справа № 489/7921/24 провадження №2/489/487/25
РІШЕННЯ

Іменем України

18 липня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини,

встановив:

У жовтні 2024 року позивач, через свого представника адвоката Мотальову-Кравець В.Ю., звернувся до суду з позовною заявою в якій просить зменшити розмір аліментів утримуваних з нього на користь відповідача на підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.05.2020 по справі №489/6850/19 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частини від усіх його доходів щомісяця, але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.05.2020 з нього на користь відповідача стягнуто аліменти утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.12.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Від повторного шлюбу з ОСОБА_4 позивач має спільну доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після винесення судового рішення його матеріальне становище суттєво змінилось. Він проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та отримує дохід в розмірі 106500,00 грн, та заробітну плату в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Нібулон», середня заробітна плата складає 9516,66 грн. Зменшення розміру аліментів до 1/6 частки жодним чином не вплине на порушення прав та інтересів дитини, оскільки їх розмір становитиме більше 15000,00 грн на місяць, що в рази перевищує 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і значно перевищує мінімальну заробітну плату. Відповідач, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо їх дітей, не в змозі витрачати на утримання спільної дитини суму кратну сумі аліментів стягнутих з позивача. За такого, позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом.

Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву в якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що майновий стан позивача дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж 1/6 частка від його заробітку (доходу) щомісячно, і це не призведе до значного погіршення майнового стану новоствореної сім`ї позивача. Крім того, позивач ніколи не цікавився життям дитини ОСОБА_3 , не приймає участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини належним чином. Позивач у повній мірі не сплачує аліменти та ухиляється від їх сплати, хоча гроші у нього є, але є і заборгованість зі сплати аліментів, яка постійно зростає. Також зазначила, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення його майнового стану, в тому числі у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а навпаки, його дохід було збільшено. За такого, відповідач вважає, що позовні вимоги не підлягають для задоволення.

Позивач, через свого представника адвоката Мотальову-Кравець В.Ю., надав до суду заяву в якій зазначив, що його дружина не отримує доходи, згідно чого він безпосередньо приймає основну фінансову участь в забезпеченні сім`ї здійснюючи оплату за заняття в дитячій школі розвитку «Веселка», покупки канцелярії, витрат на проїзд та загальних пересланих коштів, що відповідає принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини та право на гідний рівень життя. Крім того, він як військовослужбовець, перебуває в особливих умовах, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, бере участь у бойових діях та несе значні матеріальні витрати на своє вимушене утримання з метою збереження власного життя та здоров`я. Позбавлення його, як військовослужбовця, фактично останніх, вкрай необхідних коштів для забезпечення власного захисту від лінійно-фронтових військових нападів російської федерації може позбавити не лише його життя та здоров`я а й інших, залежних від нього в полі бою осіб а також мирних громадян. 05.09.2024 первинною медичною карткою ОСОБА_1 визначено вогнепальне поранення з діагнозом: ВТ (05.09.2024), акуботравма без пошкоджень цілісності барабанних перетинок, перелом голеностопу. Проведено подальше лікування в медичному закладі. 13.12.2024 первинною медичною карткою ОСОБА_1 визначено вогнепальне поранення з діагнозом: МВТ, ВОСП лівої п`яткової області. Довідкою гарнізонної військово-лікарської комісії № 3446 від 17.12.2024 позивач потребує відпустки для оперативного лікування після травми на 30 календарних днів на підставі статті 81 графи ІІ Розладу хвороб. Позивач зазначив, що не відмовляється від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, однак у зв`язку із суттєвою негативною зміною обставин не в змозі сплачувати надто високий для нього їх розмір.

Ухвалою судді Ленінського (на теперішній час Інгульський) районного суду міста Миколаєва Коваленка І.В. від 15.10.2024 позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу десятиденного строку для усунення зазначених в ній недоліків, які на даний час позивачем усунуто.

Ухвалою суду від 29.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 05.12.2024 повторно направлено відповідачу ухвалу про відкриття провадження та матеріали позовної заяви, у зв`язку із чим подовжено строк розгляду справи.

Про розгляд справи сторони повідомленні шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі на вказані у позовній заяві адреси та шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.05.2020 по справі №489/6850/19 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.12.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №680, 02.11.2019 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 .

Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 в них народилась донька ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 960.

Як вбачається з довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 24.09.2024 Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 в період з 12.05.2023 по 26.06.2023, з 12.07.2023 по 30.09.2024, з 16.10.2023 по 31.07.2024, з 16.08.2024 по 12.09.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Херсонській області, Херсонського району, с-ще Білозерка.

