Справа № 161/7512/25 Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І. Б.
Провадження № 22-ц/802/856/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Данилюк В. А., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецкомунтех» до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Юаінвеставтогруп» про визнання договорів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецкомунтех» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Спецкомунтех» звернулося до суду із зазначеним позовом та у своїх вимогах просило суд: визнати недійсним договір комісії № 8290/23/000409 від 28 червня 2023 року, укладений від його імені з Приватним підприємством (далі ПП) «Юаінвеставтогруп», на підставі якого останньому доручено здійснити продаж транспортного засобу марки «Lexus UX250h», 2020 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу №8290/23/000409 від 29 червня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Юаінвеставтогруп», на підставі якого ОСОБА_1 передано у власність зазначений транспортний засіб та витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 цей транспортний засіб.

У червні 2025 року ТОВ «Спецкомунтех» подало до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки «Lexus UX250h», 2020 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 та заборони ОСОБА_1 здійснювати відчуження зазначеного майна.

Заяву мотивувало тим, що придбало у ТОВ «ВіДі Еліт» на підставі договору № ЕЛюА-0002/018 у власність транспортний засіб марки «Lexus UX250h», 2020 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 . Використання автомобіля з моменту придбання здійснювалося відповідачем ОСОБА_1 . Доцільність передачі їй у користування автомобіля обумовлена тим, що користування автомобілем мало здійснюватися переважно в інтересах товариства. Як йому стало відомо, транспортний засіб було відчужено поза його волею на підставі договорів, які уповноваженою особою товариства не підписувалися, грошові кошти за відчуження транспортного засобу не сплачувалися. Вказувало, що крім автомобіля марки «Lexus UX250h» товариство є власником іншого транспортного засобу - автомобіля марки «AudiQ8», д.н.з. НОМЕР_2 . Використання вказаного автомобіля здійснювалося членами сім`ї Веніславських, в тому числі відповідачем ОСОБА_1 . Ураховуючи, що цілі використання автомобіля перестали відповідати інтересам товариства, воно звернулося з вимогою повернути йому автомобіль, а в подальшому звернулося також з відповідним позовом до суду, пред`явивши вимоги саме до членів сім`ї Веніславських. Аналогічно, товариство звернулося із заявою про вжиття заходів забезпечення позову. Постановою Волинського апеляційного суду від 20 травня 2025 року у цивільній справі № 161/5129/25 апеляційну скаргу ТОВ «Спецкомунтех» задоволено частково, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2025 року в частині відмови у забезпеченні позову до подання позовної заяви шляхом заборони використовувати транспортний засіб скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким заяву товариства про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної задоволено частково та заборонено ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 використовувати транспортний засіб, а саме автомобіль марки «Audi Q8», д.н.з. НОМЕР_2 . В частині накладення арешту на автомобіль відмовлено з мотивів, що майно є власністю самого заявника. Незважаючи на вказані зобов`язання судового рішення, які визначені також для ОСОБА_1 , на другий день стороння особа здійснила переміщення зазначеного автомобіля за межі країни. Тобто, належний товариству автомобіль, щодо якого судом визначено заборону, було переміщено шляхом залучення сторонньої особи за межі України. З огляду на очевидні порушення прав товариства як власника майна, ігнорування судової заборони щодо іншого транспортного засобу позивача зі сторони ОСОБА_1 та членів її сім`ї, наявні ризики, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, якщо за результатами розгляду справи суд дійде висновку про підставність заявленого позову.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2025 року у задоволенні заяви ТОВ «Спецкомунтех» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «Спецкомунтех», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його заяви про забезпечення позову.

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у цій справі. Суд не врахував того, що ТОВ «Спецкомунтех» звернулося до суду з позовом щодо захисту майнових інтересів товариства як власника майна. Зокрема, товариством придбало у власність майно транспортний засіб марки «Lexus UX250h», 2020 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 . Використання автомобіля з моменту придбання здійснювала відповідач ОСОБА_1 . Надання товариством транспортного засобу в користування було обумовлено наявністю корпоративних відносин між сторонами. Як стало відомо товариству, придбаний товариством транспортний засіб було відчужено поза його волею, на підставі договорів, які уповноваженою особою товариства не підписувалися і грошові кошти за відчуження транспортного засобу не сплачувалися. Зважаючи на ці обставини, товариство звернулося до суду з відповідним позовом про визнання недійсними правочинів, за наслідками яких здійснено незаконне відчуження автомобіля, а також витребування майна з чужого незаконного володіння. Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції навів висновки, які суперечать вимогам процесуального Закону, а також не відповідають дійсним обставинам спору та наявним матеріалам справи. Так, на переконання суду першої інстанції, товариство не довело та не надало доказів того, що існує небезпека відчуження майна відповідачем. Тобто, як зазначає позивач, від його імені неуповноваженою особою без сплати вартості здійснено відчуження автомобіля на користь ОСОБА_1 , наводить приклад вивезення іншого автомобіля всупереч судової заборони, натомість суд першої інстанції зазначає про відсутність небезпеки відчуження майна самою ОСОБА_1 . Товариство звертало увагу суду на можливість здійснити відчуження автомобіля поза волею власника, однак, суд першої інстанції зазначав, що таких ризиків можливості їх здійснити ОСОБА_1 не наведено. Разом з тим, у випадку такого відчуження автомобіля, формальних перешкод для чого на даний час не існує, виникне необхідність ініціювати інший судовий процес, здійснювати залучення можливого набувача майна тощо. Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що у заяві належним чином не обґрунтовано, які існують обставини, що можуть свідчити про реальну можливість невиконання рішення суду в разі задоволення позову є помилковими. Доводи суду першої інстанції про те, що вимоги заяви про забезпечення позову безпосередньо стосуються власника майна ОСОБА_1 і передбачають втручання у її право власності аж ніяк не можуть слугувати абсолютною підставою для прийняття рішення про відмову у забезпеченні позову. Інститут забезпечення позову передбачає імовірність певного обмеження права власності чи користування (в залежності від обставин конкретного спору). Доцільність таких обмежень власне і пояснюється наявністю ризиків, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення, якщо суд за результатами розгляду спору дійде висновку про підставність заявлених вимог. Отже, безпідставними є висновки суду про те, що арешт автомобіля та заборона його відчуження (на період судового процесу) порушить співмірність права позивача на забезпечення позову та призведе до втручання у право власності ОСОБА_1 . Оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною та є свідченням формального ставлення зі сторони суду першої інстанції щодо здійснення правосуддя та захисту законного права позивача, а тому вважає, що у даному випадку наявні підстави для скасування ухвали суду з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Сторони по справі та їх представники, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини неявки апеляційний суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін по справі та їх представників згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання згідно з вимогами ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 23 липня 2025 року - дата складення повного судового рішення.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, виходячи з таких мотивів.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів та не надав доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у цій справі. Позивач належним чином не обґрунтував, які існують обставини, що можуть свідчити про реальну можливість невиконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому вимоги заяви про забезпечення позову безпосередньо стосуються власника майна ОСОБА_1 і передбачають втручання у її право власності.

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду, враховуючи наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність безпосереднього зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами по справі існує спір щодо визнання недійсними договорів комісії № 8290/23/000409 від 28 червня 2023 року, укладеного від імені ТОВ «Спецкомунтех» з ПП «Юаінвеставтогруп», на підставі якого останньому доручено здійснити продаж транспортного засобу марки «Lexus UX250h», 2020 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , та купівлі-продажу № 8290/23/000409 від 29 червня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Юаінвеставтогруп», на підставі якого ОСОБА_1 передано у власність зазначений транспортний засіб, а також витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 зазначеного транспортного засобу на користь позивача.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2025 року відкрито провадження у цій справі.

В заяві про вжиття заходів забезпечення позову позивач ТОВ «Спецкомунтех» вказало на ймовірну загрозу того, що транспортний засіб, що є предметом оспорюваних договорів, може бути відчужений у майбутньому на користь третіх осіб, що може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії (пункти 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України). Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України). Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Ураховуючи, що між сторонами по справі дійсно виник спір щодо правомірності набуття та володіння відповідачем ОСОБА_1 транспортного засобу марки «Lexus UX250h», 2020 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 на підставі оспорюваних позивачем договорів, а також доводи позивача про те, що відповідач може відчужити спірне майно третім особам до вирішення справи по суті, у зв`язку з чим існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ТОВ «Спецкомунтех», тому колегія суддів доходить висновку, що невжиття заходів забезпечення шляхом накладення арешту на це майно та заборони його відчуження у даному випадку може мати негативні наслідки та ускладнити виконання ймовірного судового рішення в разі задоволення позову, а тому заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Отже, заходи забезпечення позову як накладення арешту на транспортний засіб, який є предметом оспорюваних позивачем договорів та заборона його відчуження є обґрунтованими та співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки спір стосується визнання недійсними зазначених правочинів, які є предметом заявленого ТОВ «Спецкомунтех» позову. Тому невжиття цих заходів може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача.

Суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на те, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності сторін.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення шкоди позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову до вирішення спору по суті може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, її необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ТОВ «Спецкомунтех» про забезпечення позову у цій справі задовольнити.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецкомунтех» задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2025 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецкомунтех» про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на транспортний засіб марки «Lexus UX250h», 2020 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 та заборонити їй відчужувати зазначений транспортний засіб.

Постанову апеляційного суду допустити до негайного виконання.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецкомунтех», адреса місцезнаходження: вулиця Карпенка Карого, 10, місто Луцьк, Волинська область, .

Боржник: ОСОБА_1 , дата та рік народження невідомі, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий-суддя

Судді: