ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/365/25 Справа № 210/4855/23 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 210/4855/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 210/4855/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про поворот виконання Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року у справі № 210/4855/23.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2025 року заяву про поворот виконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року задоволено. Допущено поворот виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року, ухваленого в цивільній справі за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку повороту виконання рішення суду грошові кошти в сумі 42 600,64 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2025 року - залишено без змін.

ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення в якій ставить питання про ухвалення додаткового рішення з перевіркою та встановленням відсутності, станом на 17 січня 2025 року (включно), повноважень у особи: Карнаух Івана Олеговича на представництво інтересів ОСОБА_2 в судах України (в тому числі в апеляційнійній та касаційних інстанціях). Визнати висновок про повноваження у особи Карнаух Івана Олеговича на представництво інтересів ОСОБА_2 в судах України (в тому числі в апеляційнійній та касаційних інстанціях) в постановленій 17 січня 2025 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалі по цивільній справі № 210/4855/23 від 17 січня 2024 року помилковим (упередженим).

Свою заяву обгрунтовує тим, що відповідно до відомостей Єдиного державого реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ОСОБА_3 не значиться особою, яка може вчиняти дії від імені ОСОБА_2 без довіреності, а маетріали справи не містять доказів, які б підтверджували те, що підписант ОСОБА_3 має статус адвоката.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Ознайомившись з доводами заяви про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів вважає, що вказану заяву слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Ухвалення додаткового рішення передбачено у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Процесуальне законодавство визначає вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених вказаною статтею, і не може змінювати по суті основне рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення суду - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання.

Суд не вправі під виглядом додаткового рішення змінити зміст рішення або вирішити нові питання, що не досліджувалися в судовому засіданні.

У постанові Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз`яснено, що апеляційний суд має право ухвалити додаткове рішення за заявою особи, яка бере участь у справі, або з власної ініціативи в разі, якщо він скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове рішення чи змінив його за наявності підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок, щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, №303-А, пункт 29).

З матеріалів справи вбачається, що вимоги ОСОБА_1 , вказані ним у заяві про ухвалення додаткового рішення, містились в апеляційній скарзі та були предметом розгляду і дослідження, за результатами розгляду яких: апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2025 року залишено без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Таким чином, судом першої інстанції було прийнято обґрунтоване рішення, яке переглянув суд апеляційної інстанції, щодо усіх заявлених вимог ОСОБА_1 .

Зазначені заявником обставини не є підставою для винесення додаткового рішення в розумінні ст. 270 ЦПК України, оскільки такі зводяться до незгоди з рішенням суду.

Незгода ОСОБА_1 із судовим рішенням, яке набрало законної сили, не може бути підставою для ухвалення додаткового рішення, зокрема, судом апеляційної інстанції із зазначених вище мотивів.

За таких обставин, заява про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 270, 381 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 210/4855/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 липня 2025 року.

Головуючий:

Судді: