провадження № 22-ц/824/9859/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Волошина В.О. в місті Києві, дата складення повного тексту рішення 27 лютого 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди 174 660,00 грн.; витрати за проведення транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 8 000,00 грн.; витрати за послуги евакуатора - 1 500,00 грн.; у відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що 16 червня 2021 року о 14:10 год. на 7 км а/д М-01 Київ-Чернігів мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів: «Peugeot 307» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та «BMW» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 . В подальшому інерційно відбулося зіткнення автомобіля «BMW» д.н.з. НОМЕР_2 , з автомобілем «Toyota» д.н.з. НОМЕР_3 , який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем «Chevrolet» д.н.з. НОМЕР_4 . Зазначена ДТП мала місце з вини відповідача, що встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2023 року по справі № 761/21614/23. В результаті ДТП належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно з Висновком експерта № 495 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 06 березня 2024 року, матеріальний збиток завданий власникові автомобіля «Peugeot 307» д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталося 16 липня 2021 року складає 174 660,00 грн. До того ж, позивач вважає, що їй також було спричинено моральну шкоду, внаслідок пошкодження належного майна, а також додаткових зусиль, яких вона вимушена прикласти для відновлення душевного спокою, яку позивач оцінила в 10 000,00 грн. Додатково позивачем були понесені витрати на евакуацію автомобіля з місця ДТП, в розмірі 1 500,00 грн., витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи, в розмірі 8 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , у відшкодування матеріальної шкоди 144 039,50 грн.; у відшкодування моральної шкоди 8 000,00 грн.; витрати за послуги евакуатора 1 500,00 грн.; витрати за проведення транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 8 000,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що на переконання відповідача, суд першої інстанцій несправедливо та однобічно підійшов до розгляду справи, не розглянув питання про взаємну відповідальність водіїв, не надавши належної оцінки поданим відповідачем доказам, залишивши без уваги доводи відповідача та його представника в суді першої інстанції. Вказує, що звернення позивача з вказаним позовом є безпідставним та необґрунтованим, оскільки в діях відповідача відсутня вина заподіяння шкоди стороні позивача. Під час розгляду судом першої та апеляційної інстанції справ № 361/7286/21, №761/21614/23, суди діяли не об`єктивно та упереджено до сторони відповідача, у зв`язку з чим сторона вимушена була звернутись до Європейського суду з прав людини, з відповідною скаргою. Крім того, під час розгляду справи № 759/17396/23 Святошинський районний суд м. Києва та Київський апеляційний суд, безпідставно відмовили у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої ДТП. Під час розгляду справи суд першої інстанції обмежився аналізом дій лише одного з водіїв, не досліджуючи можливості спільної відповідальності обох учасників дорожньо-транспортної пригоди (ДТП).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що скарга не може бути задоволена, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

В судове засідання суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 не з`явився. Надав заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням за кордоном на лікуванні.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні, а явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виснував, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи зазначене, та те, що відповідач реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, відхиливши клопотання відповідача про відкладення розгляду. Крім того, належних доказів поважності причин неявки в судове засідання відповідачем надано не було.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 16 червня 2021 року о 14:10 год. на 7 км а/д М-01 Київ-Чернігів мала місце ДТП, за участі автомобілів: «Peugeot 307» д.н.з. НОМЕР_1 (належного позивачу на праві приватної власності), під керуванням водія ОСОБА_3 та «BMW» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 . В подальшому інерційно відбулося зіткнення автомобіля «BMW» д.н.з. НОМЕР_2 , з автомобілем «Toyota» д.н.з. НОМЕР_3 , який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем «Chevrolet» д.н.з. НОМЕР_4 .

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2021 року по справі № 361/7286/21, яка набрала законної сили, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 (водія автомобіля «Peugeot 307» д.н.з. НОМЕР_1 ) закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2023 року по справі № 761/21614/23, яка набрала законної сили, визнано ОСОБА_1 (водія автомобіля «BMW» д.н.з. НОМЕР_2 ), винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження по справі у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє як не обґрунтовані доводи апеляційної скарги в частині не розгляду судом питання про взаємну відповідальність водіїв, не надання належної оцінки поданим відповідачем доказам та залишення без уваги доводів відповідача та його представника в суді першої інстанції про відсутність вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу.

В даному випадку, судом першої інстанції вірно встановлено, що шкода позивачу у вигляду пошкодження її майна, була спричинена в результаті порушення відповідачем правил дорожнього руху, за що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності. Постанова суду в цій частині набула законної сили та має преюдиційне значення для розгляду даної справи.

Разом з тим, вважаючи обґрунтованими вимоги позивача та стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , у відшкодування матеріальної шкоди 144 039,50 грн.; у відшкодування моральної шкоди 8 000,00 грн.; 1 500,00 грн. витрат за послуги евакуатора.; 8 000,00 грн. витрат за проведення транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі суд першої інстанції залишив поза увагою, що підстав до задоволення зазначених вимог в повному обсязі немає.

У відповідності до вимог ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Постановляючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи вимоги позивача, суд допустив неправильне застосування норм матеріального права, що дає суду апеляційної інстанції право вийти за межі доводів апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що станом на час ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача, не була застрахована. Відповідно до наявного у справі посвідчення № НОМЕР_5 від 05 червня 2000 року відповідач ОСОБА_1 , є особою із інвалідністю І групи.

Згідно з Висновком експерта № 495 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 06 березня 2024 року, матеріальний збиток завданий власникові автомобіля «Peugeot 307» д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталося 16 липня 2021 року з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 174 660,00 грн.

Відповідно до висновку експерта № 544 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 30 січня 2025 року, ринкова вартість автомобіля «Peugeot 307» д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталося 16 липня 2021 року після даної пригоди становить 30 620,50 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що матеріальний збиток завданий власникові автомобіля «Peugeot 307» д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталося 16 липня 2021р. складає 174 660,00 грн., а ринкова вартість залишків цього автомобіля «Peugeot 307» після ДТП становить 30 620,50 грн., які залишилися у стороні позивача. Тому суд вважав, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, у відшкодування матеріальної шкоди 144 039,50 грн. (174660,0 грн. - 30620,5 грн.). Крім того, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати за послуги евакуатора автомобіля позивача з місця ДТП у розмірі 1 500,00 грн. та моральна шкоду у розмірі 8 000,00 грн.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодиться з зазначеними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов`язковим. Обов`язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Забороняється здійснення обов`язкових видів страхування, що не передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим видом страхування в Україні.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Згідно з положеннями ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Нормами п. 22.1 ст. 22 цього Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно зі статті 28 вказаного Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це зокрема шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до положень ст. 29 цього ж Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до положень ст. 35 Закону (п. 35.1) для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16 червня 2021 року о 14:10 год. на 7 км а/д М-01 Київ-Чернігів мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів: «Peugeot 307» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та «BMW» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 . Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 під час керування автомобілем марки «BMW» д.н.з. НОМЕР_2 , в момент ДТП не була застрахована.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Отже, у даному випадку суб`єктом, який має задовольнити вимогу позивача про відшкодування матеріальної шкоди в межах ліміту відповідальності, є третя особа - МТСБУ, вимог до якого в межах зазначеної справи позивач не заявив.

За таких умов, цивільно-правова відповідальність відповідача з відшкодування спричиненої шкоди можлива виключно у разі недостатності страхового ліміту страхової компанії (МТСБУ), який на дату ДТП становив 130 000,00 грн. для покриття завданої потерпілому шкоди.

В такому випадку на винну особу покладається обов`язок відшкодувати потерпілому різницю між розміром спричиненої шкоди та сумою страхового відшкодування страхової компанії чи МТСБУ, у разі спричинення шкоди особою, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність .

Так, відповідно до висновку експерта від 06 березня 2024 року № 495 з додатками до нього встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження автомобіля «Peugeot 307» д.н.з. НОМЕР_1 , становить 174 660,00 грн.

На час ДТП, учасником якого був відповідач, розмір виплат МТСБУ за шкоду, заподіяну власниками транспортних засобів, які стали винуватцями ДТП, не маючи чинного поліса ОСЦПВ, заподіяну майну потерпілих, був встановлений у розмірі 130 000,00 гривень.

За таких обставин позивач має право на відшкодування за рахунок відповідача різницю між розміром спричиненої шкоди та лімітом відповідальності, в даному випадку МТСБУ, яка буде складати 44 660,00 грн. (174 660,00 - 130 000,00)

Як було зазначено вище, відповідно до висновку експерта № 544 від 30 січня 2025 року, ринкова вартість автомобіля «Peugeot 307» д.н.з. НОМЕР_1 після ДТП, що сталося 16 липня 2021 року становить 30 620,50 грн.

Відповідно до статті 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280 св 20), від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18 (провадження № 61-4879 св 21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 362/3680/17, за змістом якої позивач, так само як і в цій справі, просив стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), та його автомобіль в розумінні статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважався фізично знищеним. Касаційний суд дійшов висновку, що ухвалення законного й обґрунтованого рішення у справі є неможливим без визначення відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП;

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2021 року у справі № 753/11069/16-ц зазначено, що задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля до ДТП, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу, і одночасне залишення у власності позивача цього автомобіля, не можна визнати обґрунтованим.

Таким чином, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, розмір заподіяної матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 14 039,50 (44660,00 грн. - 30 620,50 грн.).

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами 2 - 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань.

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Враховуючи принципи розумності, справедливості та характер протиправних дій відповідача, розмір матеріальних збитків завданих його діями, наслідки спричинені для позивача, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачу спричинена моральна шкода, на відшкодування якої, необхідно стягнути з відповідача 5 000,00 грн., що буде достатнім та відповідатиме характеру моральних страждань позивача.

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позовної заяви ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача витрати за проведення транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 8 000,00 грн., оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, витрати за проведення транспортно-товарознавчої експертизи підлягають стягненню на її користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (11,03%), а саме у розмірі 882,40 грн. (8000*11,03%).

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При подачі позовної заяви ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 1 941,60 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав до часткового задоволення позову, а відповідач звільнений від сплати судового збору, то сплачений позивачем судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави на її користь пропорційно до задоволених позовних вимог, (11,03%), а саме у розмірі 214,15 грн. (1 941,60*11,03%).

При подачі апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у розмірі 2 912,40 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги, а відповідач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір, що підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини апеляційної скарги (88,97%), а саме у розмірі 2 591,16 грн. (2 912,40*88,97%).

Оскільки на користь позивача підлягає компенсації судовий збір, сплачений нею при подачі позовної заяви, то різниця, яка підлягає компенсації за рахунок держави та стягнення з неї в дохід держави складає 2 377,01 грн. (2591,16-214,15).

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 на користь ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , 14 039,50 (чотирнадцять тисяч тридцять дев`ять) гривень 50 копійок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди; 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди; 1 500,00 (одна тисяча п`ятсот) гривень витрат за послуги евакуатора та 882,40 (вісімсот вісімдесят дві) гривні 40 копійок витрати за проведення транспортно-товарознавчої експертизи.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , на користь держави судовий збір у розмірі 2 377,01 (дві тисячі триста сімдесят сім) гривень 01 копійка.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 03 липня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.