Справа № 503/251/25
Провадження №2/523/3510/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Ячменьової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

14 лютого 2025 року до Кодимського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ТОВ «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 41081,43 грн за договором кредиту № 4503 від 02 листопада 2020 року, укладеним між відповідачем та АТ «Банк Кредит Дніпро», право вимоги за яким набув позивач.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 02 листопада 2020 року відповідач уклав з АТ «Банк Кредит Дніпро» кредитний договір, за яким отримав на власні потреби грошові кошти у розмірі 31000 грн строком на 24 місяці до 02 листопада 2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту та інших передбачених договором платежів, проте зобов`язання щодо повернення кредитних коштів відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 03 травня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 41081,43 грн.

11 квітня 2024 року АТ «Банк Кредит Дніпро» та позивач уклали договір факторингу, за умовами якого ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право грошової вимоги, в тому числі до відповідача за кредитним зобов`язанням від 02 листопада 2020 року. У зв`язку з цим позивач просить стягнути із ОСОБА_1 вказану суму заборгованості разом із понесеними судовими витратами, в тому числі і професійну правничу допомогу у розмірі 7200 грн.

Ухвалою судді Кодимського районного суду Одеської області від 26 лютого 2025 року справу передано за підсудністю до Суворовського районного суду м. Одеси на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

28 березня 2025 року суддею Суворовського районного суду м. Одеси провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

У матеріалах справи є клопотання позивача про розгляд справи у спрощеному провадженні без виклику сторін.

Відповідач про дату, час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою місця проживання.

Судом враховуються також судові повістки у електронній формі, надіслані на номер телефону, зазначений відповідачем під час оформлення кредиту.

06 травня 2025 року відповідач надіслав на електронну пошту суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою, через яку він не може ходити.

Із клопотаннями щодо судового засідання на 09 липня 2025 року не звертався, відзив на позов не надав.

Оскільки відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи встановлено, що 02 листопада 2020 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Банк Кредит Дніпро» кредитний договір № 4503, шляхом підписання заяви про приєднання до умов Універсального договору банківського обслуговування клієнтів у АТ «Банк Кредит Дніпро».

За умовами договору відповідач отримав на власні потреби грошові кошти у розмірі 31000 грн строком на 24 місяці до 02 листопада 2024 року зі сплатою відсотків за строкову заборгованість ставкою 0,001 % річних, за прострочену заборгованість 56 % річних та щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі, визначеному п. 4.2 договору.

Одночасно з укладенням кредитного договору ОСОБА_1 уклав з ПрАТ «УАСК АСКА-ЖИТТЯ» договір добровільного страхування життя, розмір страхового платежу за яким склав 6000 грн.

У свою чергу ОСОБА_1 зобов`язувався повертати кредит разом із відсотками та комісійною винагородою згідно з графіком платежів (п. 4 договору).

Усі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно з договором, визначені у паспорті споживчого кредиту та в Універсальному договорі банківського обслуговування клієнтів у АТ «Банк Кредит Дніпро», який є публічною та невід`ємною частиною договору та розміщений на офіційному сайті банку.

Договір укладений у паперовому вигляді та підписаний сторонами власноручним підписом.

Свої зобов`язання за кредитним договором АТ «Банк Кредит Дніпро» виконало у повному обсязі, перерахувавши на банківський поточний рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 31000 грн, з яких банк сплатив на рахунок ПрАТ «УАСК АСКА-ЖИТТЯ» страховий платіж від імені відповідача у розмірі 6000 грн за умовами договору страхування.

Проте ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі відповідно до графіку платежів належним чином не виконав. За весь строк користування кредитом ОСОБА_1 сплатив лише 24793,75 грн, останній платіж проведений 02 вересня 2021 року.

З 01 березня 2022 року банк запровадив кредитні канікули, під час яких не здійснювалися операції по нарахуванню і винесенню на прострочку сум належних платежів на погашення основного боргу, нараховані комісія і проценти за користування кредитом не виносилися за прострочку, а строк повернення кредиту був продовжений до 03 травня 2025 року.

Після закінчення строку кредиту кредитор не нараховував штрафні санкції та комісії.

Згідно з довідкою-розрахунком АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 4503 від 02 листопада 2020 року станом на 10 квітня 2024 року складала 41091,36 грн.

11 квітня 2024 року ТОВ «Банк Кредит Дніпро» та позивач уклали договір факторингу № 11/04/24, за умовами якого ТОВ «Санфорд Капітал» приймає право вимоги за вказаним кредитним зобов`язанням відповідача за плату та на умовах, визначених цим договором.

Перелік боржників, підстави виникнення права вимоги та сума грошових вимог визначені у витягу з Реєстру прав вимог № 1 від 11 квітня 2024 року, що є невід`ємною частиною договору факторингу.

За розрахунком позивача станом на 03 травня 2025 року через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань утворилася заборгованість у розмірі 41081,43 грн, з яких строкова заборгованість за тілом кредиту 24341,43 грн та залишок прострочених комісій 16740 грн.

ТОВ «Санфорд Капітал» не здійснював жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінював.

Отже, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним зобов`язанням.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , уклавши кредитний договір, прийняв на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів та сплати процентів.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Законом України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV Закон України «Про захист прав споживачів» був викладений в новій редакції, яка запровадила законодавче регулювання права споживача в разі придбання ним продукції у кредит (стаття 11) та визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача внаслідок їх несправедливості (стаття 18). Натомість, в частині першій статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору) передбачалося, що умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними. Тобто була закріплена інша правова конструкція недійсності умов договору.

Аналізуючи викладене, п. 4.2 кредитного договору, який встановлює обов`язок позичальника сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредиту, є несправедливим .

Отже, встановлення судом факту неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, вказує на обґрунтованість пред`явлених позовних вимог у частині стягнення заборгованості за простроченим кредитом у розмірі 24341,43 грн.

З боку відповідача суду не наданого жодного належного та допустимого доказу на спростовування доводів, викладених позивачем.

За нормами ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат правничої допомоги позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01 квітня 2024 року, складений між ТОВ «Санфорд Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС, акт приймання-передачі наданих послуг на суму 7200 грн, з яких проведення юридичного та фінансового аналізу боржника 1200 грн, складання, підписання та подання до суду позовної заяви 6000 грн.

Отже, враховуючи вказані норми та додані докази про розмір правничої допомоги, вказана сума підлягає стягненню з відповідачки.

При вирішенні питання про стягнення правничої допомоги судом враховано правові висновки Верховного Суду у справах № 755/9215/15-ц, №922/445/19.

Згідно зі ст.ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір, сплачений за подачу позову в розмірі 2422,40 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 7200 грн.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 280-283, 354-355 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (код , місцезнаходження: вул. Сімферопольська, 21, прим. 68, 69, м. Дніпро, 49005) заборгованість за простроченим кредитом за договором № 4503 від 02 листопада 2020 року у розмірі 24341,43 грн, а також судові витрати: судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 7200 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення складено 09 липня 2025 року.

Суддя