справа №759/9359/22 головуючий у суді І інстанції П`ятничук І.В.
провадження № 22-ц/824/7040/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Чучковською Анною Вячеславівною на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року та на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Чучковською Анною Вячеславівною на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 поданою представником - адвокатом Усатенком В`ячеславом Юрійовичем на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, у якому просила суд:

визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , з яких 1/4 частка в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_3 , а 1/2 частка як шлюбна половина у спільній сумісній власності;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0244, цільове призначення - для ведення садівництва, площею 0,0980 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки завершеного будівництвом і прийнятого в експлуатацію садового (дачного) будинку загальною площею 380,7 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ;

визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку спірного майна.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 05 вересня 1984 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . У шлюбі подружжя не мало спільних дітей, проте у чоловіка була дочка від попереднього шлюбу ОСОБА_2 (відповідач у справі).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер і після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з рухомого та нерухомого майна:

1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ;

1/2 частки квартири АДРЕСА_3 ;

1/2 частки гаражного боксу № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «Динамо» на вул. Шалетт, 1 ;

1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0075, цільове призначення - для ведення садівництва, площею 0,1014 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 );

1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0244, цільове призначення - для ведення садівництва, площею 0,0980 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 );

1/2 частки завершеного будівництвом і прийнятого в експлуатацію садового (дачного) будинку загальною площею 380,7 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ;

1/2 частки автомобіля Toyota Avensis д. н. НОМЕР_2 , титульним власником якого є спадкодавець;

1/2 частки грошових вкладів на загальну суму 41 629,70 грн та 2 915,25 євро;

1/2 частки простих бездокументарних іменних акцій Акціонерного товариства «Укртелеком» у кількості 3060 штук, загальною номінальною вартістю 765,00 грн.

На більшу частину вказаного майна позивач отримала на шлюбну половину правовстановлюючі документи та відповідні свідоцтва про право на спадщину, проте спір між сторонами виник щодо на квартири АДРЕСА_1 , земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0244, цільове призначення - для ведення садівництва, площею 0,0980 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та завершеного будівництвом і прийнятого в експлуатацію садового (дачного) будинку загальною площею 380,7 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

20 грудня 2021 року заведено спадкову справу №4/2021 за заявою ОСОБА_2 та за заявою ОСОБА_1 від 19 січня 2022 року.

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.О. від 28 липня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на зазначене майно (щодо квартири АДРЕСА_1 та садового (дачного) будинку загальною площею 380,7 кв. м на АДРЕСА_2 ).

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І. О. від 15 вересня 2022 року земельна ділянка з кадастровим номером :75:670:0075 є особистою приватною власністю спадкодавця, а не спільною власністю подружжя, а тому ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, у постановах про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину зазначалося про те, що до 13 жовтня 2022 року свідоцтва про право на спадщину не можуть бути видані у зв`язку зі встановленим граничним строком зупинення перебігу строку для прийняття спадщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану».

У зв`язку з неможливістю у досудовому порядку відновити свої спадкові права, ОСОБА_1 звернулася до суду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року у задоволенні позову було відмовлено.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2022 року з позивача на користь відповідача стягнуто судові витрати.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року судові рішення суду першої інстанції залишені без змін.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року з позивача на користь відповідача стягнуто судові витрати.

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2024 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року, та додаткове рішення від 19 жовтня 2022 року, постанова Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року та додаткова постанова від 28 лютого 2023 року скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційний суд також виснував, що суди повно та всебічно не дослідили обставини, що мають значення для справи, не звернули уваги на наявність у матеріалах спадкової справи двох постанов нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 липня 2022 року та від 15 вересня 2022 року, не надали належної правової оцінки дійсним підставам відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, не встановили характер спірних правовідносин, помилково зазначивши, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є пропуск строку прийняття спадщини, оскільки спір не стосується спадкування за заповітом, а відмова у вчиненні нотаріальної дії обґрунтована іншими підставами, зокрема відсутністю правовстановлюючих документів. Крім того, суди застосували норми права, що не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, зокрема пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який за висновком Верховного Суду суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини садового (дачного) будинку загальною площею 380,70 кв.м., житловою 141,30 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину садового (дачного) будинку загальною площею 380,70 кв.м., житловою 141,30 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0244 з цільовим призначенням для ведення садівництва площею 0,0980 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

09 грудня 2024 року від представника відповідачки Усатенка В.Ю. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 40 000,00 грн.

10 грудня 2024 року від представниці позивачки Чучковської А.В. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 140 316,00 грн та витрати на сплату судового збору в розмірі 55 822,50 грн.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року заяву Усатенка В.Ю. про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 40 000,00 грн.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року заяву представниці позивачки Чучковської А.В. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 100 000,00 грн та сплатою судового збору у розмірі 46 522,55 грн. В решті вимог заяви відмовлено.

31 грудня 2024 року від представника відповідачки Усатенка В.Ю. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 204 500,00 грн, які надавались ОСОБА_2 при первісному розгляді справи у Святошинському районному суді м. Києва та при розгляді справи у Київському апеляційному суді.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року заяву Усатенка В.Ю. про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 судові витрати пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 60 000,00 грн.

Не погодившись із додатковим рішенням суду від 19 грудня 2024 року, представник ОСОБА_2 - адвокат Усатенко В`ячеслав Юрійович 27 січня 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року про задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Апелянт вказав, що стороною позивача до суду надана квитанція від 14 лютого 2023 року на суму 13 000,00 грн, інших квитанцій до заяви додано не було. До заяви також додані Додаткові угоди та акти приймання-передачі укладені у 2021, 2022, 2023 роках та акт від 04 грудня 2024 року, а Договір від 01 грудня 2021 року №56 до заяви додано не було.

Тобто, квитанція від 14 лютого 2023 року на суму 13 000,00 грн та Додаткові угоди і акти приймання-передачі укладені у 2021, 2022, 2023 роках існували до дати ухвалення судового рішення - 04 грудня 2024 року, але під час розгляду справи суду надані не були, обґрунтувань поважності причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі, заява не містить.

До заяви додана додаткова угода №3 від 14 листопада 2022 року; акти №2 від 14 грудня 2022 року на суму 9 000,00 грн, №3 від 24 травня 2023 року на суму 19 450,00 грн. Вказані документи стосуються апеляційного оскарження рішення від 06 жовтня 2022 року, але до апеляційного суду у порядку визначеному ЦПК України не подавались.

При цьому акт №3 від 24 травня 2023 року на суму 19 450,00 грн складений через три місяці після ухвалення постанови Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року та додаткової постанови Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року.

В апеляційній скарзі позивачка зазначала, що в суді апеляційної інстанції на правничу допомогу планує витратити 7 000,00 грн.

До заяви додана додаткова угода №4 від 17 березня 2023 року, акт №4 від 04 грудня 2024 року на суму 71 866,00 грн. Вказані документи стосуються касаційного оскарження рішення від 06 жовтня 2022 року, але до Верховного Суду у порядку визначеному ЦПК України не подавались.

При цьому, в акті №4 від 04 грудня 2024 року зазначено: касаційна скарга 42 000,00 грн, відповідь на відзив на касаційну скаргу 8 000,00 грн, даний акт складений через 6 місяців після ухвалення постанови Верховного Суду від 05 червня 2024 року.

В касаційній скарзі позивачка взагалі не надавала попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу. Крім того, витрати на складення касаційної скарги у сумі 42 000,00 грн та відповіді на відзив на касаційну скаргу 8 000,00 грн є явно неспівмірними, так як касаційна скарга та відповідь на відзив на касаційну скаргу є переписаною апеляційною скаргою та позовною заявою.

Вважає, що позивач безпідставно просить стягнути 70 450,00 грн (9 000,00 + 19 450,00 + 42 000,00), з порушенням строку і порядку подання доказів про розмір судових витрат, визначених ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а тому суд мав відмовити у стягненні зазначених витрат, як безпідставних.

Крім того, судом у рішенні від 04 грудня 2024 року було відмовлено у більше ніж половини позовних вимог, але суд не наводячи відповідного розрахунку з загального розміру сплаченого судового збору позивачкою у розмірі 55 822,5 грн стягнув судовий збір у розмірі 46 522,55 грн.

Враховуючи, що суд відмовив у більше ніж половини позовних вимог судовий збір не може перевищувати 27 911,25 грн (55 822,5 : 2).

Позивачка просила стягнути на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 140 316,00 грн, з яких вимоги про стягнення 70 450,00 грн заявлені з порушенням строку і порядок подання доказів про розмір судових витрат, визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тому суд мав відмовити у стягненні зазначених витрат, як безпідставних.

Враховуючи, що суд відмовив у більше ніж половини позовних вимог витрати на правничу допомогу не можуть перевищувати 34 933,00 грн ((140 316,00 - 70 450,00) : 2).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції від 04 грудня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо земельної ділянки та додатковим рішенням суду першої інстанції від 19 грудня 2024 року, представниця ОСОБА_1 - адвокатка Чучковська Анна Вячеславівна 03 лютого 2025 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просила рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року скасувати в частині відмови у визнанні за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину (шлюбну половину) земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0244 з цільовим призначенням для ведення садівництва площею 0,0980 га, яка розташована за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 15 км., діл. 219-а (с/т «Зв`язківець») та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення таких вимог. Також просила скасувати додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року про задоволення заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення та ухвалити нове судове рішення, яким зменшити розмір витрат сторони відповідача на професійну правничу допомогу з 40 000,00 грн до 6 000,00 грн.

Вважає, що суд правильно встановив, що спадкодавець ОСОБА_3 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачем з 05 вересня 1984 року, став членом садівницького товариства «Зв`язківець» згідно рішення загальних зборів товариства №18 від 25 липня 1989 року на отримав у користування земельну ділянку, на якій у 1990 році збудував садовий будинок, після чого приватизував вказану земельну ділянку на підставі рішення Київської міської ради 07 липня 1998 року та 14 листопада 2011 року провів інвентаризацію будинку та 16 лютого 2012 року подав декларацію про готовність до експлуатації об`єкта закінченого будівництвом у 1990 році. В той же час суд неправильно визначив правовий режим земельної ділянки, вважаючи його особистою приватною власністю спадкодавця, а не спільною сумісною власністю подружжя.

Суд не врахував положення ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України в поточній редакції та ст. 30 ЗК України в редакції станом на 1998 рік. З посиланням на постанову Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №359/924/20 вказала, що у спадкодавця позивача як подружжя забудовників виникло суб`єктивне право спільної власності на новозбудований будинок з погосподарськими спорудами, який прийнятий в експлуатацію, що зумовлює і правовий режим саме спільної сумісної власності на земельну ділянку, на якій він розташований. Той факт, що спірна земельна ділянка була приватизована мало б переважне значення за відсутності збудованого будинку на момент її приватизації. В іншому випадку буде порушуватися принцип нерозривності правового режиму земельної ділянки та збудованого на ній подружжям будинку, закладений у статті 120 ЗК України.

Щодо доводів апеляційної скарги на додаткове рішення від 19 грудня 2024 року вказала, що суд першої інстанції не надав оцінки жодному доводу сторони позивача у заяві про зменшення витрат на правничу допомогу.

Так, обґрунтовуючи зменшення витрат на правничу допомогу сторони відповідача позивач посилалася на те, що заявлений відповідачем фіксований розмір гонорару у 40 000,00 грн є необґрунтовано завищеним по відношенню до фактично наданої правничої допомоги та її впливу на результат справи.

Адвокат Усатенко В.Ю. приймав участь у суді апеляційної інстанції, касаційної та Святошинському районному суді міста Києва (судові засідання та складання процесуальних документів). При цьому його правова позиція у спірних правовідносинах була повністю відкинута касаційним судом. У рішенні суду від 04 грудня 2024 року Святошинський районний суд міста Києва також не погодився з головним аргументом сторони відповідача - спростування презумпції правового режиму спірного будинку та квартири.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно надав оцінку обставинам, визначеним у ч. 3 ст. 141 ЦПК України. Саме тому позивач вважала, що розумною є компенсація витрат адвоката на рівні його звичайних ставок гонорару у цивільних справах у розмірі 6 000,00 грн.

Також, не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції від 20 січня 2025 року, представниця ОСОБА_1 - адвокатка Чучковська Анна Вячеславівна 12 лютого 2025 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просила скасувати додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року про задоволення заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення та ухвалити нове судове рішення, яким заяву залишити без задоволення.

Вказала, що суд належним чином не повідомив сторін про день та час розгляду заяви представника відповідача від 28 грудня 2024 року про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у розмірі 204 500,00 грн., чим позбавив сторону позивача надати свої пояснення та заперечення з цих підстав.

Зокрема, апелянтка зауважила на відсутність в матеріалах справи договору між адвокатом, який здійснює діяльність індивідуально Новак А.І., та відповідачем на надання правничої допомоги, за яку суд стягнув витрати у розмірі 60 000,00 грн. В той же час жоден адвокат АО «МІЛЛЕР», з яким відповідач укладала договір на надання правничої допомоги, участі в справі не приймав. Наведені підстави виключають стягнення витрат на правничу допомогу у цій справі на підставі договору з АО «МІЛЛЕР» про надання правничої допомоги.

Також жоден адвокат АО «Міллер», з яким у відповідача був укладений договір про надання правничої допомоги, у справі участі не приймав. А у самозайнятого адвоката Новака А.І. договору з відповідачем не укладалося.

Суд також не надав оцінки майже подвійному збільшенню розміру витрат на правничу допомогу порівняно з первісно заявленим розміром у відзиві та, за відсутності відповідного обґрунтування з боку відповідача, не застосував процесуальні наслідки, передбачені ч. 4 ст. 141 ЦПК України.

Сторона відповідача не обґрунтувала вартість години роботи адвоката в розмірі 150 дол. США. Позивач вважає, що для адвоката, який займається практикою з 2019 року та припускається численних процесуальних помилок, наслідком чого стали: відмова у прийнятті зустрічного позову, долученні доказів тощо, такий розмір години роботи адвоката є істотно завищеним.

Крім того, суд не в повній мірі дослідив акт наданих послуг від 07 жовтня 2022 року, що свідчить про недотримання судом вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК, а саме: надання правничої допомоги як: «додатковий аналіз матеріалів справи, визначення стратегії», які суд передчасно прийняв до уваги. Складання відзиву на позовну заяву обсягом шість з половиною аркушів, з яких лише чотири це власне обґрунтування заперечень проти вимог позивача не може потребувати семи годин часу. Цей строк істотно завищений. Зустрічний позов, клопотання про долучення доказів та виклик свідків, акти опитування не долучалися судом до матеріалів справив у зв`язку з порушенням представником відповідача процесуального порядку подання таких документів до суду. Відповідно такі витрати не є пов`язаними з розглядом справи та необхідними, суди всіх інстанцій жодного разу на них не посилалися.

Щодо стягнення судом витрат на правничу допомогу адвоката Усатенка В.Ю. у розмірі 19 000,00 за участь у суді апеляційної та касаційної інстанції, зауважила наступне. Представник відповідача адвокат Усатенко В.Ю., надаючи докази понесених витрат на правничу допомогу не виконав вимоги ст. 83 ЦПК України та не надав суду належні докази направлення доказів по справі стороні позивача, а саме в матеріалах справи відсутній опис вкладення до поштового відправлення.

Представник відповідача не обґрунтував зменшення фактичного розміру витрат з заявленого 25 000,00 грн до 19 000,00 грн, відповідно суд першої інстанції не застосував процесуальні наслідки, передбачені ч. 5 ст. 141 ЦПК України. Вважає, що різниця у чверть становить неспівмірну різницю між заявленим та фактичним розміром витрат.

Звернула увагу, що участь представника відповідача у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції є правом, а не обов`язком сторін. Окрім того, жодний з доводів відповідача, викладений у обох відзивах на апеляційну скаргу на основне рішення та додаткове не були прийняті до уваги судом апеляційної інстанції. Більш того, представник відповідача більшість уваги приділив тим обставинам, які не досліджувалися ні судом першої інстанції, ні апеляційної інстанції. Судом касаційної інстанції всі судові рішення суду апеляційної інстанції були скасовані. 10 000,00 грн за представництво клієнта в суді у судовому засіданні 24 жовтня 2022 року протягом 36 хвилин, про що просить представник відповідача, є необґрунтовано завищеною ціною. В перерахунку на вартість однієї години роботи адвоката це становить 16 667,00 грн, що для адвоката, який здійснює свою професійну діяльність з 2016 року, та жоден з аргументів якого суд касаційної інстанції не прийняв до уваги є невиправдано завищеною ціною.

Таким чином, у оскаржуваному додатковому рішенні всі наведені вище обставини залишилися поза увагою суду, в наслідок чого суд дійшов передчасного висновку про стягнення витрат на правничу допомогу з позивача на користь відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 березня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Чучковською Анною Вячеславівною на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року та на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

17 березня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Усатенко В.Ю. подав відзив, у якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року та на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року, вважаючи їх законними та обґрунтованими.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 березня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Чучковською Анною Вячеславівною на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 поданою представником - адвокатом Усатенком В`ячеславом Юрійовичем на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

09 квітня 2025 року представниця ОСОБА_1 - адвокатка Чучковська А.В. подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представниця - адвокатка Чучковська Анна Вячеславівна - доводи апеляційних скарг підтримали та просили їх задовольнити. Заперечили проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 .

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Усатенко В`ячеслав Юрійович доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. Заперечив проти задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 1984 року (актовий запис про шлюб №1243, вчинений Дніпровським ЗАГС м. Києва) по день смерті останнього. В шлюбі подружжя спільних дітей не мало. ОСОБА_3 від попереднього шлюбу мав доньку ОСОБА_2 - відповідача по справі.

За життя ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідно до рішення Харківського районного суду м. Києва від 26 вересня 1997 року (справа №2-2042) було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_3 .

Розірвання шлюбу у органах РАЦС зареєстровано не було, свідоцтво про розірвання шлюбу подружжя ОСОБА_7 не отримувало.

Відповідно до довідки Садівницького товариства кооператив «Зв`язківець» №10 від 03 квітня 2010 року ОСОБА_3 був членом кооперативу згідно з рішенням загальних зборів членів СТ №18 від 25 липня 1989 року та був власником садового будинку АДРЕСА_7 . Садовий будинок АДРЕСА_8 в СТ «Зв`язківець» побудований господарчим способом та введений в експлуатацію в 1990 році.

Відповідно до технічного паспорту від 14 листопада 2011 року на садовий (дачний) будинок у судовому товаристві «Зв`язківець» по АДРЕСА_2 , який складається з: житловий будинок з підвалом під літерою «А», господарських будівель зблокованих під літерою «Б», навісу під літерою «В», господарської будівлі під літерою «Г», гаражу під літерою «Д», убиральні під літерою «Е», літнього душу під літерою «Є», навісу під літерою «Ж», хвіртки під №1, воріт під №2, огорожі під №3, огорожі під №4, побудований у 1990 році.

Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої у Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві за № КВ 1 від 16 лютого 2012 року ОСОБА_3 задекларував готовність до експлуатації об`єкта, закінченого будівництвом, який розпочато будівництвом у 1989 році та завершено будівництвом у 1990 році.

Відповідно до державного акту про право приватної власності на земельну ділянку IV-КВ №145877 від 29 грудня 1998 року ОСОБА_3 на підставі рішення Київської міської ради від 07 липня 1998 року передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0980 га, що розташована на території АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для ведення садівництва.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-022 від 15 червня 2022 року земельна ділянка, що розташована на території АДРЕСА_2 , має кадастровий номер :75:670:0244.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08 липня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом першої КДНК Межинською Н.В. за р.н. 13-1788 спадкодавець придбав трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 77,3 кв.м., з них житлової 50,9 кв.м. Договір зареєстрований у КМБТІ 09 липня 1998 року за №1307.

Відповідно до дозволу від 22 травня 2001 року №842-Шв/р Управління державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва погодило спадкодавцю виконання будівельних робіт з реконструкції горища під мансардні жилі приміщення над своєю квартирою АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Шевченківської РДА у м. Києві №763 від 17 квітня 2006 року був затверджений акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта реконструкції горища під мансардні жилі приміщення над квартирою АДРЕСА_1 та перепланування зазначеної квартири з влаштуванням балкону; ухвалено вважати, що внаслідок реконструкції горища під мансардні жилі приміщення і його об`єднання з перепланованою квартирою АДРЕСА_9 , в якій влаштовано балкон, утворена 3-кімнана квартира АДРЕСА_10 врахувати довідку КП КМБТІ від 01 грудня 2004 року, видати ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_9 з приєднаними до неї приміщеннями збудованими на горищі та влаштованим балконом, загальною площею 165,7 кв.м. в тому числі житловою площею 50,7 кв.м. замість раніше отриманих правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_9 .

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 лютого 2022 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована у реєстрі прав власності на нерухоме майно за р.н. квітня 2011 року на підставі свідоцтва про право власності САЕ від 02 лютого 2011 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення (наказ №77-С/КП від 26 січня 2011 року).

Відповідно до актового запису про смерть №28705 Київського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.О. заведена спадкова справа №4/2021 за заявами ОСОБА_2 від 20 грудня 2021 року та ОСОБА_1 від 19 січня 2022 року.

27 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.О. з заявою про видачу свідоцтв про паво власності на 1/2 частину спільно нажитого в шлюбі майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку з кадастровим номером :75:670:0075, садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , гаражний бокс № НОМЕР_1 у гаражно-будівельному кооперативі «Динамо», автомобіль, грошові вклади.

Крім того, 22 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.О. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на належну їй частку у спадковому майні, яке складається з: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0075, 1/2 частини садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , 1/2 частини гаражного боксу № НОМЕР_1 у гаражно-будівельному кооперативі «Динамо», 1/2 частини автомобіля, цілої земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0244, 1/2 частини грошових вкладів.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 27 липня 2022 року, р.н. 33, ОСОБА_1 належить 1/2 частина земельної ділянки площею 0,1014 га з кадастровим номером :75:670:0075 як 1/2 частина у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 27 липня 2022 року, р.н. 34, ОСОБА_1 належить 1/2 частина гаражного боксу № НОМЕР_1 у гаражно-будівельному кооперативі «Динамо» як 1/2 частина у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 27 липня 2022 року, р.н. 35, ОСОБА_1 належить 1/2 частина автомобіля TOYOTA AVENSIS, 2004 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_3 як 1/2 частина у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 27 липня 2022 року, р.н. 36, ОСОБА_1 належить 1/2 частина грошового вкладу як 1/2 частина у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, у розмірі 4 608,05 грн.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 27 липня 2022 року, р.н. 37, ОСОБА_1 належить 1/2 частина грошового вкладу як 1/2 частина у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, у розмірі 2 915,25 Євро та 15 153,66 грн.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 27 липня 2022 року, р.н. 38, ОСОБА_1 належить 1/2 частина грошового вкладу як 1/2 частина у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, у розмірі 959,98 грн.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 27 липня 2022 року, р.н. 39, ОСОБА_1 належить 1/2 частина грошового вкладу як 1/2 частина у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, у розмірі 15 033,90 грн та 5 874,11 грн.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.О. від 28 липня 2022 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину в спільно нажитому майні подружжя) на 1/2 частину садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на належну їй частку в спадковому майні, яке складається з зазначеного вище майна з тих підстав, що: вчинення такої дії суперечить законодавству України (п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану»); не подано відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме документів, які підтверджують право власності померлого спадкодавця на садовий будинок та квартиру АДРЕСА_1 .

15 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.О. з заявою про видачу свідоцтва про паво власності на 1/2 частину спільно нажитого в шлюбі майна, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :75:670:0244, яка надана для садівництва, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , і на якій був збудований садовий будинок, на який у неї відсутні правовстановлюючі документи.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.О. від 15 вересня 2022 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину в спільно нажитому майні подружжя) на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0244, яка надана для садівництва, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , яка була приватизована спадкодавцем у 1998 році, а згодом на ній був побудований садовий будинок, з тих підстав, що земельна ділянка була набута спадкодавцем в порядку приватизації, правовстановлюючі документи на садовий будинок відсутні, а тому вказана ділянка є особистою приватною власністю спадкодавця, а не спільною сумісною власністю подружжя.

14 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.О. із заявою про видачу свідоцтва про паво власності на 1/2 частину в спільно нажитому майні подружжя, а саме: на 1/2 частину садового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :75:670:0244, а також з другою заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на належну їй частку в спадковому майні, яке складається з вище зазначеного майна.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.О. від 14 березня 2023 року у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про паво власності на 1/2 частину в спільно нажитому майні подружжя та видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на належну їй частку в спадковому майні) було відмовлено з тих підстав, що земельна ділянка була набута спадкодавцем в порядку приватизації, правовстановлюючі документи на садовий будинок відсутні, а тому вказана ділянка є особистою приватною власністю спадкодавця, а не спільною сумісною власністю подружжя.

Допитана у судовому засіданні як свідок позивач ОСОБА_1 зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 05 вересня 1984 року по день його смерті. В шлюбі спільних дітей не мали. ОСОБА_3 від попереднього шлюбу мав доньку ОСОБА_2 відповідача по справі. Вказувала, що протягом шлюбу ОСОБА_3 допустив подружню зраду, в зв`язку з чим між подружжям були напружені стосунки. Відповідно до рішення Харківського районного суду м. Києва від 26 вересня 1997 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , розірвання шлюбу вони у органах РАЦС не зареєстрували, свідоцтва про розірвання шлюбу не отримували. Стверджувала, що з ОСОБА_3 вже з 1998 року відновили свої відносини, разом жили, вели спільне господарство, спільно їздили відпочивати до санаторіїв, вона підтримувала спадкодавця під час його численних лікувань у лікарнях та оперативних втручань, а тому вважала, що її шлюб зі спадкодавцем тривав до моменту смерті останнього. Наголошувала на тому, що протягом всього часу шлюбу підтримувала шлюбно-сімейні відносини з чоловіком, зберігала з ним спільний бюджет.

Допитана у судовому засіданні як свідок відповідач ОСОБА_2 заявила, що позивач розбила сім`ю її матері та ОСОБА_3 . Вказувала, що спочатку відносини у них були нормальні, а у 1995-1996 роках стали псуватися, оскільки ОСОБА_3 став жити з громадянкою ОСОБА_8 , а позивач стала жити у квартирі на АДРЕСА_6 . В цей час будувалася дача і спадкодавець проживав то на дачі, то у квартирі ОСОБА_8 . Разом з ОСОБА_8 спадкодавець проживав до 2005 року, а потім жив сам на дачі. Вказувала, що спірна квартира на ОСОБА_9 є особистою приватною власністю спадкодавця, оскільки придбана у період роздільного проживання з позивачем, дизайн-проект у квартирі на ОСОБА_9 розробляла невістка ОСОБА_10 , особисто відповідач замовляла у цю квартиру меблі і гардини за кошти спадкодавця. Також відповідач стверджувала, що позивач відновила шлюбно-сімейні відносини зі спадкодавцем на початку 2014 року. Зазначала, що разом з позивачем займалася похованням батька. Вказувала, що обізнана про отримання позивачем свідоцтв про право на половину у спільному сумісному майні подружжя, їх не оскаржувала.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , 1947 р.н., пояснив, що позивач проживала з ОСОБА_3 з 80-их років до 1993 року, після чого він жив цивільним шлюбом з ОСОБА_8 приблизно 10-15 років. Вказував, що такий висновок він зробив, бо бачив, як у ОСОБА_3 на роботі ОСОБА_8 накривала на стіл, до завершення будівництва дачі вдома у ОСОБА_3 не був. Стверджував, що його дружина ОСОБА_12 виконувала дизайн-проект переобладнання горища під житло. За які кошти велася реконструкція горищного поверху над квартирою по АДРЕСА_11 він не знає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , 1945 р.н., пояснив, що знає ОСОБА_3 з 1993 року, коли допомагав йому у будівництві дачі. В 1993 році на ділянці вже був збудований двоповерховий будинок, потім ще добудовувався. Остаточно будівництво було завершено приблизно у 2008-2010 роках. Зазначав, що ОСОБА_3 жив на дачі з ОСОБА_8 протягом 1995-2010 років. Позивача бачив на дачі з 2014 року.

Під час перегляду справи колегією суддів перевіряється правомірність висновків суду першої інстанції викладених у рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року від лише в частині визнання права власності на 1/4 спірної земельної ділянки як частину у спільному майні подружжя.

Вирішуючи спір в оскаржуваній частині, місцевий суд погодився з доводами відповідача про те, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :75:670:0244, яка надана для садівництва, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , яка була приватизована спадкодавцем у 1998 році, та на якій у 1990 році був побудований садовий будинок, є особистою приватною власністю спадкодавця, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки була набута спадкодавцем в порядку приватизації.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду у оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до статей 22, 28, 29 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Статтею 22 КпШС України закріплено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі №755/12930/17).

