Справа № 348/1058/25
Провадження № 22-ц/4808/897/25
Головуючий у 1 інстанції Солодовніков Р. С.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Баркова В.М., Василишин Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, про встановлення особи та факту постійного проживання на території України, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ласійчук Олександр Петрович, на ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області про передачу справи на розгляд іншому суду, постановлену суддею Солодовніковим Р.С. 02 травня 2025 року в м. Надвірна Івано-Франківської області, в с т а н о в и в:

Короткий зміст заяви

У квітні 2025 року адвокатом Грицою І.Ю. в інтересах ОСОБА_1 подано заяву про встановлення особи та факту проживання на території України.

В обґрунтування зазначив, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Берегово Закарпатської області станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Від народження зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 -хутір та з реєстрації не знімався. З того часу ОСОБА_1 неодноразово переїжджав та останні 10 років проживає у тимчасовій споруді по АДРЕСА_2 . Факт проживання за даною адресою підтверджується актом обстеження №387 від 23.04.2025 року, складеним депутатом міської ради та відповіддю заінтересованої особи із зазначенням місця проживання заявника «м. Надвірна».

У зв`язку з особливостями ромського способу життя заявник офіційно не працював. ОСОБА_1 був громадянином СРСР та мав паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданий 13.05.1981 року Берегівським відділом внутрішніх справ Закарпатської області, який заявник втратив. Згідно даних заяви про видачу паспорта (форми №1) місце його реєстрації також значиться в с. Бадалово Берегівського району Закарпатської області. Паспорта громадянина України ОСОБА_1 не отримував, як і паспортів інших держав.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за період з 24.08.1991 року по 13.11.1991 року, наданої старостою Бадалівського старостинського округу, підтверджено місце проживання громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 -хутір.

Однак, особи з іменем ОСОБА_2 ніколи не існувало, натомість співпадіння по імені, по батькові і даті народження вказують, що прізвище « ОСОБА_3 » у вказаній довідці і реєстрі Бадалівської сільської ради є очевидною помилкою та що ці документи стосуються саме заявника. Ці дані має можливість перевірити саме орган Державної міграційної служби.

Документом з фотокарткою/відцифрованим образом обличчя заявника є додаток до цієї заяви копія заяви про видачу паспорта (форма №1).

Через відсутність документів і умови життя ОСОБА_1 інших документів, які б підтверджували його особу та його належність до громадянства України, зібрати не вдалося.

21 березня 2025 року заявник звернувся до Надвірнянського відділу Управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області із заявою, де виклав всі наведені факти та просив встановити його особу, належність до громадянства України та видати паспорт громадянина України. Однак, листом від 15.04.2025 року Надвірнянського відділу УДМСУ в Івано-Франківській області йому повідомлено, що на підставі проведених перевірок його особу не ідентифіковано і не встановлено, тому прийнято рішення про відмову у оформленні паспорта громадянина України.

Просив встановити особу ОСОБА_1 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Берегово Закарпатської області. Встановити факт постійного місця проживання на території України ОСОБА_1 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Берегово Закарпатської області станом на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) і факт проживання на території України на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991 року) (а.с.1-6).

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02 травня 2025 року матеріали справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, про встановлення особи та факту постійного проживання на території України передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Берегівського районного суду Закарпатської області (а.с.25-26).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ласійчук О.П., подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, яка постановлена з порушення норм процесуального права.

Зазначив, що поняття «житло» в контексті статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) тлумачиться доволі широко і означає швидше «домівка». Воно охоплює місце, облаштоване особою як її дім, навіть якщо його заснування не відповідає чинному законодавству. Для прикладу наводить рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.03.2011 року, в якому зазначено, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту та підставі п.1 ст.8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від достатніх тр триваючих зв`язків із конкретним місцем.

Так, у заяві він вказував, що більше 10 років проживає в тимчасовій споруді по АДРЕСА_2 .

Зазначає, що поняття «житло» поширюється і на офісні, складські, інші приміщення, місця для тимчасового перебування, на об`єкти самочинного будівництва. Для прикладеу наводить рішення ЄСПЛ від 25.09.1996 року у справі «Баклі проти Сполученого Королівства», в якому житлом визначено традиційне циганське шатро.

На думку представника апелянта, поняття «житло» має більш широке значення в розумінні законодавства України, ніж його звужено тлумачить суд.

Просить скасувати ухвалу суду на направити справу для продовження розгляду до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області (а.с.29-31).

Позиція інших учасників справи

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано, що, відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

За змістом ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд до іншого суду розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Однією із умов реалізації права фізичної та юридичної особи на пред`явлення позову є дотримання вимог підсудності.

У зв`язку із цим підсудність як умова реалізації права на пред`явлення позову тісно пов`язана з процесуальною правоздатністю та компетентністю суду.

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Право на розгляд справи належним судом є складовою частиною права на справедливий суд відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 27 - 30 ЦПК), а у справах окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення такі повноваження судів визначаються положеннями статті 316 ЦПК України.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області із заявою про встановлення особи та факту проживання на території України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та передаючи справу на розгляд до Берегівського районного суду Закарпатської області, суд першої інстанції виходив з того, що заявник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 -хутір, що знаходиться на території зазначеного суду, а відтак справа підлягає передачі на розгляд до Берегівського районного суду Закарпатської області, оскільки не підсудна Надвірнянському районному суду Івано-Франківської області.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 14 листопада 2023 року звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення особи та факту проживання на території України.

Згідно заяви, поданої до суду, місце реєстрації заявника за адресою: АДРЕСА_1 . Місцем проживання зазначив АДРЕСА_2 .

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

За положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Для визначення підсудності цивільної справи значення має саме зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання чи перебування.

1 грудня 2021 року набрав чинності Закон України від 5 листопада 2021 року № 1871-IX «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі Закон № 1871-IX), який регулює відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, а також встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг.

З метою реалізації положень Закону № 1871-IX, 7 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» (набрання чинності 14 березня 2022 року), якою затверджено: Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), Порядок створення, ведення та адміністрування реєстрів територіальних громад, Порядок електронної інформаційної взаємодії між інформаційно-комунікаційними системами та передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру.

Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265, визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів.

Згідно із пунктами 3, 4 зазначеного Порядку № 265 декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради. Особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Документом, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час його формування, є витяг із реєстру територіальної громади, який видається органом реєстрації або центром надання адміністративних послуг у паперовій формі за зверненням особи, яка декларує/реєструє місце проживання (перебування), власника (співвласників) житла, законного представника (представника) особи або власника (співвласника) житла, уповноваженої особи житла, іпотекодержателя або довірчого власника (далі - суб`єкт звернення). Суб`єкт звернення для отримання витягу може також звернутися через Єдиний державний веб-портал електронних послуг після проходження ним електронної ідентифікації та автентифікації. Витяги з реєстру територіальної громади, отримані в електронній або паперовій формі, мають однакову юридичну силу (пункти 36, 45, 46 Порядку).

Верховний Суд в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21, провадження № 61-5805сво23, вважав за необхідне відступити від висновку щодо застосування частини першої статті 28 ЦПК України, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2022 року у справі № 556/1395/21 (провадження № 61-3887св220), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного від 12 лютого 2020 року у справі № 161/1246/18 (провадження № 61-35403св18) щодо визначення підсудності за фактичним місцем проживання або перебування позивача, відмінним від зареєстрованого, та вказав, що положення ч. 1 ст. 27, ч. 1 ст. 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом. Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

Також Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у вказаній постанові дійшла висновків, що в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

З огляду на викладене, використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували відомості про зареєстроване місце проживання (перебування) заявника за адресою АДРЕСА_2 , зазначеною у поданій ним до суду заяві про встановлення факту, а тому, з врахуванням положень ст. 316 ЦПК України, відсутні законні підстави для розгляду даної цивільної справи Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області.

Натомість, з доданої заявником довідки про реєстрацію місця проживання особи та письмових відповідей Бадалівського старостинського округу Берегівської міської ради Закарпатської області встановлено, що місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано по АДРЕСА_1 , що за територіальною підсудністю відноситься до Берегівського районного суду Закарпатської області.

Доказів реєстрації у встановленому законом порядку місця проживання заявника в м. Надвірна, на який розповсюджується територіальна юрисдикція Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, до заяви не додано.

Акт обстеження від 23.04.2025 року, складений депутатом Надвірнянської міської ради про фактичне місце проживання заявника у тимчасовій споруді по АДРЕСА_2 вірно не прийнятий до уваги судом першої інстанції, оскільки такий акт за формою і змістом не є документом, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи, визначеним Порядком № 265 декларування/реєстраціі місця проживання (перебування), адреса тимчасового житла заявника є неповною, що унеможливлює направлення йому поштової кореспонденції.

Оскільки місце проживання заявника зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , про що він особисто зазначив у заяві про встановлення факту проживання на території України, заява про встановлення факту повинна розглядатися Берегівським районним судом Закарпатської області, що не обмежить, а, навпаки, забезпечить право на доступ до правосуддя заявнику, оскільки не обмежує процедуру вирішення заяви.

Відтак судом першої інстанції обґрунтовано передано справу на розгляд до цього суду.

Таким чином, звернувшись до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області із заявою про встановлення особи та факту проживання на території України, заявник не дотримався визначених Цивільним процесуальним Кодексом правил підсудності, а відтак суд першої інстанції, встановивши, що місцем реєстрації заявника є АДРЕСА_1 , вірно передав справу для розгляду за підсудністю до Берегівського районного суду Закарпатської області.

Суд вірно звернув увагу на можливість заявника і його представника брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку ст. 212 ЦПК України чи заявити клопотання про розгляд справи за відсутності учасника справи, як це передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, при передачі справи на розгляд Берегівському районному суду Закарпатської області судом першої інстанції дотримано норм процесуального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Ласійчук Олександр Петрович, залишити без задоволення, а ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області про передачу справи на розгляд іншому суду від 02 травня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: В.М. Барков

Л.В. Василишин