КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 752/14417/24

номер провадження №22-ц/824/2148/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник позивача Круковська Р.І.,

представник відповідача Панич О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року /суддя Слободянюк А.В./

за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Круковська Р.І. звернулась з заявою про забезпечення позову в якій просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_3 , які знаходяться на всіх її рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить ОСОБА_3 , у межах суми позову в розмірі 802 870, 00 грн. Та можливих судових витрат в розмірі 95 662, 43 грн., що разом складає 898 532, 43 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено. /а.с. 28-31/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу скасувати, заяву задовольнити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції помилково вимагав від позивача вказівки конкретного майна та банківських рахунків відповідача для накладення арешту, що суперечить ч. 1 ст. 150 ЦПК України та практиці Верховного Суду (постанови від 28.09.2023 №61-11439ав23 та від 14.01.2021 №61-16635ав20). Арешт може бути накладено на майно та кошти без їх індивідуального визначення. Суд першої інстанції проігнорував докази позивача, які обґрунтовують необхідність забезпечення позову. Невжиття заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення, адже відповідач має необмежене право розпоряджатися своїм майном. Наголошувала, що суд першої інстанції безпідставно визнав недостатність підстав для арешту, хоча позивач довів ризик невиконання рішення та співмірність заходів (арешт у межах 898 532,43 грн) із позовними вимогами (802 870,00 грн + судові витрати). Отже, вимога суду першої інстанції надати докази очевидного (можливості відчуження майна відповідачем) є завищеним стандартом доказування, що обмежує права позивача.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність її доводів. Наголошував, що судом першої інстанції прийнято заяву позивача про зменшення розміру вимог до 460 406, 91 грн. Вказував і на безпідставності позовних вимог, ОСОБА_3 не є власником спірного автомобіля, відсутні докази придбання під час шлюбу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що представник позивача ОСОБА_1 адвокат Круковська Р.І. просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_3 , які знаходяться на всіх її рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить ОСОБА_3 , у межах суми позову в розмірі 802 870,00 грн. Та можливих судових витрат в розмірі 95 662,43 грн., що разом складає 898 532,43 грн.

Подана заява обґрунтована тим, що в період сумісного проживання та перебування у шлюбі 20 жовтня 2020 року сторонами було придбано легковий автомобіль марки Toyota, модель RAV-4 HYBRID, білого кольору, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який є предметом спору. Придбаний автомобіль було зареєстровано на колишню дружину ОСОБА_3 . Для запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, необхідно вжити заходи, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення.

Розглянувши обґрунтування заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов наступного, правильного висновку.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити автомобіль марки Toyota, модель RAV-4 HYBRID, білого кольору, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 у власність ОСОБА_3 . В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію, одну другу частину вартості автомобіля марки Toyota, модель RAV-4 HYBRID, білого кольору, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Судові витрати покласти на відповідача у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Із матеріалів справи вбачається, що спір виник щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, автомобіля марки Toyota, модель RAV-4 HYBRID, білого кольору, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який позивач вважає спільним сумісним майном подружжя.

Згідно інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філії ГСЦ МВС) автомобіль марки Toyota, модель RAV-4 HYBRID, білого кольору, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №ДП-0001925 від 17 вересня 2020, укладений в суб`єкта господарювання ТОВ «Автосаміт ЛТД».

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявником не наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не надано належних та допустимих доказів, а також доказів співмірності заявленим позовним вимогам. В той же час відсутність зазначених відомостей та обґрунтування підстав для вжиття заходів забезпечення позову, позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Щодо вимог про накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_3 , які знаходяться на всіх її рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, суд першої інстанції також вірно вказував про те, що арештовані кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником (постанова Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №320/3560/18).

З такими висновками апеляційний суд погоджується.

Крім того, у процесі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, апелянтом завлено про те, що транспортний засіб «Toyota», який є предметом спору, після відкриття провадження у справі, а саме 17.07.2024, було відчужено відповідачкою своїй матері - ОСОБА_6 , що прямо впливає на розгляд даної апеляційної скарги.

Також, варто зауважити, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19.02.2025 у справі № 752/14417/24 прийнято до розгляду заяву представника позивача про зменшення позовних вимог та постановлено в подальшому розглядати справу з урахуванням зменшених позовних вимог, які на даний час складаються з вимог: виділити автомобіль марки Toyota, модель RAV-4 HYBRID, білого кольору, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 у власність ОСОБА_3 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію одну другу частини вартості автомобіля марки Toyota, модель RAV-4 HYBRID, білого кольору, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , в розмірі 460 406,91 грн.

Отже, з урахуванням змінених фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості задовольнити заяву про забезпечення позову в межах вимог поданих до суду першої інстанції. /а.с. 25/

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: