Справа №333/2598/25
Провадження №2/333/2546/25
11 липня 2025 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Кругліковій А.В.,
при секретарі судового засідання Єрмоленко А.В.,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1
до відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_2
про стягнення заборгованості,
ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в сумі 350 000 грн.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що 23.12.2021 між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики коштів, на виконання якого він передав відповідачці 350 000 грн. суму, обумовлену в договорі, яку відповідачка зобов`язувалась повернути до 23.12.2023. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_3 надала власноруч написану розписку. Станом на дату подання позову, відповідачка вказану заборгованість позивачеві не повернула, мотивуючи відсутністю коштів. У зв`язку із тим, що Відповідачка уникає виконання зобов`язання, Позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачка в судові засідання не з`явилася, про судові засідання повідомлялася шляхом публікації на офіційному сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя оголошення про виклик. У зв`язку з вищезазначеним, на підставі ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачка належним чином повідомлена про час, дату та місце слухання справи.
На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідачки на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 23.12.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики грошових коштів, відповідно до п. 1.1.: за даним договором Позикодавець передає Позичальникові безвідсоткову позику у сумі 350 000 грн. готівкою, а Позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і в порядку, зазначені в даному Договорі. Позика надається шляхом передачі готівки із рук Позикодавця в руки Позичальника.
Згідно з п. 2.1. договору, факт передачі Позикодавцем зазначеної суми засвідчується розпискою Позичальника.
Пунктом 2.2. договору передбачено, що зазначену суму позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 23.12.2023.
Відповідно до п. 5.1., п. 5.2. договору, усі суперечки і розбіжності, які можуть виникнути між сторонами з питань, що не знайшли свого вирішення в тексті даного договору, будуть вирішуватись шляхом переговорів на основі чинного законодавства і звичаїв ділового обороту. При відсутності урегульованості в процесі переговорів зі спірних питань, суперечки вирішуються шляхом подання позову до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.
Згідно з розпискою до договору позики від 23.12.2021, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взяла у борг у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти в сумі 350 000 грн. та зобов`язалася повернути до 23.12.2023.
Відповідно до Вимоги від 14.01.2024, ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 з вимогою про повернення грошових коштів в сумі 350 000 грн. згідно з договором позики від 23.12.2021, у зв`язку з настанням строку, оговореного в договорі.
18.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 з повторною вимогою про повернення боргу в сумі 350 000 грн.
Відповідно до положень статі 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 стаття 1049 ЦК України).
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 206/6401/18 (провадження № 61-9197св21) зазначено, що: «на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18)».
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (частини друга та третя статті 545 ЦК України).
Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується копією боргової розписки від 23.12.2021, яка наявна в матеріалах справи.
Відповідно до частини першої статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
З наведеного випливає, якщо договір позики укладений в письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорювання договору позики.
Договір позики відповідачка не оспорювала, не просила визнати його недійсним чи удаваним правочином.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що станом на час розгляду справи грошові кошти за договором позики від 23.12.2021 позивачу не повернуті, що свідчить про невиконання відповідачкою своїх зобов`язань. Доказів протилежного матеріали справи не містять та відповідачем не надано.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 наведеної вище заборгованості є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими доданими документами, а тому є такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 3 500 грн. покладається судом на відповідачку.
Керуючись ст.ст. 141, 223, 268, 280-282 ЦПК України суд,
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_2 )на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) грн. заборгованості за договором позики та 3 500 (три тисячі п`тсот) грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова