справа № 573/1515/21
судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд) від 25 червня 2025 року
у справі за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вікторія» (далі - ТОВ «Агрофірма «Вікторія», відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Миколаївська селищна рада Сумського району Сумської області (далі - третя особа), про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки,
1. Відношусь з великою повагою до думки більшості суддів Верховного Суду у цій справі, але не можу погодитись із нею.
2. Моя незгода стосується висновків про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту.
3. Вважаю, що за обставинами цієї справи необхідно було задовольнити позовні вимоги.
ІІ. Короткий зміст позовних вимог
4. Позивачка просила суд:
- усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками, шляхом їх витребування з користування відповідача та повернення їй;
- скасувати записи про інше речове право, право оренди на вказані земельні ділянки.
ІІІ. Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій
5. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 01 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково:
- усунено перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом витребування у відповідача та повернення її власнику;
- скасовано запис про інше речове право, право оренди земельної ділянки;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено та вирішено питання про судові витрати.
6. Постановою Сумського апеляційного суду від 02 липня 2024 року апеляційну скаргу відповідача задоволено, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та в частині вирішення питання розподілу судових витрат скасовано, відмовлено задоволенні позову про усунення перешкод в користуванні земельної ділянкою та скасування запису про державну реєстрацію право оренди цієї земельної ділянки. Вирішено питання розподілу судових витрат.
7. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд навів такі аргументи:
- обраний позивачем спосіб захисту про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки не є належним способом захисту порушеного права, не призведе до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу щодо об`єкта нерухомого майна, а вимога про зобов`язання відповідача повернути спірну земельну ділянку є похідною;
- захист порушених прав позивача можливий шляхом пред`явлення позову до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.
ІV. Короткий зміст постанови Верховного Суду
8. Верховний Суд виснував, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що захист порушених прав позивачки можливий шляхом пред`явлення позову до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди.
V. Мотиви незгоди з думкою більшості
9. У цій справі встановлено, що позивач зверталась до суду за захистом своїх прав у квітні 2021 року і рішенням Білопільського районного суду від 20 серпня 2021 року у цивільній справі № 573/598/21 відмовлено в задоволенні позовних вимог у зв`язку з неефективно обраним позивачем способом захисту.
Одночасно позивачу роз`яснено право на звернення до суду з негаторним позовом про повернення земельних ділянок. Суд визначив належним способом захисту, яке позивач як власник земельної ділянки вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом пред`явлення вимоги про повернення такої ділянки (т.1. а.с.42-45).
10. У вересні 2021 року позивач вдруге звернулася до суду із даним позовом.
11. Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
12. Дійсно, Верховний Суд у своїй практиці звертає увагу на те, що особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права [1].
13. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам [2].
14. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин [3].
15. У правовідносинах щодо захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, Верховний Суд висновував, щоналежним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди [4-5].
16. Вважаю, що підходи Верховного Суду щодо способів захисту не можуть бути застосовані з огляду на принцип верховенства права та особливості спірних правовідносин, які відрізняються від фактичних обставин у правовідносинах, в яких були висловлені згадані правові позиції.
17. Суд першої інстанції на момент ухвалення рішення про часткове задоволення позову у цій справі вирішив спір з урахуванням судової практики, яка існувала на момент звернення позивача до суду із позовом та ухвалення судом першої інстанції рішення.
18. Позивач, звертаючись до суду вдруге, очікувала на захист своїх прав і спиралась на існуючий підхід, про який їй було роз`яснено при попередньому розгляді.
19. Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд не врахував, що повторна відмова в позові з мотивів обрання позивачем неефективного способу захисту не відповідає принципу верховенства права, закріпленому в статті 8 Конституції України.
20. Так, Загальною декларацією прав людини 1948 року, гарантовано, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
21. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див., наприклад, постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) [6]).
22. У висновку Консультативної ради європейських суддів (КРЄС) № 20 (2017) [7] зазначено, що забезпечення рівності, єдності тлумачення й застосування права не повинні призводити до негнучкості закону та виникненню перешкод для його розвитку. Таким чином, вимога «подібні справи мають розглядатися подібно» не повинна сприйматися як абсолютна. Розвиток судової практики як такий не має протиставлятися належному відправленню правосуддя, оскільки неспроможність розвитку й адаптації судової практики створюватиме ризик перешкоджання реформуванню або вдосконаленню права (пункт 30).
23. Звернувшись до суду вдруге у серпні 2021 році з урахуванням відмови у позові у справі № 573/598/21 з підстав обрання неналежного способу захисту та судової практики, яка існувала на момент роз`яснення судом право на звернення до суду з негаторним позовом про повернення земельних ділянок, позивач мала очікування, що суд ухвалить рішення і задовольнить позов в обраний нею спосіб захисту.
24. Верховний Суд вже висновував, що враховуючи те, що у разі відмови у задоволенні позовних вимог з підстав неефективного способу захисту при наявності наявного судового рішення по іншій справі про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог між тими ж учасниками справи та з тих же підстав, вказане поставить під загрозу сутність гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту [8].
25. Так само і Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом [9].
26. У справі Белле проти Франції (Bellet v. France) доводами Уряду Францїї (пункт 29) було те, що національний суд розглянув справу та належно мотивованим рішення відмовив у задоволенні позову.
ЄСПЛ вказав, що факт наявності в особи доступу до національних засобів правового захисту лише для того, щоб її повідомили про те, що її дії заборонені в силу закону, не завжди відповідає вимогам пункту 1 статті 6 Конвенції. Рівень доступу, наданий національним законодавством, також має бути достатнім для забезпечення «права особи на суд» з урахуванням принципу верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дію, яка є втручанням у її права (пункт 36 рішення ЄСПЛ) [10].
ЄСПЛ повторив, що у випадку наявності декількох національних засобів юридичного захисту, які може використати особа, вона має право обрати той засіб, який вирішує її суттєву скаргу. Іншими словами, якщо засіб юридичного захисту було використано, використання іншого засобу, який по суті має ту ж саму мету, не є обов`язковим….[11].
27. Наведене свідчить, що позивачу у спірних правовідносинах створено перешкоди у реалізації права на судовий захист, тому з огляду на наведену вище аргументацію та особливості цієї справи, позовні вимоги підлягали до задоволення.
28. Також повторюю свою позицію про те, що обраний позивачем спосіб захисту може бути ефективним, на що я звертав увагу в своїй окремій думці по іншій справі [12].
29. Крім того, важливі обґрунтування, щодо ефективності способів захисту, з якими я погоджуюсь, наведені в ухвалі Верховного Суду від 25 червня 2025 року у справі № 456/252/22 (провадження № 61-5110св24) про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду [13].
30. Я впевнений, якщо у рішенні суду буде вказано про повернення земельної ділянки позивачу, це буде сприяти ефективному захисту її прав і є таким, що безперешкодно може бути реалізовано на практиці.
За обставинами цієї справи для захисту прав позивача взагалі не має різниці, що слід вказати в рішенні суду - «зобов`язати повернути», «витребувати», «скасувати реєстрацію», «визнати відсутнім право оренди», важливим є вирішення спору по суті позовних вимог.
Суддя П І. Пархоменко