ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м.Суми

Справа №591/3807/22

Номер провадження 22-ц/816/745/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони: позивач Квартирно-експлуатаційний відділ міста Суми,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 вересня 2024 року в складі судді Клименко А.Я., ухваленого в м. Суми, повне рішення складене 16 вересня 2024 року,

в с т а н о в и в:

26 серпня 2022 року Квартирно-експлуатаційний відділ міста Суми звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання їх такими, що втратили право на користування службовою квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та їх виселення без надання іншого житла.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_3 із сім`єю у складі: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на підставі укладеного з ІНФОРМАЦІЯ_1 договору найму за ордером № 1646 від 04 квітня 2016року надано у користування службове приміщення спірну квартиру. Житло відноситься до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України та обліковується на балансі у позивача. 18 грудня 2017 року ОСОБА_3 вибув зі списків військової частини для проходження служби в іншому гарнізоні, був виключений зі списків особового складу військової частини та знятий з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у зв`язку із переведенням до іншого гарнізону. Відтак, проживання у спірній квартирі відповідачів порушує право користування та розпорядження майном Міністерства оборони України.

30 серпня 2022 року Квартирно-експлуатаційний відділ міста Суми звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування службовою квартирою та зобов`язання звільнити службове житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що власником спірної квартири є Міністерство оборони України, обліковується житло у позивача. Відповідачу був наданий ордер на вселення в квартиру, проте він у квартирі не зареєстрований, а зареєстрований в м. Києві. 18 грудня 2017 року ОСОБА_3 вибув зі списків військової частини для проходження служби в іншому гарнізоні, однак службову квартиру за вказаною адресою не звільнив.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 вересня 2024 року у задоволенні позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі Квартирно-експлуатаційний відділ міста Суми просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовів. При цьому вказує, що спірна двокімнатна квартира є відомчою та була надана ОСОБА_3 як службове житло, проте він у квартирі не був зареєстрований. Натомість, у квартирі відповідача зареєструвалась його дружина ОСОБА_1 , з якою шлюб був розірваний рішенням суду від 25 вересня 2020 року, а також падчерка відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, з 21 жовтня 2022 року ОСОБА_1 зареєструвала в квартирі свою малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка не є дочкою відповідача. Вважає доводи представника відповідачів про проведений капітальний ремонт квартири такими, що не підтверджені належними доказами. З огляду на те, що ОСОБА_3 не набув обов`язкового 10-річного стажу служби для збереження за ним житла, у квартирі не зареєстрований та вибув зі списків військової частини, а відповідачки жодного відношення до військової служби не мають, тому суд дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позовів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Якименко О.І. просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. При цьому зазначає, що відповідач проходить службу у військовій частині в м. Києві, проте службовим житлом там не забезпечений. Всі відповідачі на законних підставах вселились у квартиру, а тому суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Грищенко Д.М. просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає, що позивач не мав права на звернення до суду, оскільки не є власником спірної квартири. Крім того, ОСОБА_3 вибув з частини 18 грудня 2017 року, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Суми було створено 01 квітня 2019 року, проте позов подано лише 30 серпня 2022 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Звертає увагу, що відповідачка має малолітню дитину, є одинокою, а тому не може бути виселена з квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Позивач, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без даних осіб, оскільки їх явка не є обов`язковою, а позиція є чіткою і зрозумілою.

Заява представника ОСОБА_1 адвоката Грищенка Д. М. про долучення до матеріалів справи довідок про проходження служби ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки довідки, як докази, подані з порушенням вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України. Крім того, такі докази не існували на час розгляду справи місцевим судом, з огляду на дату їх видання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 адвоката Якименко О.І., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що власником квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 88,61 кв.м, житловою площею 44,6 кв. м. є держава в особі Міністерства оборони України.

Рішенням комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України від 14 січня 2016 року № 8 вказану квартиру розподілено як службову (без зняття з квартирного обліку) ОСОБА_3 , йому був наданий ордер № 1646 від 04 квітня 2016 року на вселення у квартиру на трьох осіб: ОСОБА_3 , дружини ОСОБА_1 , дитина ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є падчеркою ОСОБА_3 .

З 21 жовтня 2022 року ОСОБА_1 зареєструвала в квартирі свою малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_3 в спірній квартирі не реєструвався, зареєстрований в АДРЕСА_3 .

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 вересня 2020 року у справі № 591/1445/20 розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки про проходження військової служби від 27 вересня 2022 року ОСОБА_3 є полковником та головним спеціалістом відділу фінансового забезпечення фінансово-економічного управління військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).

Відповідно до довідки № 313/8/6285 від 08 жовтня 2022 року ОСОБА_3 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 не забезпечувався службовим житловим фондом у зв`язку з відсутністю в частині житлового фонду для проживання військовослужбовців та членів їх сімей.

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 87 від 16 лютого 2016 спірну квартиру включено в число службових жилих приміщень, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Суми є балансоутримувачем квартири.

Згідно з довідкою ТОВ «Охоронна фірма «АЛЬФА-Л» № 14 від 16 березня 2023 року квартира АДРЕСА_2 охороняється товариством з 14 червня 2019 року, право на постановку/зняття квартири на/з-під охорони мають: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , які систематично ставлять квартиру під охорону та знімають з охорони під своїми іменами.

За повідомленням військової частини НОМЕР_1 № 313/91180 від 25 лютого 2023 року ОСОБА_3 не забезпечувався житлом та компенсацію за найм (піднайм) житла не отримує.

Відповідно до довідки № 517/6.1-787 від 04 грудня 2023 року про перебування на обліку, виданої Київським квартирно-експлуатаційним управлінням, встановлено, що ОСОБА_3 під час проходження служби у гарнізоні м. Київ військової частини НОМЕР_1 перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з 13 листопада 2009 року по теперішній час.

Згідно з витягом з наказу від 24 січня 2023 року № 21 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 вважається таким, що вибув у відрядження до ОКП ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » з 27 січня 2023 року.

Згідно з витягом з наказу від 05 серпня 2023 року № НОМЕР_2 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 вважається таким, що вибув у відрядження до ОКП ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » з 07 серпня 2023 року.

Згідно з витягом з наказу від 03 жовтня 2023 року № 238 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 вважається таким, що вибув у відрядження до ОКП ОТУ «Суми» з 04 жовтня 2023 року.

Довідкою № 2 від 14 грудня 2023 року ОСББ «Сонячна брама 10» засвідчується, що ОСОБА_3 проживає за адресою розташування спірної квартири з ОСОБА_1 та її доньками ОСОБА_2 і ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки № 3 від 16 квітня 2024 року ОСОБА_2 навчається в університеті імені ОСОБА_6 (група 232), але в гуртожитку університету не проживає і не зареєстрована.

Свідок ОСОБА_7 , якою складені акти про встановлення факту проживання військовослужбовців за адресою: АДРЕСА_4 , суду пояснила, що двері мешканці спірної квартири не відчинили, фактично акти підтверджують тільки факт відсутності в квартирі мешканців на момент прибуття комісії.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що відповідачі дійсно користуються службовою квартирою, у якій також проживає та зареєстрована малолітня ОСОБА_4 . Іншого житла відповідачі не мають, а тому виселення у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися із врахуванням порушення їх прав на житло, унаслідок яких відповідачі можуть втратити не лише право на користування житлом, а й позбутися такого права взагалі та стати безхатченками. Виселення особи із житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у п. 2 ст. 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмовив у їх задоволенні.

Проте, з рішенням суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього (ч. 1 ст. 118 ЖК).

У разі звільнення працівника з посади, яка дає право на службове житло, він підлягає виселенню (разом з усією родиною) без надання іншого житла (ст. 124 ЖК України).

Одна з особливостей найму житла полягає, зокрема, у тому, що наймач має право тимчасового володіння ним. Право володіння житлом залишається в його власника, який не втрачає це право навіть тоді, коли інша особа використовує таке майно протиправно. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України, зокрема, постановою від 03.08.2006 року №1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» із змінами (далі-Порядок), яка визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби. Військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями.

На підставі рішення про надання службового житлового приміщення виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Службове житлове приміщення надається військовослужбовцю на всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним (у тому числі на дружину (чоловіка) і неповнолітніх дітей, які проживають окремо від військовослужбовця в даному або іншому населеному пункті). Члени сім`ї військовослужбовця дають письмову згоду на проживання в службовому житловому приміщенні.

Відповідно до п. 23 розділу IV Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 31 липня 2018 року № 380 (далі-Інструкція) військовослужбовець та члени його сім`ї зобов`язані вивільнити займане ними службове приміщення по службі, пов`язаного з переїздом до іншого населеного пункту, звільнення з військової служби, одержання або придбання житла для постійного проживання, якщо інше не передбачено законодавством.

Як правильно встановив суд першої інстанції спірну двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , рішенням комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України від 14 січня 2016 року № 8 було розподілено як службову (без зняття з квартирного обліку) ОСОБА_3 . Ця квартира віднесена до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України та обліковується за позивачем.

