Справа № 348/1952/24
Провадження № 22-ц/4808/961/25
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Мальцева
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А, Луганської В.М.,

секретар Кузів А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Клюби Павла Родіоновича на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Просив розірвати шлюб з ОСОБА_1 , стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 15.09.2001 року у виконавчому комітеті Лоївської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 13, розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1211,20 грн. сплаченого судового збору та 3000 грн. компенсації витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, а всього 4211,20 грн..

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині стягнення витрат на правову допомогу, представник ОСОБА_1 - адвокат Клюба П.Р. подав апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що стягуючи витрат на правову допомогу, судом першої інстанції не враховано, що до справи не долучено акту прийому-передачі виконаних робіт та детального опису виконаних робіт. Подана квитанція про оплату витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн не підтверджує понесених витрат на правову допомогу, оскільки відсутні відомості про детальний опис, що включає вказана сума.

Крім того, стягуючи 1211,20 грн сплаченого судового збору не враховано, що відповідач ОСОБА_1 визнала позов в повному розмірі, а тому підлягає вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідач ОСОБА_1 тривалий час проходить лікування, 04.02.2025 року їй встановлено 3 група інвалідності. У зв`язку з хворобою та фізичним станом вона ніде не працює, а лікування вимагають значних витрат, будь-яких доходів за 2024 рік-2025 рік вона не отримувала.

Просить рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2025 року в частині стягнення з неї витрат за розгляд справи в суді першої інстанції скасувати та відмовити в цій частині.

19 червня 2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Романко В.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що рішення суду при визначенні витрат на правову допомогу відповідає вимогам закону та є обґрунтованим.

Вказує, що вимога щодо стягнення 3 000 грн витрат на правову допомогу заявлялось позивачем при поданні позовної заяви та була відома відповідачу, проте будьяких заперечень не було подано під час розгляду справи. У зв`язку з відсутністю заперечень, виходячи з принципу диспозитивності та змагальності, відсутні підстави для зменшення розміру витрат на правову допомогу. Розмір витрат обґрунтований участю у судових засідань та написання позовної заяви і є співмірний із складністю справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Клюба П. Р. підтримав доводи апеляційної скарги, просили задовольнити подану апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_2 адвокат Романко В.М. заперечив доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача і позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Матеріалами справи встановлено, щоу серпні 2024 року Пліщук ЮБ звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 07 січня 2025 року клопотання представника відповідача адвоката Клюби П.Р. про надання строку на примирення задоволено та надано сторонам строк для примирення та налагодження подружнього життя два місяця (а.с.44)

10 березня 2025 року ухвалою суду першої інстанції провадження у справі поновлено, оскільки наданий строк для примирення минув, і сторонами не заявлено про примирення.

24 квітня 2025 року суд ухвалив рішення про задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В рішення суду зазначено, що відповідач в судове засідання не явилася, а позивач підтримав власний позов.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами по даній справі, то суд врахував, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, тому із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. згідно з квитанцію від 12.08.2024 року. Також з відповідача в користь позивача необхідно стягнути 1211,20 грн. сплаченого судового збору на підставі квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН3149439 від 12.08.2024 року

Рішення суду оскаржується відповідачем в частині стягнення судового збору та витрат на правову допомогу, тому переглядається тільки у вказаній частині.

Висновок суду не повністю відповідає вимогам закону та матеріалам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (само представництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Так, у відповідності до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частинами 1, 2 ст. 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 4 зазначеної статті визначено, що розмір таких витрат має бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Частиною 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вказане повністю кореспондується із принципом змагальності, адже кожна сторона повинна довести ті обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги та заперечення.

Окрім того, наведене свідчить про те, що тягар доказування повністю покладається на ту сторону, котра заявила таку вимогу в суді, в той же час співмірність, обґрунтованість витрат на правничу допомогу, а також їх розмір необхідно підтвердити належними та допустимими доказами.

Наведене підтверджується правовою позицією, викладеною у постанові КГС ВС у справі № 922/2604/20 від 20 липня 2021 року. Зокрема, у вказаній справі Суд зазначив, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Аналогічні висновки щодо необхідності доказування суми судових витрат на професійну правничу допомогу, про відшкодування якої заявляє учасник справи, були також викладені у постанові ВП ВС від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові ОП КГС ВС від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Встановлено, що адвокат Романко В.М. представляє інтереси ОСОБА_2 на підставі ордеру №1074567 від 12.08.2024, виданого згідно з договором про надання правової допомоги № 31 від 08.08.2024 року (а.с.7)

Квитанцією від 12.08.2024 року підтверджується, що ОСОБА_2 оплатив Романко В.М. 3 000 грн за складання позову та представництво (а.с.8).

Разом з тим, стягуючи такі витрати з відповідача, судом першої інстанції не враховано, що позивачем не надано письмових доказів, зазначених ст. 137 ЦПК України для вирішення питання про відшкодування судових витрат. Так, у матеріалах справи не міститься договору про надання правової допомоги, в межах якого можливо оцінити об`єм виконаних робіт з урахуванням умов договору, тобто документально не підтверджено надання правової допомоги, відсутній детальних опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, що є підставою для відмови у стягненні судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності .

У відповідності до положень статті 367 ЦПК України апеляційний суд не приймає у якості доказів договір про надання адвокатом Романко В.М. правничої допомоги ОСОБА_2 від 08.08.2024 року та розрахунок витрат з описом робіт, що має виконати адвокат, оскільки вони не були надані суду першої інстанції. Поважних причин не надання вказаних письмових доказів в суді при розгляд справи представник позивача не навів. Пояснення адвоката Романко В.М. про те, що такі докази він не долучав до справи у зв`язку із тим, що заявив про такі витрати при звернення до суду, і заперечень з боку відповідача щодо витрат позивача на правничу допомогу не було, не грунтуються на законі, суперечать вимогам статей 81, 137 ЦПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про зміну розміру стягнення судового збору з урахуванням того, що відповідач ОСОБА_1 визнала позов в повному розмірі, а тому є підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, то вони спростовуються матеріалами справи, більш того, клопотання представника відповідача Пліщук Г.Р. про надання строку на примирення свідчить про те, що відповідач не визнавала позов. В судове засідання 24.04.2025 року Пліщук Г.Р. не явилася, жодних заяв із власною позицією стосовно позовних вимог суду не надавала. Посилання відповідача на матеріальний стан, що ускладнює їй відшкодування судових витрат на користь позивача, колегією суддів не може бути прийняте до уваги, оскільки згідно з положеннями статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат, в тому числі про звільнення сторони від сплати судового збору, вирішує суд, що розглядає справу по суті, однак відповідач таких заяв суду не подавала.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження доводи щодо безпідставності стягнення з відповідача суми 3000 грн витрат на правничу допомогу. Всього судом першої інстанції з відповідача у відшкодування судових витрат стягнута сума 4211,20 грн. Враховуючи вищевикладене, рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2025 року необхідно змінити в частині стягнення судових витрат: скасувавати рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу, і стягнути з відповідача на користь позивача тільки 1211,20 грн у відшкодування витрат на судовий збір.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Клюби Павла Родіоновича задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2025 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу і в задоволенні таких вимог відмовити.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на судовий збір в розмірі 1211,2 грн залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 09 липня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М.Луганська

В.А.Девляшевський