постанові Верховного суду від 22.04.1014 по справі № 559/1622/19, Постанові ВС від 07.06.2023 по справі № 234/3840/15-ц, тому доводи відповідача в цій частині є помилковими та безпідставними.

Щодо посилання відповідача про не набуття позивачем права вимоги зазначили, що 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого АТ «Альфа-Банк» передав (відступив) ТОВ «ФК Еліт Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК Еліт Фінанс» прийняв належні АТ Альфа-Банк» права вимоги до боржників, вказані в додатку № 1-1 до договору факторингу. Згідно п. 2.2 договору факторингу, визначено право вимоги, що відступається відповідно до даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Факт виконання умов договору факторингу від 20.09.2021 підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 20.09.2021 та платіжним дорученням, за яким ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перераховано на рахунок АТ «Альфа-Банк» зазначені у п. 4.2 договору факторингу суму грошових коштів. Вказане свідчить про беззаперечний факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за спірним кредитним договором.

19 травня 2025 року від представника відповідача Чутченка С.О. на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, яке обґрунтоване тим, що позивач не надав підтвердження того, що Відповідач був належним чином, до моменту підписання документів, ознайомлений з усіма без винятку Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами та іншими документами, які могли містити істотні умови кредитування (розмір процентів, комісій, порядок їх зміни тощо) і на які могли міститися лише відсильні норми в Акцепті. Відповідач у відзиві наголошував на обов`язку банку провести належну оцінку кредитоспроможності Відповідача, особливо враховуючи його статус особи з інвалідністю І групи та той факт, що кредит надавався на рефінансування. Цей обов`язок випливає зі статті 17 Закону України "Про споживче кредитування" (в редакції, чинній на момент укладення договору) та узгоджується з принципами відповідального кредитування. Позивач у своїй відповіді на відзив жодним чином не прокоментував і не спростував цей ключовий аргумент Відповідача. Позивач не надав жодних доказів того, що первісний кредитор (АТ "Альфа-Банк") здійснював таку оцінку, враховував особливий статус Відповідача, його реальні доходи та вже наявне кредитне навантаження (якщо кредит був на рефінансування). Така позиція Позивача може свідчити або про фактичну відсутність такої оцінки, або про її формальний характер, що є порушенням прав споживача та може вказувати на недобросовісну практику з боку банку, спрямовану на видачу кредиту за будь-яких умов, без урахування ризиків неплатоспроможності позичальника. Відповідач у відзиві вказував, що кредит мав цільове призначення рефінансування попереднього боргу. Для підтвердження належного виконання зобов`язання з надання такого кредиту Позивач мав би надати докази існування та точного розміру попередньої заборгованості (договір № 630160 від 24.04.2018 р. та розрахунок за ним). Простий внутрішньобанківський переказ, відображений у виписці, не є достатнім доказом. Позивач у відповіді на відзив наполягає, що виписка по рахунку є належним доказом видачі кредиту. Однак, Позивач ігнорує специфіку рефінансування. Без документів щодо попереднього кредитного зобов`язання суд позбавлений можливості перевірити: чи дійсно існував попередній борг, чи був його розмір саме таким, який рефінансувався, чи не були до суми рефінансування неправомірно включені штрафи, пені або спірні комісії за попереднім договором. Відповідач у відзиві детально обґрунтовував сумніви щодо належності та достатності наданих Позивачем доказів переходу права вимоги. Зокрема, вказувалося на надання лише "Витягу з Додатку № 1-1 до Договору факторингу", а не повного, належно оформленого Додатку, та на сумніви щодо належного банківського підтвердження виконання платіжного доручення № 559 від 20.09.2021. Позивач у відповіді на відзив наполягає на підтвердженні факту відступлення актом приймання-передачі реєстру та платіжним дорученням. Однак, ці доводи залишаються непереконливими: Відсутність повного та належно засвідченого Реєстру боржників. Надання лише витягу з реєстру, без можливості перевірити його цілісність, відповідність оригіналу та належне оформлення (прошивка, підписи сторін на кожному аркуші або належне електронне підписання повного документа), не може вважатися належним доказом відступлення права вимоги саме щодо Відповідача. Підтвердження відступлення права вимоги за конкретним кредитним договором необхідне надання повного реєстру боржників або належним чином засвідченого витягу, який дозволяє однозначно ідентифікувати конкретне зобов`язання. Акт приймання-передачі, що посилається на реєстр (можливо, на електронному носії), сам по собі не розкриває змісту цього реєстру щодо конкретного боргу. Копія платіжного доручення № 559 від 20.09.2021, навіть з позначками "Проведено банком" та "Одержано банком" і фразою про електронний підпис, без чіткого підпису відповідального виконавця банку та/або відбитка штампу банку на паперовій копії (або кваліфікованого електронного підпису банку на електронному документі, що підтверджує виконання операції) не може беззаперечно свідчити про фактичний переказ коштів. Відсутність належного банківського підтвердження виконання платежу ставить під сумнів реальність оплати за договором факторингу, що, в свою чергу, впливає на дійсність переходу права вимоги.

19 травня 2025 на адресу суду від представника відповідача адвоката Чутченка С.О. надійшло клопотання про відкладення судового засідання. Просив визнати поважними причини неявки представника Відповідача адвоката Чутченка Сергія Олексійовича в судове засідання, призначене на 20 травня 2025 року об 11 год. 00 хв. у справі. Відкласти розгляд справи, призначений на 20 травня 2025 року об 11 год. 00 хв., на іншу дату та час. Клопотання обґрунтоване тим, що представник не матиме можливості взяти участь у зазначеному судовому засіданні у зв`язку із зайнятістю в інших судових процесах, які були призначені раніше.

Судове засідання 20 травня 2025 було відкладено на 07 липня 2025 року за клопотанням представника відповідача.

21 травня 2025 року представник позивача Євтодьєв А.О. звернувся з заявою про розгляд справи без участі представника позивача.

В судовому засіданні 07 липня 2025 року представник відповідача адвокат Чутченко С.О. просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у заявах по суті. Додатково пояснив, що позивач не перевірив фінансовий стан відповідача, так як останній є особою з інвалідністю першої групи та вказаний кредит є по суті рефінансуванням. Додатково просив суд відмовити у стягненні правничої допомоги понесеної стороною позивача, проте стягнути з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн, понесене стороною відповідача.

Ухвалою суду від 07 липня 2025 року в задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів відмовлено.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

20.06.2019 ОСОБА_1 надав оферту на укладення угоди про надання кредиту. Згідно якої запропоновано укласти угоду про надання кредиту в сумі 37707,33 грн на споживчі цілі строком на 36 місяців зі сплатою процентів в розмірі 32% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 59123,31 грн, реальна річна процентна ставка 37,05% річних (а.с.6).

20.06.2019 АТ «Альфа-Банк» прийняв (акцептував) пропозицію ОСОБА_1 на укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 491006457 від 20.06.2019, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб (а.с. 5). Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб. Умови споживчого кредиту: сума кредиту 37707,33 грн, процентна ставка 32% річних, строк кредиту 36 міс. Під час користування кредитом Банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у поряду та на умовах, що визначені цим пунктом та договором. За ці послуги встановлюється наступна комісійна винагорода: в) за надання кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в цьому Акцепті без ПДВ. б) за обслуговування кредиту 0,00% від суми кредиту,зазначеної в цьому акцепті без ПДВ. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням а рахунки банку сплачується згідно діючих тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною Договору та розміщені на сайті Банку www.alfabank.com.ua. Згідно п. 2 Дата повернення кредиту 21.06.2022. Для повернення заборгованості за Угодою використовується рахунок № 6457, відкритий у Банку.

Відповідно до п. 3 кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором № 630908566 від 24.04.2018. Розмір 37707,33 грн; спосіб видачі переказ коштів на рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в АТ «Альфа-Банк». Позичальник перед укладенням Угоди в письмовій формі надає власну згоду Банку на передачу до Кредитного реєстру Національного банку України інформації у випадках, обсязі, строках та у порядку, передбаченому чинним законодавством України, а також ознайомлений: з всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту.

Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту № 491006457 від 20.06.2019 затверджено Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної річної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Загальна вартість кредиту становить 59123,32 грн, що складається з погашення суми кредиту в розмірі 37707,33 грн, процентів за користування кредитом 21415,98 грн (а.с. 5 на звороті).

Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 20.06.2019 по 20.09.2021. Випискою підтверджено, що ОСОБА_1 частково погашав заборгованість за кредитним договором. Платежі зараховувались в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту в сумі 7582,84 грн, в рахунок погашення заборгованості по відсотках в сумі 10260,60 грн, а також в рахунок погашення штрафу (за прострочку платежів) 1294,87 грн (а.с. 15-18). Однак, відповідач здійснював погашення заборгованості з порушенням строку та суми платежів, внаслідок чого виникла заборгованість в загальному розмірі 42883,89 грн, що складається з заборгованість за сумою кредиту 30124,49 грн, заборгованості по відсотках 12754,27 грн, штраф (за прострочення платежів 5,13 грн (а.с.19).

20 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу № 3 (а.с. 8-12).

Згідно п. 2.1 Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне клієнтові право вимоги до Боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до договору.

Згідно п. 2.3 Договору право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2 цього Договору. В дату здійснення оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2 цього Договору Сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру Боржників, за формою встановлено в Додатку № 2 до цього договору.

Згідно п. 4.1 Договору Права вимоги за цим договором сторони оцінюють у 250414585, 15 грн.

Згідно п. 4.2 фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 12844800,00 грн шляхом перерахування на рахунок клієнта № НОМЕР_4 , відкритого в ПАТ АБ «Укргазбанк» протягом двох банківських днів з дати підписання Договору.

20 вересня 2021 року АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» склали Акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 20 вересня 2021 року до Договору Факторинг № 3 від 20.09.2021 (а.с. 13).

Згідно платіжного доручення № 559 від 20 вересня 2021 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перерахувало на рахунок АТ «Альфа-Банк» суму грошових коштів в розмірі 12844800,00 грн за право вимоги згідно договору факторингу № 3 від 20.09.2021 (а.с. 13 на звороті).

Згідно Виписки з додатку до договору факторингу № 3 від 20.09.2021 Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 491006457 від 20.06.2019 на загальну суму 42883,89 грн, яка складається з залишку по тілу кредиту 30124, 49 грн, залишку по відсотках 12754,27 грн, залишку заборгованості за штрафними санкціями 5,13 грн (а.с. 14).

Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору (частина 1 статті 641 ЦК України).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина 2 статті 642 ЦК України).

Тобто, одна із сторін договору (позичальник або фінансова установа) надає іншій стороні заяву (пропозицію, оферту), в якій пропонує укласти кредитний договір на певних умовах.

Така заява має містити істотні умови договору: ціль кредитування, суму кредиту, процентну ставку, порядок надання і т.д.

Інша сторона (отримувач пропозиції) має надати повну та безумовну відповідь. Це означає, що така відповідь (акцепт) має трактуватись без жодних сумнівів.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 ЦК України).

Відповідачка підписала Анкету-заяву, оферту, паспорт споживчого кредиту та отримала від банку підписаний акцепт, а тому така форма договору сторонами була узгоджена, а у його тексті було погоджено всі істотні умови.

Презумпція правомірності правочину закріплена у статті 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним.

Відповідачем не спростована презумпції правомірності кредитного договору, а тому всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже, судом встановлено, що вказаний договір № 491006457 від 20.06.2019 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 20 червня 2019 року між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.

Посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного суду від 03.07.201 в справі № 342/180/17 є нерелевантним відносно даних обставин справи, оскільки оферта та акцепт на укладання Угоди про надання кредиту № 491006457 від 20.06.2019 містить всі істотні умови договору щодо суми кредиту, строку користування, розміру процентної ставки, а також орієнтовної реальної вартості кредиту.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.

На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо не укладення кредитного договору, оскільки підписана відповідачем оферта на укладання угоди про надання кредиту та акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 491006457 від 20.06.2019 містить всі істотні умови договору щодо суми кредиту, процентної ставки та строку кредитування.

Також позивачем на підтвердження укладення договору та надання кредитних коштів надано виписку по рахунку відповідача.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

До позовної заяви позивач надав виписку по рахунку відповідача за період з 20 червня 2019 року по 20 вересня 2021 року, з якої вбачається надання відповідачу кредиту року, рух коштів по рахунку та наявність заборгованості.

При цьому, виписка з рахунку є первинним бухгалтерським документом відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанови від 23.09.2019 року у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 року у справі № 910/16143/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 року у справі № 381/1647/21,від 07.12.2022 року у справі № 298/825/15-ц).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 08.05.2024 року у справі № 381/1647/21 провадження № 61-4504св23).

Доказів на спростування факту укладення вищевказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано.

Суд критично оцінює доводи представника відповідача, що позивачем не надано доказів існування заборгованості за договором № 630160, її суми на момент рефінансування заборгованості, чи дійсно банк належним чином виконав свій обов`язок, спрямувавши кошти на погашення реального, доведеного попереднього боргу, оскільки умови договору № 491006457 від 20.06.2019 були погоджені сторонами, а заборгованість за договором № 630160 не становить предмету розгляду даної справи, а тому не повинно бути доведено позивачем.

Також суд не враховує доводи відповідача про неправомірність нарахування комісії за розрахунково-касове обслуговування, оскільки позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідача будь-яких комісії, так і виписка по рахунку відповідача не містить даних про зарахування позивачем оплат в рахунок комісії.

Щодо твердження представника відповідача про порушення АТ «Альфа-Банк» обов`язку щодо належної оцінки кредитоспроможності відповідача як споживача фінансових послуг, зокрема як особи з інвалідністю І групи суд зазначає, що оферта на укладення угоди № 491006457 від 20.06.2019 не містить відомостей про зазначення відповідачем даних щодо його стану здоров`я та наявності в нього інвалідності. Відповідач не скористався своїм правом споживача відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Відповідач здійснював погашення заборгованості за договором, що підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, тим самим визнав факт укладання договору, а також підтвердив обов`язок виконувати умови договору. Також наявність у відповідача інвалідності не може бути підставою для звільнення від обов`язку виконувати умови договору.

Щодо переходу права вимоги суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

За змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.

При цьому аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором.

Суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо того, що позивачем не надано доказів переходу до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» права вимоги до відповідача за кредитним договором та вважає, що позивач надав всі необхідні докази переходу права вимоги. Повний витяг з реєстру боржників містить дані, які містять банківську таємницю відносно інших боржників, крім того, в суду не виникає сумнівів в достовірності наданого витягу з реєстру боржників. Крім того, Витяг з реєстру прав вимоги містить підписи та печатку клієнта АТ «Альфа-Банк» та фактора ТОВ « ФК Еліт Фінанс».

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що відповідач з умовами договору був ознайомлений, підписав договір і отримав кредит, однак, всупереч умовам кредитного договору, не виконав своїх зобов`язань щодо повернення наданого їй кредиту.

Таким чином, позивачем доведено факт укладення кредитного договору, факт отримання відповідачкою грошових коштів та порушення нею зобов`язання щодо їх повернення, тому, заборгованість за кредитним договором визначена станом на 20.09.2021 у розмірі 42883,89 грн, є доведеною та обґрунтованою.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам наданих позивачем в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору № 03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024, укладений між ТОВ ФК «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненко Оксаною Ігорівною (а.с. 20-21), копію акту приймання передачі наданих робіт № 1 від 15.07.2024, згідно з яким загальна вартість наданих юридичних послуг у справі за позовом до ОСОБА_1 становить 9200,00 грн та включає в себе первинну консультацію в сумі 1000,00 грн (1 год), правовий аналіз поданих документів в сумі 4000,00 грн (2 год) та підготовку і подання позовної заяви в сумі 4200,00 грн (2,1 год) (а.с. 42), копію платіжної інструкції № 4951 від 01.10.2024 про перерахування ТОВ ФК «Еліт Фінанс» на користь адвоката Литвиненка О.І. грошових коштів в сумі 9200,00 грн в якості оплати за виконання договору № 03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 (а.с. 24).

Згідно додаткової постанови Верховного суду від 23 грудня 2021 року в справі № 923/560/17 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 зі справи N 922/445/19.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 9200,00 грн.

Пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв. Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої статті 141 ЦПК України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Відповідач просив зменшити розмір витрат на правову допомогу, в зв`язку з його не співмірністю.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідач є особою з інвалідністю І групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 та довідкою № 081782, а тому згідно положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Щодо витрат на правову допомогу суд вважає їх завищеними, неспівмірним зі складністю справи, а тому приходить до висновку про доцільність часткового задоволення вказаних витрат та стягненню з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Також, з урахуванням ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі підлягають залишенню без задоволення витрати на правничу допомогу, понесені відповідачем в сум 15000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за Кредитним договором № 491006457 від 20 червня 2019 року в розмірі 42883,89 грн та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

В задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 15000,00 грн відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», місце знаходження: 03035, місто Київ, пл. Солом`янська, 2. Код .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце зареєстрованого проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_5 .

Суддя М. М. Бебешко