печерський районний суд міста києва
пр. № 2-2299/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2025 р.

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судових засідань Сміян А.Ю.,

за участю:

представника позивача - не з`явився,

представник відповідача-1 - не з`явився,

відповідач-2 - не з`явився,

відповідач-3 - не з`явився,

відповідач-4 - не з`явився,

відповідач-5 - не з`явився,

представник відповідача-6 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізюмське Звірогосподарство» до держави російська федерація, в особі міністерства закордонних справ російської федерації, президента російської федерації Путіна Володимира Володимировича, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Політичної партії «Опозиційна платформа - За життя» про відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ізюмське Звірогосподарство» (далі - позивач, ТОВ «Ізюмське Звірогосподарство») звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до держави російська федерація, в особі Міністерства закордонних справ російської федерації (далі - відповідач-1), президента російської федерації Путіна Володимира Володимировича (далі - відповідач-2, президент російської федерації Путін В.В.), ОСОБА_1 (далі - відповідач-3, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі - відповідач-4, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі - відповідач-5, ОСОБА_3 ), Політичної партії «Опозиційна платформа - За життя» (далі - відповідач -6, ПП «ОПЗЖ»), в якому просить:

солідарно стягнути на користь ТОВ «Ізюмське Звірогосподарство» з відповідачів майнову шкоду в розмірі 1 204 020 000 (один мільярд двісті чотири мільйони двадцять тисяч) грн. 00 коп., що на день підписання даного позову за офіційним курсом Національного банку України (1 Євро=40,134 гривні) еквівалентно 30 (тридцять мільйонів) Євро 00 центів, шляхом звернення на будь-яке майно, яке знаходиться на території Королівства Іспанія та яке належить на праві власності відповідачам;

солідарно стягнути на користь ТОВ «Ізюмське Звірогосподарство» з відповідачів витрати на правову допомогу в розмірі 120 819 393 (сто двадцять мільйонів вісімсот дев`ятнадцять триста дев`яносто три) гривні 60 копійок, що станом на день подання позову становить 3 010 400 (три мільйони десять тисяч чотириста) Євро, шляхом звернення на майно, яке знаходиться на території Королівства Іспанія та яке належить на праві власності відповідачам.

Позовні вимоги мотивовані тим, що держава російська федерація вчинила акт збройної агресії проти держави Україна. Тимчасова окупація з боку держави-агресора частини території України, яка триває донині, позбавила позивача належного йому майна та можливості здійснювати господарську діяльність на основі цього майна. Понесені збитки у розмірі 1 204 020 000 грн. 00 коп. позивач просить солідарно стягнути з фізичних і юридичних осіб, які, як доводить позивач, є співвідповідальними за акт вторгнення на територію суверенної держави Україна; своїми діями/бездіяльністю сприяють триваючому збройному нападу; вносять матеріальний та нематеріальний вклад у ведення воєнних дій.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у вказаній цивільній справі та призначено підготовче засідання у справі на 26 березня 2024 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2024 року відкладено підготовче засідання на 10 червня 2024 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року відкладено підготовче засідання на 17 вересня 2024 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024 року відкладено підготовче засідання на 12 грудня 2024 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 18 березня 2025 року.

14 березня 2025 року представник ТОВ «Ізюмське Звірогосподарство» - Савченко О.В. подала до суду додаткові письмові пояснення, у яких вказує на те, що позовні вимоги до відповідача-5 - ОСОБА_3 та відповідача-6 - ПП «ОПЗЖ» є неактуальними. Так, позивач вважає, що відповідальність за завдану шкоду мають нести саме громадяни російської федерації та вищі органи (керівництво) цієї держави, які безпосередньо причетні до планування, фінансування й організації збройної агресії проти України, або ж своїми діями чи бездіяльністю сприяють продовженню воєнних дій.

Позивач вважає, що вирішальну роль, у настанні негативних наслідків, а саме знищенні чи пошкодженні майна позивача, відіграють саме громадяни російської федерації й органи державної влади російської федерації, які вчинили дії, спрямовані на збройну агресію.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року відкладено судове засідання по суті на 29 травня 2025 року.

У судове засідання представник позивача не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав заяву, в якій позов підтримав та просив його задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися; про розгляд справи повідомлені належним чином, шляхом розміщення на офіційному сайті суду оголошення про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого не відоме. Відповідачі правом надання відзиву на позовну заяву не користалися.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, спірні правовідносини з приводу відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, виникли між суб`єктом господарювання - юридичною особою Товариством з обмеженою відповідальністю «Ізюмське Звірогосподарство» та іноземною державою-агресором як особливим суб`єктом цивільного права, статус якого може бути прирівняно до юридичної особи публічного права.

У постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 Велика Палата Верховного Суду відзначила, що держава може вступати як у цивільні (господарські), так і у адміністративні правовідносини (пункт 6.21.). Вступаючи в цивільні чи господарські правовідносини, держава в особі відповідного органу насамперед має на меті задоволення приватного інтересу (пункт 6.23 постанови). Окреслені висновки Верховного Суду вказують на можливість держави вступати в господарські правовідносини через відповідні органи.

Юридичні особи, що зазнали збитків, можуть звертатися до господарських судів за захистом своїх порушених прав. Звертатися слід за місцем розташування зруйнованого (викраденого, або такого, доступ до якого обмежено через тимчасову окупацію) майна чи за місцем перебування відповідача. Відповідачем у цій категорії справ доцільно зазначати російську федерацію в особі міністерства юстиції російської федерації.

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність юрисдикції суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.

Так, згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

При цьому, у частині першій статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Перелік категорій справ, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, визначено статті 20 ГПК України.

Так, згідно з частиною першою статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Частиною першою статті 2 ГПК передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 367/4695/20 (провадження № 14-12цс21): «критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.

Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

Для того, щоб бути повноцінним учасником цивільних відносин, державі потрібно мати певний правовий вираз (статус), притаманний звичайним учасникам цих відносин, тобто статус особи. Враховуючи національні правові традиції, мова може йти лише про статус юридичної особи публічного права. Таким чином, держава, будучи особою публічного права приймає участь в цивільному обороті, несе майнову відповідальність як казна.

Схожі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 405/4179/18 (провадження № 14-44 цс 19), де зроблено висновок про те, що спір юридичної особи з органами державної влади про відшкодування шкоди, завданої їхньою бездіяльністю, належить до юрисдикції господарського суду.

Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи предмет спору та характер спірних правовідносин, спір у даній справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а тому провадження у даній справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 186, 200, 255, 256, 260-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізюмське Звірогосподарство» до держави російська федерація, в особі міністерства закордонних справ російської федерації, президента російської федерації Путіна Володимира Володимировича, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Політичної партії «Опозиційна платформа - За життя» про відшкодування майнової шкоди - закрити.

Відповідно до частини 1 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України суд роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повне судове рішення складено та підписано 29.05.2025 року.

Суддя Євген ХАЙНАЦЬКИЙ