У частині першій статті 60 СК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17. Аналогічний висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі №756/8056/19.

За обставинами цієї справи померлий ОСОБА_3 набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі державного акту про право приватної власності на земельну ділянку IV-КВ №145877 від 29 грудня 1998 року за рішенням Київської міської ради від 07 липня 1998 року.

У постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-2710цс15 Верховний Суд України зробив такі висновки: «Відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року №10, і статті 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді».

Оскільки спірна земельна ділянка з кадастровим номером :75:670:0244, цільове призначення: для ведення садівництва, площею 0,0980 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ) набута ОСОБА_3 у власність за рахунок безоплатної приватизації, вона є особистою приватною власністю останнього.

Режим спільного сумісного майна подружжя на цю земельну ділянку не поширюється, відповідно, поділу як майно подружжя вона не підлягає, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31 серпня 2022 року у справі №755/17641/18.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду у оскаржуваній частині.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року №63566/00, §23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], §41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу в цій частині - без задоволення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалося.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року та доводів апеляційних скарг ОСОБА_1 на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року та додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами третьою та четвертою статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Тлумачення положень статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги.

Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

Положення ЦПК України визначають обов`язок суду для вирішення питання про судові витрати призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше 20 днів, якщо справа не слухається в письмовому провадженні (частини друга, третя статті 246 ЦПК України). Отже, законодавець визначив обов`язок суду призначити заяву сторони про розподіл судових витрат в судове засідання, якщо справа розглядалася з призначенням її до розгляду по суті в судових засіданнях (не в письмовому провадженні), за наслідком проведення якого має бути прийнято відповідне процесуальне рішення (додаткова постанова, додаткова ухвала).

Однак, у випадку задоволення заяви сторони про розподіл судових витрат, щодо яких сторона доказів не надала, поданої на підставі статті 246 ЦПК України, слід взяти до уваги, що судом під час розгляду справи по суті питання про розподіл судових витрат не розглядалося на засадах змагальності та рівності, оскільки докази на підтвердження розміру судових витрат сторонами не були подані до закінчення судових дебатів чи внаслідок залишення позову без розгляду в підготовчому судовому засіданні.

У процедурі розгляду такої заяви суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи частини другої статті 246 ЦПК України, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

Отже, положення частини четвертої статті 270 ЦПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до частини другої статті 246 ЦПК України чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим).

Подібний правовий висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21 та Верховним Судом у постанові від 01 листопада 2023 року у справі №202/3681/16.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Оскільки рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року ухвалено за результатами розгляду справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, тому відповідно до вимог ЦПК України додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року суд повинен був ухвалити у такому самому порядку, що й основне судове рішення.

У порушення наведеного місцевий суд розглянув заяви представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на правничу допомогу у відкритому судовому засіданні без повідомлення учасників справи.

Зазначене унеможливило учасників справи надати заперечення проти таких вимог та доводити неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України), що є порушенням права на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) та визначеною п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У цій справі ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання позову в розмірі 12 405,00 грн, судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 18 607,50 грн, судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 24 810,00 грн, а усього 55 822,50 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на суму 5 500 000,00 грн (3/4 частки квартири вартістю 2 250 000,00 грн, 3/4 частки садового будинку - 2 250 000,00 грн та 1/2 частка земельної ділянки - 1 000 000,00 грн), що становить 68,75% від ціни позову.

Отже, з ОСОБА_2 належить стягнути на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 38 377,97 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19 зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі №750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.

За вимогами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегією суддів встановлено, що наявність договірних відносин між АО «Чучковських» та Сенніковою Н.Я. підтверджується Договором про надання професійної правничої допомоги №56 від 01 грудня 2021 року.

Відповідно до п. 5.1. Договору, детальний перелік послуг, а також розмір (без ПДВ) та порядок оплати клієнтом адвокатському об`єднанню гонорару та фактичних витрат пов`язаних з виконанням даного договору, окремо обумовлюється сторонами та може визначатися додатковою угодою (ми) до даного договору.

Додатковою угодою №1 від 01 грудня 2021 року до Договору, сторони погодили, що вартість послуг з надання правової допомоги згідно Договору про надання професійної правничої допомоги №56 від 01 грудня 2021 року щодо надання професійної правничої (правової, юридичної) допомоги та представництво інтересів клієнта у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка буде розглядатися у Святошинському районному суді м. Києва становить 40 000,00 грн, з розрахунку 3 000,00 грн/ 1 год. роботи адвоката адвокатського об`єднання.

Додатковою угодою №3 від 14 листопада 2022 року до Договору, сторони погодили, що вартість послуг з надання правової допомоги згідно Договору про надання професійної правничої допомоги №56 від 01 грудня 2021 року щодо надання професійної правничої (правової, юридичної) допомоги та представництво інтересів клієнта у справі №759/9359/22 щодо оскарження додаткового рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2022 року становить 3 000,00 грн, з розрахунку 3 000,00 грн/ 1 год. роботи адвоката адвокатського об`єднання.

Додатковою угодою №4 від 17 березня 2023 року до Договору, сторони погодили, що вартість послуг з надання правової допомоги згідно Договору про надання професійної правничої допомоги №56 від 01 грудня 2021 року щодо надання професійної правничої (правової, юридичної) допомоги та представництво інтересів клієнта у справі №759/9359/22 щодо оскарження рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року, та додаткового рішення від 19 жовтня 2022 року, постанови КАС від 07 лютого 2023 року, додаткової постанови від 28 лютого 2023 року, становить 4 000,00 грн/ 1 год. роботи адвоката адвокатського об`єднання.

Додатковою угодою №5 від 05 липня 2024 року до Договору, сторони погодили, що вартість послуг з надання правової допомоги згідно Договору про надання професійної правничої допомоги №56 від 01 грудня 2021 року щодо надання професійної правничої (правової, юридичної) допомоги та представництво інтересів клієнта у справі №759/9359/22, провадження 2/759/4586/24, становить 4 000,00 грн/ 1 год. роботи адвоката адвокатського об`єднання.

У Акті прийняття-передачі робіт/ послуг №1 від 10 жовтня 2021 року, сторони узгодили надання адвокатським об`єднанням клієнту правничої допомоги у розмірі 40 000,00 грн, з яких:

складання позовної заяви - 7 год - 21 000,00 грн;

складання клопотання про долучення та витребування доказів - 40 хв. - 2 000,00 грн;

складання відповіді на відзив - 2 год. 20 хв. - 7 000,00 грн;

участь у судовому засіданні 21 вересня 2022 року - 1 год. 20 год. - 4 000,00 грн;

участь у судовому засіданні 06 жовтня 2022 року - 2 год. - 6 000,00 грн.

У Акті прийняття-передачі робіт/ послуг №2 від 14 грудня 2022 року, сторони узгодили надання адвокатським об`єднанням клієнту правничої допомоги у розмірі 9 000,00 грн, з яких:

ознайомлення з матеріалами справи 06 грудня 2022 року - 2 год - 6 000,00 грн;

складання апеляційної скарги від 14 грудня 2022 року на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року - 1 год. - 3 000,00 грн.

У Акті прийняття-передачі робіт/ послуг №3 від 24 травня 2023 року, сторони узгодили надання адвокатським об`єднанням клієнту правничої допомоги у розмірі 19 450,00 грн, з яких:

пояснення від 23 січня 2023 року на відзив на апеляційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року - 02 год 30 хв. - 7 500,00 грн;

пояснення від 23 січня 2023 року на відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року - 01 год - 3 000,00 грн;

заперечення на ухвалення додатково судового рішення від 28 лютого 2023 року - 1 год 15 хв. - 3 750,00 грн;

участь у судових засіданнях в Київському апеляційному суді 24 січня 2023 року, 07 лютого 2023 року, 28 лютого 2023 року - 1 год. 44 хв. - 5 200,00 грн.

У Акті прийняття-передачі робіт/ послуг №4 від 04 грудня 2024 року, сторони узгодили надання адвокатським об`єднанням клієнту правничої допомоги у розмірі 71 866,00 грн, з яких:

касаційна скарга від 20 березня 2023 року - 10 год. 30 хв. - 42 000,00 грн;

відповідь від 24 травня 2023 року на відзив на касаційну скаргу - 02 год - 8 000,00 грн;

участь у судових засіданнях в Святошинському районному суді м. Києва 11 вересня 2024 року, 12 листопада 2024 року, 03 грудня 2024 року - 5 год. 28 хв. - 21 866,00 грн.

Відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №5427 від 14 лютого 2023 року ОСОБА_1 сплатила АО «Чучковських» 13 000,00 грн.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 доведено достатніми, належними та допустимими доказами понесення витрат на правову допомогу.

Також, на підтвердження надання професійної правничої допомоги під час розгляду справи ОСОБА_2 надано копію Договору №878/3/05-09-2022 про надання правничої (правової) допомоги від 05 вересня 2022 року, укладеного з АО «Міллер».

Відповідно до п. 1.2 Договору, адвокатське об`єднання зобов`язалося надати клієнту правничу (правову) допомогу, деталізований перелік якої зазначається у відповідній додатковій угоді до даного договору.

У п. 1 Додаткової угоди №1 від 05 вересня 2025 року до Договору №878/3/05-09-2022 про надання правничої (правової) допомоги від 05 вересня 2022 року, сторони дійшли взаємної згоди встановити, що адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правничу (правову) допомогу в межах розгляду цивільної справи №759/9359/22.

За умовами п. 4 Додаткової угоди, розмір вартості (гонорару) надання правничої (правової) допомоги формується відповідно до погодинної оплати уповноваженої особи адвокатського об`єднання у розмірі, що на момент здійснення оплати становить 6 135,00 грн, що еквівалентно 150 дол. США по курсу продажу готівкою долара США в АТ «Райффайзен Банк» на день виставлення рахунку.

У Акті надання послуг №377 від 07 жовтня 2022 року, сторони узгодила надання адвокатським об`єднанням клієнту правничої допомоги у розмірі 185 850,00 грн, з яких:

додатковий аналіз матеріалів справи та наданих клієнтом документів, визначення стратегії у справі №759/9359/22 - 2 год. - 12 390,00 грн;

підготовка відзиву на позовну заяву у справі №759/9359/22 - 7 год. - 43 365,00 грн;

підготовка зустрічної позовної заяви (+ коригування та повторна подача) у справі №759/9359/22 - 5,5 год - 34 072,50 грн;

участь у судовому засіданні 21 вересня 2022 року у справі №759/9359/22 - 2,5 год - 15 487,50 грн;

підготовка адвокатського запиту до Укрпошти у справі №759/9359/22 - 1,5 год - 9 292,50 грн;

підготовка актів опитування свідків у справі №759/9359/22 - 6 год - 37 170,00 грн;

підготовка заяви про виклик свідків у справі №759/9359/22 - 1,5 год - 9 292,50 грн;

підготовка клопотання про долучення доказів у справі №759/9359/22 - 2 год - 12 390,00 грн;

участь у судовому засіданні 06 жовтня 2022 року у справі №759/9359/22 - 2 год - 12 390,00 грн.

Також у цій справі ОСОБА_2 правова допомога надавалася адвокатом Усатенком В.Ю. на підставі Договору про надання професійної правничої допомоги від 12 грудня 2022 року.

Відповідно до п. 4 вказаного Договору, розмір, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати визначаються додатковою угодою.

У Додатковій угоді від 07 грудня 2024 року до Договору про надання професійної правничої допомоги від 12 грудня 2022 року сторони погодили фіксований розмір гонорару адвоката за представництво клієнта у суді у розмірі 40 000,00 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №277 від 07 грудня 2024 року ОСОБА_2 сплатила АО «Усатенко і Усатенко» 40 000,00 грн.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що Сенніковою Н.В. доведено достатніми, належними та допустимими доказами понесення витрат на правову допомогу.

При цьому, за ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В ході розгляду справи у суді першої інстанції, та у апеляційних скаргах сторони в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України заявили про необґрунтованість витрат один одного на правову допомогу та їх неспівмірність зі складністю справи.

За змістом частини третьої статті 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

З аналізу ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. Зазначені висновки Верховного Суду є сталими та ґрунтуються на аналізі складових часу, необхідного для належного здійснення адвокатом представництва інтересів клієнта.

Апеляційний суд, з урахуванням заперечень відповідачки, тривалості судових засідань та їх очікування, вважає за необхідним зменшити розмір заявлених ОСОБА_1 вимог про відшкодування витрат за участь у судових засіданнях в суді апеляційної інстанції до 15 000,00 грн.

Також апеляційний суд вважає, що витрати Сеннікової Н.Я. на складання касаційної скарги на суму 42 000,00 грн є завищеними з огляду на складання представником попередніх заяв по суті справи (позовної заяви, апеляційної скарги), та підлягають обмеженню до 6 год., що становить 24 000,00 грн.

З огляду на фактичний обсяг послуг, наданих ОСОБА_1 адвокаткою Чучковською А.В., їх дійсність, необхідність, відповідність складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), колегія суддів вважає співмірними витрати позивач на професійну правничу допомогу за розгляд справи у розмірі 100 000,00 грн, оскільки саме такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, їх дійсності та виконаній адвокатом роботі, з урахуванням складності справи, та типовості спірних правовідносин.

Колегія суддів також критично оцінює розмір та відповідність складності справи виконаних робіт (наданих послуг) ОСОБА_2 АО «Міллер», у зв`язку з цим вважає явно завищеним розмір витрат на складання відзиву на позовну заяву та зменшує його до 300,00 дол. США, що еквівалентно 12 390,00. Крім того, додатковий аналіз матеріалів справи та наданих адвокатом документів охоплюються роботою адвоката зі складання відзиву та не є окремою дією, яка призвела до настання позитивних наслідків для клієнта.

Також, не відповідає складності із заявленим розміром витрат виконана адвокатом робота зі складання запитів, клопотань, заяв та підлягає обмеженню до 50 дол. США кожен, що еквівалентно 6 195,00 грн.

Участь адвоката у двох судових засідання на суму 27 877,50 грн також є явно завищеною та не відповідає критерію співмірності, а тому підлягає зменшенню до 150 дол. США, що еквівалентно 6 195,00 грн. А вартість підготовки актів опитування суд зменшує до 100 дол. США, що еквівалентно 4 130,00 грн.

Оскільки зустрічну позовну заяву відповідачки суд не прийняв до розгляду, витрати з її складання розподілу не підлягають.

Отже, з огляду на фактичний обсяг послуг, наданих ОСОБА_2 АО «Міллер», їх дійсність, необхідність, відповідність складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), колегія суддів вважає співмірними витрати позивач на професійну правничу допомогу за розгляд справи у розмірі 28 910,00 грн, оскільки саме такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, їх дійсності та виконаній адвокатом роботі, з урахуванням складності справи, та типовості спірних правовідносин.

В той же час, з урахуванням вказаних вище положень закону та правових висновків Верховного Суду, колегія суддів вважає, що визначений АО «Усатенко та Усатенко» та ОСОБА_2 розмір гонорару за надану професійну правничу допомогу у 40 000,00 грн відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, з урахуванням складності справи.

Тобто, сукупний розмір витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу складає 68 910,00 грн.

Положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначають, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У цій справі позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково (68,75%).

Отже, належний до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 68 750,00 грн (100 0000,00 грн * 68,75%), а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 21 535,00 грн (68 910,00 грн * 31,25%) в рахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України остаточно шляхом взаємозарахування слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 47 215,00 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_2 заявлено про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу за розгляд цієї апеляційної скарги у розмірі 15 000,00 грн.

У Додатковій угоді від 06 липня 2025 року до Договору про надання професійної правничої допомоги від 12 грудня 2022 року сторони погодили фіксований розмір гонорару адвоката за представництво клієнта у суді у розмірі 15 000,00 грн, з яких:

розмір гонорару за надання консультацій, складення заяв по суті справи, складення заяв з процесуальних питань, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката становить 10 000,00 грн;

розмір гонорару за представництво клієнта у суді - 5 000,00 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №150 від 06 липня 2025 року ОСОБА_2 сплатила АО «Усатенко і Усатенко» 15 000,00 грн.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 доведено достатніми, належними та допустимими доказами понесення витрат на правову допомогу.

Оскільки в ході судового розгляду апеляційні скарги ОСОБА_1 задоволено частково, тобто частково враховано доводи ОСОБА_2 у відзиві на апеляційні скарги, а також частково задоволено апеляційну скаргу самої ОСОБА_2 та здійснено новий розподіл судових витрат, колегія суддів, вважає пропорційним стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи апеляційним судом у розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 374-376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представницею - адвокаткою Чучковською Анною Вячеславівною на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року та на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року- задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року в частині відмови у визнанні за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину (шлюбну половину) земельної ділянки - залишити без змін.

Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року - скасувати.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представницею - адвокаткою Чучковською Анною Вячеславівною на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року - задовольнити частково.

Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року - скасувати.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 подану представником - адвокатом Усатенком В`ячеславом Юрійовичем на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року - задовольнити частково.

Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_12 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_13 ) судовий збір у розмірі 38 377 (тридцять вісім тисяч триста сімдесят сім гривень) 97 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 47 215 (сорок сім тисяч двісті п`ятнадцять гривень) 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_13 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_12 ) витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи апеляційним судом у розмірі 5 000 (п`ять тисяч гривень) 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 09 липня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова