Справа №705/4770/24
2/705/757/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Заповітряній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, в обґрунтування зазначивши наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої було відкрито спадкову справу. За життя нею було складено заповіт, згідно якого вона усе своє майно заповіла ОСОБА_3 , тобто спадкова маса складається як з оформленого права власності на майно так і з прав на майно (право на земельну частку (пай)).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , після смерті якої позивач звернувся до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, де було відкрито спадкову справу № 38/2024 за 2024 рік. Єдиним спадкоємцем за законом є він, позивач по справі.

У подальшому ним було отримано ряд свідоцтв про право на спадщину, однак, як стало відомо, за життя ОСОБА_2 , після розпаювання земель КСПП «Перемога» вона отримала право на земельну ділянку та їй було видано сертифікат, який на теперішній час не зберігся.

02.08.2024 він через представника звернувся до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай).

На його запит ним було отримано лише копію державного акту на право колективної власності на землю, у якому наявна інформація про власника ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що іншого шляху оформити право власності на спадкове майно позивач позбавлений можливості, тому він звернувся до суду з цим позовом.

Просить суд визнати за ним, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на земельну частку (пай) в розмірі 3,07 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території села Юрківка Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, представник позивача Гупало М.М. на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність та у відсутність його довірителя, позивача по справі ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Представник відповідача Паланської сільської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду представник відповідача ОСОБА_4 подав письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у відсутність представника відповідача, позовні вимоги визнають та не заперечують проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, врахувавши позицію сторін по справі, викладену у письмових заявах, що надійшли на адресу суду, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Юрківською сільською радою Уманського району Черкаської області, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть № 5.

Згідно заповіту, складеного 29 травня 1996 року ОСОБА_2 , остання все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та все те, на що вона на день смерті буде мати право і що буде їй належати, заповіла ОСОБА_3 .

У відповідності до копії державного акту на право колективної власності на землю серії ЧР № 15-5, виданого 14 березня 1994 року колективному сільськогосподарському пайовому підприємству «Перемога» с. Юрківка, Уманського району, передано у колективну власність 1989.0 гектарів землі в межах згідно з планом для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Уманської районної ради народжених депутатів від 28.12.1993 № 17-21. Акт зареєстровано в Книзі записів актів на право колективної власності на землю за № 05. Додатком № 1 до вказаного акту є список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, у якому за № 390 зазначена ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Юрківської сільської ради Уманського району Черкаської області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть № 4.

ОСОБА_3 є матір`ю позивача по справі ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 , виданого повторно Уманським міським бюро РАГС Черкаської області.

Після смерті ОСОБА_3 була відкрита спадкова справа № 39/2024, та позивач спадщину прийняв та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого 29.05.2024, зареєстрованого в реєстрі за № 1428.

Разом з тим, згідно постанови Волошенюк Л.О., приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, від 02.08.2024, у видачі ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), у зв`язку з відсутністю у спадкоємця документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказане майно.

Вказаною постановою нотаріусом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , не заводилась. Згідно матеріалів спадкової справи, а саме рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 706/936/23 2-о/706/46/23, визнано факт спільного проживання спадкодавця ОСОБА_3 та спадкоємця ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Заява спадкоємця, який проживав за спадкодавцем на момент його смерті, є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. З такою заявою 29.05.2024 до нотаріуса звернувся представник спадкоємця ОСОБА_6 , який у цій заяві просив видати свідоцтво про право на спадщину на право на земельну частку (пай), яке належало ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкоємцем якої була ОСОБА_3 . За результатами витребування копії спадкової справи з Черкаського обласного державного нотаріального архіву нотаріусом було встановлено, що єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 була ОСОБА_3 . При цьому, нотаріусом було перевірено факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_2 . Проте, представником спадкоємця ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , не надано документів, щодо складу спадкового майна та належності померлій ОСОБА_3 права на земельну частку (пай), а надано лише корпію державного акту на право колективної власності, виданого Уманською районною радою народних депутатів 28 грудня 1993 року, де зазначено ім`я ОСОБА_2 . У відповідності до вимог ЗУ «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) після смерті фізичних осіб може бути видане на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) чи договорів купівлі-продажу, дарування, міни, чи свідоцтва про право на спадщину, чи рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Таких документів, як підтвердження належності ОСОБА_3 права на земельну частку (пай) не надано.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України та Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.03.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 10 роз`яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п.3.1. Листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері ОСОБА_3 , який спадщину прийняв, оскільки на момент відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем. На частину спадкового майна, позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) йому було відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на таке спадкове майно. У свою чергу, спадкодавець ОСОБА_3 вказану земельну частку (пай), прийняла у спадок за заповітом після смерті ОСОБА_2 , що було встановлено нотаріусом при видачі позивачу постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Свої спадкові права ОСОБА_3 за життя не оформила. Крім того, позивач не має оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) та отримати його станом на час розгляду справи позбавлений можливості оскільки попередні власники, а саме спадкодавці ОСОБА_3 та ОСОБА_2 померли. При цьому, право ОСОБА_2 на земельну частку (пай) підтверджується копією державного акту та додатку до нього у вигляді списку членів колективного сільськогосподарського пайового підприємства «Перемога».

Згідно приписів ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наданих позивачем доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку (пай), після смерті його матері ОСОБА_3 , яка в свою чергу стала власником такого земельного паю, прийнявши спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 . Таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і може бути прийняте, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, але позивач у своїй заяві питання про стягненні судових витрат не ставить.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 321, 328, 1216, 1218, 1225, 1268 ЦК України, ст. ст. 81, 125 ЗК України, ст. ст. 10, 12, 76-83, 259, 263-265, 268, 272, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (рнокпп НОМЕР_4 ) право на земельну частку (пай) у розмірі 3,07 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території села Юрківка Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14.04.2025.

Суддя: Р. В. Піньковський