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру зареєстрованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 19.09.2024 ОСОБА_1 отримує дохід від Військової частини НОМЕР_1 у розмірі 106500,00 грн. на місяць, та від Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське товариство «Нібулон» у розмірі 8000,00 грн. Загальний розмір доходу позивача за період з 01.01.2024 по 01.07.2024 склав 270100,00 грн. В той же час, дохід позивача за 2020 рік становив 113210,93 грн.

Вищевказані обставини свідчать про покращення матеріального стану позивача.

В свою чергу, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 13.09.2024, наданого старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дорош Я.Р., заборгованість позивача станом на 31.08.2024 становить у розмірі 553805,80 грн. З вказаного розрахунку вбачається, що позивач протягом всього періоду здійснював лише часткову оплату аліментів.

Згідно з первинною медичною карткою ОСОБА_1 від 05.09.2024 визначено вогнепальне поранення з діагнозом: ВТ (05.09.2024), акуботравма без пошкоджень цілісності барабанних перетинок, перелом голеностопу.

13.12.2024 первинною медичною карткою ОСОБА_1 визначено вогнепальне поранення з діагнозом: МВТ, ВОСП лівої п`яткової області.

Виписним епікризом від 17.12.2024 визначено, що ОСОБА_1 був госпіталізований в лікувальне відділення медичної роти військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_1 13.12.2024 після надання первинної допомоги у МП МР А7382 с. Лиманець. Діагноз: Мінно-вибухова травма (12.12.24), ВОСП лівої п`яти з вогнепальним переломом п`ят, очної кістки.

Як вбачається з довідки гарнізонної військово-лікарської комісії № 3446 від 17.12.2024 ОСОБА_1 потребує відпустки для оперативного лікування після травми на 30 календарних днів на підставі статті 81 графи ІІ Розладу хвороб.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до вимог частини першої статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від доходу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно пункту 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 28.05.2021 у справі № 715/2073/20, від 08.06.2022 у справі № 565/1069/21, від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18, відповідно до якої зміна сімейного стану платника аліментів (народження дитини у новому шлюбі) не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Таким чином, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів з урахуванням інших обставин, встановлених судом.

За принципом диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В свою чергу, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану та те, що з моменту винесення судового рішення його майновий стан не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі. Навпаки, з наданих доказів вбачається, що на даний час позивач є військовослужбовцем і його дохід значно збільшився, відповідно матеріальне становище покращилось.

Обставини, на які позивач посилається як на підставу зменшення розміру аліментів, зокрема, народження в нього дитини від іншого шлюбу, мали місце до винесення судового рішення. А твердження позивача про те, що він самостійно утримує дитину, оскільки його дружина не працює, суд не приймає до уваги через те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази відсутності в неї доходів, як і докази її непрацездатності або причин з якої вона не може працювати.

При цьому суд зазначає, що сплачені позивачем аліменти є власністю його дитини та на утримання якої вони направляються. Відповідач є лише отримувачем аліментів на спільну дитину сторін, разом з тим участь матері в утриманні дитини, яка проживає разом з нею, не обмежується лише фінансовим утримання, таке утримання дитини є набагато ширшим залежно від дитини, її стану здоров`я, уподобань тощо.

При вирішенні даної справи суд не враховує посилання позивача на те, що він несе значні витрати на потреби ЗСУ, оскільки відповідно до частини першої статті 43 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з організацією військової служби і виконанням військового обов`язку, здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України. Додаткове фінансування цих заходів може відбуватися за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством. Таким чином, чинним законодавством не передбачено обов`язок військовослужбовців витрачати кошти на військові потреби, тим більше за рахунок зменшення аліментів на дитину.

Що стосується посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру аліментів, на проходженням ним лікування, то суд звертає увагу, що доказів на підтвердження розміру витрат, які позивач поніс у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні, ним суду не надано. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які могли б свідчити, що таке лікування носитиме систематичний характер, і відповідно, позивач нестиме такі витрати в майбутньому, що могло б вплинути на його матеріальний стан.

Суд зазначає, що для зменшення розміру аліментів позивач повинен довести суду не лише факт зміни матеріального чи сімейного становища, чи стану здоров`я, але і те, що така зміна безпосередньо впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, зміна його сімейного стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки не доведено, що у зв`язку зі зміною сімейного стану сплата аліментів на утримання сина у встановленому судовим рішенням розмірі неможлива чи очевидно порушить права інших утриманців.

При цьому розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3 відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення, без доведення погіршення майнового становища позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини, та суперечитиме її інтересам.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем витрати на сплату судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 18.07.2025.

Суддя І.В.Коваленко