Дата документу 25.07.2025
Справа № 501/975/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про зменшення розміру аліментів

та за зустрічним позовом ОСОБА_2

до

ОСОБА_1

предмет та підстави позову про зміну способу стягнення аліментів

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача адвокат Канікаєв Ю.О.,

ухвалив рішення та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 10.03.2025 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, згідно якого просить суд розмір стягнення аліментів на утримання дітей, встановлений судом наказом від 26.05.2022 по справі №501/1300/22, за яким стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення молодшим сином повноліття на 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення молодшим сином повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що у сторін є діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі судового наказу по справі №501/1300/22 з позивача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16 травня 2022 року і до досягнення молодшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач вказує в позові, що старший син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

ОСОБА_2 11.04.2025 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, згідно якої просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей та стягувати з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 10000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили (а.с.40-45).

Позов мотивований тим, що на підставі судового наказу по справі №501/1300/22 з позивача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16 травня 2022 року і до досягнення молодшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач стверджує, що на даний час розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання дітей, є недостатнім для утримання неповнолітніх дітей, забезпечення необхідного рівня життя, тощо.

На підставі викладеного позивач за зустрічним позовом звернулась до суду з відповідним позовом.

Представник ОСОБА_2 10.04.2025 надав до суду відзив на позовну заяву (а.с.27-29).

ОСОБА_1 29.05.2025, 18.06.2025 надав до суду клопотання про зменшення витра на правничу допомогу (а.с.60-63, 128-131) та відповідь на відзив (а.с.64-66).

Представник ОСОБА_2 03.06.2025 надав до суду заперечення на відповідь на відзив (а.с.75-78).

ОСОБА_1 18.06.2025 надав до суду відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.117-119), просить суд відмовити позивачу за зустрічним позовом у задоволенні позову, посилаючись на його необгрунтованість.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом просив суд задовольнити первісний позов та у зустрічному позові відмовити.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, її представник в судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 10.03.2025 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.18).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 19.03.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.23-24).

Ухвалою Чорноморського міського суду Одеської області від 04.06.2025 прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.97, 103).

Ухвалою Чорноморського міського суду Одеської області від 09.06.2025 поновлено судовий розгляд справи, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (а.с.104).

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що сторони по справі є колишнім подружжям (а.с.13) та батьками дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6-8).

На підставі судового наказу по справі №501/1300/22 з позивача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16 травня 2022 року і до досягнення молодшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9).

Старший син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття.

Вказане рішення перебуває на примусову виконанні.

Згідно копії розрахунку зі сплати аліментів переплата аліментів станом на 29.02.2024 склала 1298,61 грн. (а.с.15-16).

ІV. Оцінка Суду.

Згідно положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст.51 Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінасових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 ст.182 Сімейного кодексуУкраїни встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтями 183, 184 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно зі статтею 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частиною 1 ст.192 Сімейного кодексуУкраїни передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З правового аналізу вищезазначених норм вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, ст.192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст.182 Сімейного кодексу України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України)

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч.3 ст.182 Сімейного кодексу України).

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14.

Позовні вимоги позивача за первісним позовом про зменшення розміру аліментів (з 1/2 на 1/3) грунтуються на тому, що старший син досяг повноліття, однак з нього продовжується стягнення аліментів у розмірі визначеному судовим наказом.

Позовні вимоги позивача за зустрічним позовом про зміну способу стягнення аліментів (10000,00 грн. на кожну дитину) ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дітей, їх розвитку, навчання, тощо.

Суд звертає увагу, що у будь-якому випадку, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу.

Так, позивач за зустрічним позовом скористалася своїм правом, визначивши способом стягнення аліментів - їх присудження у твердій грошовій сумі. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Судом враховується що з моменту видачі судового наказу від 26.05.2022, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття та інші діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 досягли 14 та 10 річного віку, а тому існують переконливі доводи того що розмір матеріальних витрат на дітей збільшується.

Так державою, при встановленні розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку визначена чітка градація дітей до шести років ( малолітніх ) та дітей з 6 до 18 років (неповнолітніх), з якою пов`язано збільшення розміру прожиткового мінімуму.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментів суд виходить з наступного.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (другий абзац ч.2 ст.182 СК України).

Прожитковий мінімум це показник, який використовується у розрахунках різних соціальних виплат, наприклад пенсій, допомоги по безробіттю, аліментів. Одночасно це вартісна оцінка споживчого кошика, що містить мінімальні набори продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, необхідних для збереження здоров`я людини і забезпечення їі життєдіяльності. Чільні положення, що визначають порядок формування споживчого кошика і використання прожиткового мінімуму, встановлені Законом України "Про прожитковий мінімум" №966-XIV від15.07.1999.

Відповідно до Закону України « Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на дітей від 6 до 18 років, на момент винесення рішення встановлений у розмірі 3196,00 гривні.

Позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей та стягувати з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 10000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Разом з тим, матеріалами справи не доведено дійсний дохід обох батьків, які, згідно норм діючого законодавства, повинні рівноправно утримувати та доглядати дитину, у зв`язку з чим розмір аліментів у сумі 10 000,00 грн. на кожну дитину, який просить позивач за зустрічним позовом стягнути з відповідача на утримання дітей щомісячно до досягнення дитиною повноліття, може стати надмірним тягарем для відповідача.

Суд звертає увагу, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 є інвалідом ІІ-ї групи, що підтверджується пенсійним посвідченням та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с.11-12).

При цьому, доводи позивача за зустрічним позовом щодо розміру аліментів у сумі 10 000,00 грн. на кожну дитину, зводяться до потреби щомісячного утримання дітей у додаткових витратах, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей, тощо), що не позбавляє позивача за зустрічним позовом у праві звертатись разово, періодично або постійно до відповідача у порядку ст.185 СК України.

Разом з тим, в даних правовідносинах, розмір аліментів в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини необхідно визначити в твердій грошовій сумі, оскільки відповідну заяву подано одержувачем аліментів.

На підставі викладеного, суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, дійсної участі батька в утриманні дитини, стягненню підлягають аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини в розмірі 5000,00 грн. щомісячно з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, з огляду на викладене, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів слід відмовити, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів слід задовольнити частково.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Приписами п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 є інвалідом ІІ-ї групи, що підтверджується пенсійним посвідченням та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с.11-12).

Беручи до уваги той факт, що відповідач є інвалідом ІІ групи, а відтак звільнений від сплати судового збору, судовий збір компенсується за рахунок держави.

Крім того, відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

В матеріалах справи наявні:

- ордер на надання правової допомоги (а.с.34);

- копія договору №781/23 про надання правової допомоги від 31.10.2023 (а.с.50 зворотній бік).

Разом з тим, позивачем за зустрічним позовом не надано до суду доказів понесених витрат у вказаному розмірі (детальний опис робіт наданих адвокатом, акт на підтвердження факту надання правової допомоги, платіжних документів), тощо.

Отже, в цій частині позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей та стягувати з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Чорноморського міського

суду Одеської області М.І.Петрюченко