Справа № 750/6382/25
Провадження № 2/750/1986/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

суддіСупруна О.П.,
секретарЩибря Ю.С.

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу № 750/6382/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

у с т а н о в и в :

13.05.2025 позивачка звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути із ОСОБА_2 на її користь вартість частини вкладених нею коштів у придбання спільно нажитого майна в сумі 165460,00 грн; у власності ОСОБА_2 залишити квартиру АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивує тим, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 03.03.2025. За час перебування у шлюбі за спільні сімейні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я відповідача. Сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруна О.П. від 14.05.2025 дану позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруна О.П. від 21.05.2025 прийнято позовну заяву до свого провадження та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті на 02.07.2025.

30.06.2025 представник третьої особи надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі та прийняти рішення щодо позову відповідно до вимог чинного законодавства.

У судове засідання 02.07.2025 учасники процесу не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи оповіщалися у встановленому законом порядку. Сторони у поданих через канцелярію суду письмових заявах просили розглядати справу за їхньої відсутності, позивач позов підтримала, а відповідач його визнав.

На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідач позов визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому рішення ухвалюється судом згідно з таким визнанням.

При цьому судом установлено, що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 08.10.2019 Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 1786.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.03.2025 шлюб між сторонами було розірвано (цивільна справа № 751/1279/25). (а.с. 4-7).

У період перебування у шлюбі, а саме 23.06.2023, ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

23.06.2023 між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 був укладений Договір про споживчий кредит на придбання нерухомості №42/0280-2023 та Договір іпотеки № 38075_01 від 23.06.2023.

За умовами кредитного договору банк зобов`язувався надати кредит позичальнику на умовах цього договору, а позичальник мав право отримати та зобов`язувався належним чином використати і повернути кредит в передбачені цим договором строки, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Кредит ОСОБА_2 надано в розмірі 1 546 900,00 грн на 240 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 22.06.2043.

Кредит надавався для придбання майнових прав на об`єкт нерухомості за Договором купівлі-продажу майнових прав (цільове призначення кредиту).

АТ «Ощадбанк» у поясненнях підтвердив, що відповідачем 23.06.2023 на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 відповідно до умов Договору купівлі-продажу було перераховано грошові кошти у сумі 387 800,00 грн.

Виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором (в тому числі і додатковими договорами до нього) забезпечується іпотекою нерухомого майна квартирою загальною площею 66,1 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м, під номером АДРЕСА_1 , та порукою ОСОБА_1 згідно Договору поруки № 4380-2023 від 23.06.2023.

Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 412127621 від 07.02.2025, власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_2 . (а.с. 8-10).

Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо розподілу спільного майна, в тому числі спірної квартири.

Відповідно до вимог частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (з 08.10.2019 по 03.03.2025), у під час якого придбали спірну квартиру, яка є їхньою спільною сумісною власністю.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами першою, другою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.06.2022 у справі № 522/26382/15 (провадження № 61-8100св21) суд касаційної інстанції вказав, що перебування спірного майна в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 201/6412/17 (провадження № 61-27532св18), від 04.11.2020 у справі № 304/260/19 (провадження № 61-7979св20), від 02.12.2020 у справі № 2-4481/08 (провадження № 61-843св19), від 19.05.2021 у справі № 753/4368/13-ц (провадження № 61-13169св20), від 21.12.2021 у справі № 640/12604/16-ц (провадження № 61-803св21).

Із огляду на визнання позову відповідачем, а також те, що набута сторонами в період шлюбу спірна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд уважає за можливе поділити її виходячи з правил рівності часток, стягнувши з відповідача на користь позивача вартість частини вкладених нею коштів у придбання спільного майна.

Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Із квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 12.05.2025 № 0.0..1 убачається, що позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір у розмірі 1 654 грн 60 коп.

Оскільки відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, ураховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України, суд уважає за можливе повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, а саме 827,30 грн, а також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на її користь 827,30 грн у відшкодування сплаченого судового збору.

Водночас відповідач у заяві зазначає, що він є учасником бойових дій (на підтвердження чого надав посвідчення серії НОМЕР_1 від 14.07.2020), а тому він звільнений від сплати судового збору.

Частиною другою статті 133 ЦПК України врегульовано, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом № 3674-VI.

Відповідно до приписів пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом таких питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19), від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19), від 20.01.2021 у справі №9901/258/20 (провадження № 11-331заі20).

Отже, пільги, визначені пунктом 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, поширюються на учасників бойових дій лише у справах, пов`язаних з їх соціальним захистом.

Водночас, спір у цій справі не пов`язаний із соціальним захистом прав ОСОБА_2 як учасника бойових дій, а тому підстави для його звільнення від сплати судового збору відсутні.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість частини вкладених нею коштів у придбання спільного майна в сумі 165 460 грн 00 коп. (сто шістдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят гривень 00 копійок).

У власності ОСОБА_2 залишити квартиру АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_1 50 відсотків судового збору в розмірі 827 грн 30 коп. (вісімсот двадцять сім гривень 30 копійок), сплаченого при подачі позову до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, згідно квитанції Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» від 12.05.2025 № 0.0..1.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 827 грн 30 коп. (вісімсот двадцять сім гривень 30 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», місцезнаходження: вул. Госпітальна, 12-г, м. Київ, .

Суддя