Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження № 2/711/539/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Булгакової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Карабань З.І.,

позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Смоляра А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання,-

ВСТАНОВИВ:

24.12.2024 ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 145 052,58 грн. за невиконання грошового зобов`язання, а також витрати за надання правничої допомоги у розмірі 21 000,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.01.2020 у справі № 711/1550/18 визнано автомобіль марки Мазда 6, 2012 року випуску, вартістю 351 000,00 грн. спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки автомобіля у розмірі 175 500,00 грн. Відповідач не виконує грошове зобов`язання, хоча достатньо заробляє, постійно здає в оренду своє майно, побудував приватний будинок, придбав інший автомобіль. З огляду на зазначене позивачка вважала, що у відповідача вистачає коштів для виконання грошового зобов`язання, але він навмисно не виконує його, тому зобов`язаний сплатити інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення. Станом на 29.05.2024 не виплачена сума боргу складала 175 500,00 грн., тому за період з 03.01.2020 по 29.05.2024 інфляційні втрати склали 99 628,10 грн., а 3% річних 23 189,02 грн. 29.05.2025 відповідач погасив заборгованість у розмірі 15 404,50 грн., а 24.10.2024 у розмірі 1 000,58 грн, тому за період з 30.05.2024 по 24.10.2024 інфляційні втрати склали 17 636,19 грн., а 3% річних 3 432,05 грн. З 25.10.2024 по день проведення розрахунку інфляційні втрати склали 1 167,22 грн. Отже, позивачка просила стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 145 052,58 грн. (з яких інфляційні втрати - 118 431,52 грн., 3% річних - 26 621,21 грн.).

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.12.2024 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

03.02.2025 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив при ухваленні рішення врахувати його матеріальний стан, стан здоров`я та наявність неповнолітніх дітей на його утриманні. Зазначив, що не має іншого майна, окрім квартири АДРЕСА_1 , де проживає позивачка.Через стан здоров`я не може працювати, а отже, не має можливості погасити грошове зобов`язання. Крім того, відповідач посилався на сплив строку позовної давності (згідно з рішенням від 03.01.2020 у справі № 711/1550/18, строк позовної давності для сплати грошового зобов`язання сплинув 03.01.2023). Також ОСОБА_2 зазначив, що відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та протягом тридцяти днів після його припинення або скасування, позичальник звільняється від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

24.02.2025 від позивачки ОСОБА_1 надійшли пояснення, в яких остання зазначила, що твердження відповідача про відсутність у нього майна, окрім квартири АДРЕСА_1 , не відповідають дійсності, так як відповідач прийняв спадщину після смерті матері, однак навмисно не отримує свідоцтво про право на спадщину. Посилання відповідача на сплив пропуск строку позовної давності протирічать діючому законодавству. З моменту винесення рішення відповідач ухилявся від його виконання, тому вона звернулася до ДВС з метою примусового виконання рішення. На даний час відкрито виконавче провадження № 63669974, яке знаходиться на виконанні у Першому ВДВС м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ). Станом на 21.02.2025 в примусову порядку, шляхом реалізації спірного автомобіля, з відповідача стягнуто 16 882,22 грн., заборгованість за виконавчим документам складає 158 617,78 грн. Основна частина від реалізації автомобіля ДВС була перерахована в рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів. Таким чином, позивачка вважає, що має право на нарахування інфляційних втрат та 3% річних за невиконання рішення відповідачем. Посилання відповідача на те, що введення в Україні воєнного стану є підставою для звільнення від відповідальності за прострочення зобов`язання вважала безпідставними.

27.03.2025 від позивачки ОСОБА_1 надійшов уточнений розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, в якому остання просила стягнути з відповідача 179 834,92 грн. за невиконання грошового зобов`язання протягом 1 872 днів. Зазначила, що при підготовці позовної заяви не знала про сплату відповідачем 03.12.2020 заборгованості у розмірі 422,11 грн. Крім того, оскільки з моменту подачі позовної заяви пройшло більше 60 днів, відповідач не погашає заборгованість, позивачка вважала, що за цей період також підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних. Станом на 17.03.2025 заборгованість відповідача становила 158 617,18 грн. Враховуючи, що відповідач не виконував зобов`язання протягом 336 днів, 3% річних становлять 4 883,44 грн., інфляційні втрати - 7 117,98 грн., а загальна сума заборгованості -187 451,42 грн. Після часткового погашення відповідачем 03.12.2020 заборгованості у розмірі 422,11 грн., непогашена сума склала 187 029,31 грн. В подальшому відповідач ухилявся від виконання грошового зобов`язання, тому на автомобіль, який був визнаний судом спільною сумісною власністю ДВС було накладено арешт та він був реалізований в примусовому порядку. Оскільки у відповідача була заборгованість по сплаті аліментів, то основана сума від продажі автомобіля була направлена на погашення аліментів, а позивачці 29.05.2024 перераховано лише 15 404,50 грн. В період з квітня 2020 року по 29.05.2024 заборгованість відповідача становила 187 029,31 грн., тому за цей період сума нарахованих 3% річних склала 19 561,43 грн. Загальна сума непогашеного зобов`язання досягла 206 590,74 грн. Інфляційні втрати за цей період склали 104 654,18 грн., що призвело до загального боргу в 311 244,92 грн. З урахуванням погашеної суми 29.05.2024, непогашений залишок становив 295 840,42 грн. 24.10.2024 відповідач погасив 1 000,58 грн., тому за цей період 3% річних від 295 840,42 грн. склали 3 588,88 грн., а загальна сума заборгованості - 299 429,30 грн. Станом на 30.05.2024 непогашений борг з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних склав 282 912,62 грн. Інфляційні втрати за цей період становили 18 665,81 грн., а загальна сума боргу 318 095,11 грн. З урахуванням погашеної суми, він склав 317 094,53 грн. З 25.10.2024 по 27.03.2025 відповідач не погашав заборгованості. За цей період 3% річних від 317 094,53 грн. склали 4 008,79 грн. Загальна сума досягла 321 103,38 грн. Інфляційні втрати за цей період склали 17 349,38 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості за грошовим зобов`язанням, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, становить 338 452,70 грн. Враховуючи, що за рішенням суду невідшкодований залишок становить 158 617,78 грн. і підлягає виконанню за виконавчим провадженням, позивачка вважає, що з відповідача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 179 834,92 грн., яка включає 3% річних та інфляційні втрати за 1 872 дні невиконання грошового зобов`язання.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Смоляр А.О. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.01.2020 по справі № 711/1550/18, яке набрало законної сили 28.10.2020, визнано автомобіль марки Мазда 6, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1 798 см. куб., вартістю 351 000,00 грн., зареєстрований за ОСОБА_2 , спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Виділено ОСОБА_2 автомобіль марки Мазда 6, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1 798 см. куб., вартістю 351 000,00 грн., зареєстрований за ОСОБА_2 , стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки вартості автомобіля у розмірі 175 500,00 грн.

На даний час вищевказане рішення суду відповідачем не виконане, примусове виконання рішення здійснюється Першим ВДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) (ВП № 63669974).

Згідно довідки № 40565 від 17.03.2025, виданої Першим ВДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ), при здійсненні виконавчого провадження № 63669974 державним виконавцем на користь ОСОБА_1 стягнуто та перераховано кошти в загальній сумі 16 882,22 грн., а саме: 422,11 грн. на підставі платіжної інструкції № 17499 від 03.12.2020; 15 454,50 грн. на підставі платіжної інструкції № 8751 від 27.05.2024; 1 005,61 грн. на підставі платіжної інструкції № 13561 від 22.10.2024. Залишок заборгованості згідно виконавчого документа, станом на 17.03.2025 складає 158 617,78 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, враховуючи уточнення повних вимог, позивачка просила стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за період з 03.01.2020 по 27.03.2025 у загальному розмірі 179 834,92 грн., у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів.

Згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (стаття 14 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час..

Згідно з частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статтей 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання регламентується статтею 625 ЦК України, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.06.2019 справа № 589/3683/16-ц.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Відповідна правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 07.02.2018 по справі № 910/11249/17.

Також, суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 760/6938/16-ц, відповідно до якої формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.01.2020 між сторонами виникло грошове зобов`язання, невиконання якого зумовлює застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України.

З огляду на викладене, позивачка має право на стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% від простроченої суми боргу за весь період прострочення.

Щодо періоду нарахування інфляційних втрат та 3% річних, які підлягають стягненню на користь позивача, суд звертає увагу, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.01.2020 по справі № 711/1550/18 набрало законної сили 28.10.2020. Отже, інфляційні втрати та 3% річних слід розрахувати з урахуванням простроченої суми заборгованості, визначеної рішенням в розмірі 175 500,00 грн., помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються із дня, наступного за днем після набрання рішення законної сили. При цьому, при розрахунку необхідно враховувати, що сума боргу зменшувалася на кожну дату платежу, оскільки відповідач здійснював часткове погашення боргу.

Натомість, позивачка, заявляючи вимогу про стягнення інфляційних втрат та 3% річних невірно визначила період прострочення зобов`язання, а саме здійснила нарахування з 03.01.2020, тобто до дня набрання рішенням суду законної сили, не враховуючи дату набрання рішенням суду законної сили.

Таким чином, суд вважає за необхідне здійснити перерахунок інфляційних втрат та 3% річних за прострочене грошове зобов`язання за період з 28.10.2020 до 27.03.2025.

Так, станом на 29.10.2020 борг відповідача за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.01.2020 по справі № 711/1550/18 становив 175 500,00 грн. 03.12.2020 в примусовому порядку з відповідача стягнуто 422,11 грн. Кількість днів прострочення за період з 28.10.2020 по 02.12.2020 складає 35 днів, отже, за вказаний період розмір інфляційних втрат становить 2 281,50 грн., а 3% річних - 503,48 грн.

Станом на 03.12.2020 борг відповідача становив 175 077,89 грн. 27.05.2024 в примусовому порядку з відповідача стягнуто 15 454,50 грн. Кількість днів прострочення за період з 03.12.2020 по 26.05.2024 складає 1 271 днів, отже, за вказаний період розмір інфляційних втрат становить 88 690,48 грн., а 3% річних - 18 282,72 грн.

Станом на 27.05.2024 борг відповідача становив 159 623,39 грн. 22.10.2024 в примусовому порядку з відповідача стягнуто 1 005,61 грн. Кількість днів прострочення за період з 27.05.2024 по 21.10.2024 складає 148 днів, отже, за вказаний період розмір інфляційних втрат становить 9 950,60 грн., а 3% річних - 1 936,41 грн.

Станом на 22.10.2024 борг відповідача становив 158 617,78 грн. Кількість днів прострочення за період з 22.10.2024 по 27.03.2025 складає 157 днів, отже, за вказаний період розмір інфляційних втрат становить 11 078,02 грн., а 3% річних 2 044,29 грн.

Таким чином, за період з 28.10.2020 до 27.03.2025 інфляційні втрати становлять - 112 000,60 грн., а 3% річних - 22 766,90 грн.

Суд вважає безпідставними та не приймає до уваги посилання відповідача на пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, як на підставу звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦПК України.

Так, пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Однак, спірні відносини між сторонами виникли не із кредитного зобов`язання, тому нарахування сум передбачених статтею 625 ЦК України може здійснюватися в період дії воєнного стану.

Щодо твердження відповідача про пропуск позивачкою строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 256, 257 ЦК України).

Згідно статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за період з 03.01.2020 до 27.03.2025, а вказаний позов поданий до суду 24.12.2024, тобто більш ніж через 3 роки від моменту прострочення відповідачем грошового зобов`язання.

Водночас, суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України введено карантин. У подальшому, термін дії карантину неодноразово продовжувався та тривав до 30.06.2023.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Крім того, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України № 235/2025 від 15.04.2025 строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 07.08.2025

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (у редакції від 08.11.2023) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено у наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Отже, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 02.04.2017. Строк позовної давності за всіма вимоги, що виникли після 02.04.2017, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, не сплив, оскільки був продовжений на строк дії карантину, а пізніше зупинений на строк дії воєнного стану.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.01.2020 по справі № 711/1550/18, невиконання грошового зобов`язання є триваючим порушенням, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки за період з 28.10.2020 до 27.03.2025 інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 134,767,50 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями частини 6 статті 141 ЦПК України, якою визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому звільнена від сплати судового збору.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 134 767,50 грн., що складає 74,94% від загальної ціни позову (179 834,92 грн.), то із відповідача на користь держави стягненню судовий збір у розмірі 1 347,67 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 610, 611, 612, 625 ЦК України, ст.ст. ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 268, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) за період з 28.10.2020 до 27.03.2025 інфляційні втрати у розмірі 112 000,60 грн. та 3% річних у розмірі 22 766,90 грн., а всього 134 767,50 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 347,67 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: Г. В. Булгакова