Водночас, військовослужбовець ОСОБА_3 в наданій йому службовій квартирі не зареєстрований, з 18 грудня 2017 року вибув зі списків частини для проходження служби в іншому гарнізоні, однак службову квартиру не вивільнив.

Згідно з положеннями п. 27 розділу IV Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилим приміщенням від 31 липня 2018 року № 380 контроль за вивільненням службових приміщень (службової жилої площі) покладається на командирів військових частин та начальників КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району.

Пунктом 19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року, передбачено, що у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством.

Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та члени їх сімей зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення у двотижневий строк з дня виключення зазначених військовослужбовців із списків особового складу військової частини. Військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового житлового приміщення в передбачених законодавством випадках.

Наслідком настання юридичного факту, пов`язаного із вибуттям ОСОБА_8 на службу до іншого гарнізону, є втрата ним права на користування службовою квартирою, яке є похідним для прав інших співмешканців, які набувають право лише тимчасово користуватись службовим житлом лише на час, коли військовослужбовець має право користуватись таким житлом.

На підставі Наказу Міністерства оборони України 31 липня 2018 року № 380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями. Пунктом 25 Інструкції передбачено, що підлягають виселенню із службового жилого приміщення (зі службової жилої площі) без надання іншого жилого приміщення, зокрема: колишні члени сім`ї військовослужбовця, які залишилися проживати у ньому після розірвання шлюбу (у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми 25 вересня 2020 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був розірваний. Доказів, які б підтверджували реальне проживання відповідачів у спірній квартирі суду не надано, факт спільного проживання відповідачів після розірвання шлюбу у судовому порядку також не встановлювався.

Реєстрація відповідачкою ОСОБА_1 малолітньої дитини, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком якої не є ОСОБА_3 , відбулась вже під час розгляду цієї справи 21 жовтня 2022 року. Цю обставину суд пов`язує з розглядом цієї справи. Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є одинокою матір`ю суду не надано, як і не надано доказів набуття ОСОБА_3 батьківських прав і обов`язків відносно дітей ОСОБА_1 після розірвання з нею шлюбу.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у п. 2 ст. 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що ЄСПЛ, розглянувши справу за заявою військовослужбовця, який разом з іншими членами сім`ї був виселений із кімнати в гуртожитку після припинення служби у Міністерстві оборони України, дійшов висновку про відсутність порушення ст. 8 Конвенції. ЄСПЛ вказав, що втручання, на яке скаржився заявник, переслідувало легітимну мету - захист інтересів економічного добробуту країни та прав інших осіб, а саме курсантів і працівників Національної академії оборони України й інших військовослужбовців, які потребували житло у зв`язку зі службою (рішення від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України» («Karakutsya v. Ukraine»), заява № 18986/06, § 71).

Вирішуючи питання про «необхідність у демократичному суспільстві» виселення відповідачів зі службового житла, суд має оцінити, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого заходу та чи буде таке втручання у право особи на житло пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Вирішення спору у цій справі необхідне для використання спірної квартири за призначенням та забезпечення військовослужбовців та членів їхніх сімей, які не забезпечені житлом або потребують його поліпшення в першочерговому порядку. Нагальна суспільна необхідності для виселення відповідачів обґрунтована тим, що існує черга військовослужбовців, які претендують на заселення у службове житло.

Отже відповідачі займають службове житло без достатніх правових підстав, а тому спірна квартира має бути звільнена шляхом їх виселення без надання іншого житлового приміщення.

За вказаних вище обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовів.

На підставі ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні.

За рахунок ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у дольовому порядку позивачу підлягає компенсації сплачений ним судовий збір за подання позову в розмірі 2481 грн, тобто по 1240,50 грн з кожної. За рахунок ОСОБА_3 позивачу підлягає компенсації сплачений ним судовий збір за подання позову в розмірі 2481 грн. Також за рахунок ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у дольовому порядку позивачу підлягає компенсації сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2977,20 грн, тобто по 992,40 грн з кожного.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 вересня 2024 року скасувати.

Позов Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 і ОСОБА_2 такими, що втратили право на користування службовою квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , та виселити їх зі службової квартири без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) і ОСОБА_2 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми () по 1240 грн 50 коп. з кожної судового збору за подання позову.

Позов Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми до ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування службовою квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати його звільнити службову квартиру.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми () 2481 грн судового збору за подання позову.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми по 992 грн 40 коп. з кожного судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов