Дата документу 23.07.2025Справа № 554/7550/25
Провадження № 4-с/554/26/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Станкевич Н.О.,

адвоката боржника - Маліченко М.А.,

скаржника - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві скаргу ОСОБА_1 щодо скасування постанови начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Титова С.І. від 17.01.2025 року

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду міста Полтави звернувся ОСОБА_1 щодо скасування постанови начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Титова С.І. від 17.01.2025 року.

В обгрунтування скарги зазначав, що відповідно до постанови начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Титова С.І. від 17.01.2025 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ніколенком С.В. видано ряд постанов, згідно яких примусового стягуються кошти.

Адвокат боржника - ОСОБА_2 скаргу підтримав, прохав задовольнити.

Скаржник ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), скаргу прохав задовольнити в повному обсяі.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до постанови начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Титова С.І. від 17.01.2025 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ніколенком С.В. видано ряд постанов, згідно яких примусового стягуються кошти.

У відділі примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 75787939 до складу якого входять виконавчі провадженя:

№70518179, відкрите на підставі виконавчого листа № 554/5498/22 від 08.11.2022 року, виданого Октябрським районним судом м.Полтави, щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 19.09.2002 року напродження на його утримання, у розмірі частини усих видів доходів щомісячно, починаючи з 04.07.2022 року, на період навчання в Полтавському національному педагогічному університеті імені В.Г.Короленка до 30.06.2025 року, але не більше ніж досягнення 23 років. За період з 21.04.2023 року по 22.01.2025 року загальна сума стягнення 43278,03 грн.

№74696928, відкрите на підставі виконавчого листа №554/887/22 від 25.03.2024 року, виданого Октябрським районним судом м.Полтави щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 699012,40 грн. За період з 15.04.2024 року по 22.01.2025 року загальна сума стягнення 18863,84 грн.

№74967352, відкрите на підставі виконавчого листа № 554/887/22 від 25.03.2024 року, виданого Октябрським районним судом м.Полтави, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у розмірі 13901,22 грн. Станом на 22.01.2025 року заборгованість не стягнута.

№75044838, відкрите на підставі виконавчого листа №554/10694/22 від 13.05.2024 року виданого Октябрським районним судом м.Полтави, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків( доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісяця починаючи з 03.10.2022 року і до досягнення дітьми повноліття. За період з 29.07.2024 року по 22.01.2025 року загальна сума стягнення складає 8492,14 грн.

№76781412, відкрите на підставі виконавчого листа №554/887/22 від 25.03.204 року, виданого Октябрським районним судом м.Полтави щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 70000, 00 грн. Станом на 22.01.2025 року заборгованість не стягнута.

Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні даної скарги та застосовані норми права:

Так, вирок суду є обов`язковим для виконання. Це означає, що після набрання вироком законної сили, його положення мають бути виконані відповідними органами та особами, на яких вони поширюються.

Вирок суду, як акт правосуддя, має бути виконаний у повному обсязі, щоб забезпечити дотримання верховенства права та справедливість.

Виконання вироку здійснюється відповідними державними органами, такими як органи Державної виконавчої служби, а також іншими органами та установами, залежно від змісту вироку.

Суд, який ухвалив вирок, здійснює контроль за його виконанням, щоб забезпечити належне виконання судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах.

Так, ст.447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі ст.447 ЦПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Щодо скасування постанови.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п.7 ч.3 ст.18 цього ж Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному ст.35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.

Відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з п.1 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

У розділі XIX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5від 02.04.2012 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №489/20802 02.04.2012 року, наведені особливості взаємодії органів державної виконавчої служби та приватних виконавців при визначенні поточного рахунку боржника фізичної особи у банку для здійснення видаткових операцій. (далі - Інструкція).

Так, у період дії воєнного стану в Україні фізична особа - боржник, на кошти якої накладено арешт, може звернутись до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, який наклав арешт на кошти цієї особи, із заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, без урахування такого арешту.

Відповідно доп.4 розд. XIX Інструкції, виконавець відмовляє боржнику у визначенні поточного рахунку в банку для здійснення видаткових операцій у разі, якщо виконавче провадження, у якому накладено арешт на кошти боржника, закінчено на підставі статті 39 Закону або виконавчий документ у цьому виконавчому провадженні повернуто стягувачу відповідно до ст.37 Закону.

Про відмову в задоволенні заяви боржника про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій виконавець письмово повідомляє боржника в порядку, визначеному ст.28 Закону.

Таким чином, державний виконавець визначив порядок виконання зазначеної постанови, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або кошти, що мають спеціальний режим використання та звернення стягнення на які заборонено законом.

У відповідності до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Згідно з ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали скарги не містять належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження порушень державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 268, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 щодо скасування постанови начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Титова С.І. від 17.01.2025 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Повний текст ухвали суду складено та проголошено 28.07.2025 року.

Суддя М.О. Материнко