Номер провадження: 22-ц/813/1144/25
Справа № 499/1012/23
Головуючий у першій інстанції Кравчук О.О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

представника Іванівської селищної Племениченка Г.В.,

переглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Іванівської селищної ради Одеської області в інтересах якої дає адвокат Племениченко Геннадій В`ячеславович, на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 22 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Іванівської селищної ради Одеської області про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

02 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Іванівської селищної ради Одеської області про відшкодування матеріальної шкоди, в якій просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду завдану майну внаслідок падіння даху будівлі колишньої Білчанської сільської ради на житловий будинок АДРЕСА_1 (далі будинок 6) в загальному розмірі 153 920 гривень та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 . 07 липня 2023 року під час стихійного лиха (дощ та шквальний вітер) з будівлі 7 провулку Шкільний села Білка Березівського (раніше Іванівського) району Одеської області (далі будинок 7), де раніше знаходилася колишня Білчанська сільська рада, та яка розташована навпроти будинку 6 зірвало дах, дерев`яні та металеві конструкції, які за допомогою потоків повітря вдарилися в електроопору поблизу будинку 6; внаслідок чого опора впала та пошкодила паркан та будинок АДРЕСА_1 ; фрагменти конструкцій даху залетіли у подвір`я, пошкодили паркан, телевізійні антени, підсобні приміщення, всю систему відео спостереження, стіни будинку 6 в двох місцях. Це призвело до того, що дах будинку 6 потрібно знову повністю перекривати.

10 липня 2023 року дружина позивача ОСОБА_3 , подала голові Іванівської селищної ради заяву, в якій просила направити комісію до будинку АДРЕСА_1 , щоб скласти акт наслідків пошкодження. 11 липня 2023 року складений Акт №11/2-11/04, який підтверджує пошкодження будинку 6, що був підписаний членами Іванівської селищної ради Одеської області. 12 липня 2023 року ОСОБА_3 подала заяву голові Іванівської селищної ради Одеської області, в якій зазначила, що просить допомогти з будівельними матеріалами для перекриття даху будинку 6. 12 липня 2023 року ОСОБА_3 подано заяву начальнику відділення поліції №1 Березівського районного відділу поліції Головного управління поліції в Одеській області, в якій зазначила, що дах будинку АДРЕСА_2 був встановлений зі всіма порушеннями техніки безпеки і під час стихійного лиха, будучи не зафіксованим належним чином, дах зірвався та пошкодив майно позивача. 20 липня 2023 року позивач повторно подав голові Іванівської селищної ради Одеської області, заяву в якій зазначив щодо пошкодження будинку 6 внаслідок падіння даху з будинку АДРЕСА_2 та просив про отримання компенсації. 31 липня 2023 року позивач отримав відмову Іванівської селищної ради Одеської області у виплаті компенсації. Висновок судової будівельно-технічної експертизи №49/23 від 17.10.2023 свідчить, що кошторисна вартість проведення ремонтно-відновлювальних робіт складає 153 952 гривні.

14 листопада 2023 року голова Іванівської селищної ради Лобач В.І. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Іванівська селищна рада не створювала комісію і нікого не уповноважувала приймати участь в обстеженні пошкодженного будинку 6. ОСОБА_3 не є експертом з правом проведення будівельно-технічної експертизи, а тому її висновки не можуть бути взяті за основу під час розгляду справи; позивач, як власник будинку 6 може звернутися в страхову компанію та отримати компенсацію. Іванівська селищна рада виділяє матеріальну допомогу на відновлення пошкодженого майна лише пільговим категоріям населення. В 2012 році поточний ремонт даху провела Більчанська сільська рада Іванівського району Одеської області, а тому просив відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 22 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Іванівської селищної ради Одеської області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 153 952 гривні, та судові витрати в загальному розмірі 11 539,52 гривень.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, представник Іванівської селищної ради Одеської області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Іванівського районного суду Одеської області від 22 лютого 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Іванівської селищної адвоката Племениченка Г.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , які заперечували щодо апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).

Статтею 16 ЦК України (п. п. 8-9) передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22 ЦК).

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 ЦК).

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (частина 3 статті 386 ЦК).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, завдану органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, передбачені нормами статей 1166, 1173, 1174 ЦК України, відповідно до яких:

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК).

Так, відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно положеннь статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 .

10 липня 2023 року ОСОБА_3 подала заяву голові Іванівської селищної ради, в якій просила направити комісію для складення акту про наслідки пошкодження будинку АДРЕСА_1 .

Згідно акту від 11.07.2023, 07 липня 2023 року під час стихійного лиха з будинку АДРЕСА_1 , зірвало дах, дерев`яні та металеві конструкції, які за допомогою потоків повітря вдарилися в електроопору поблизу будинку 6. Внаслідок чого опора впала, пошкодила паркан та будинок АДРЕСА_1 , фрагменти конструкції даху залетіли в подвір`я, пошкодили паркан, телевізійні антени, підсобні приміщення, всю систему відеоспостереження, стіни житлового будинку в двох місцях.

12 липня 2023 року ОСОБА_3 подала заяву голові Іванівської селищної ради в якій просила допомогти з будівельними матеріалами для перекриття даху будинку АДРЕСА_1 , на загальну суму 60 000 гривень.

20 липня 2023 року позивач подав голові Іванівської селищної ради заяву, в якій просив виплатити компенсацію за пошкодження його будинку внаслідок падіння даху.

Повідомлення Іванівської селищної ради Одеської області від 31.07.2023 свідчить, що: згідно «Програми соціального захисту населення Іванівської селищної ради на 2023-2025 роки» матеріальна допомога надається пільговим категоріям населенням; згідно Закону України «Про страхування», страхування нерухомого майна фізичною особою є добровільним, але забезпечує виплату компенсації при нанесені шкоди застрахованому об`єкту внаслідок стихійних лих, загоряння, аварій та іншого.

Повідомлення Іванівської селищної ради Одеської області від 09.08.2023 свідчить, що будівля колишньої Білчанської сільської ради, яка розташована в будинку 7 знаходиться на балансі Іванівської селищної ради Одеської області.

Повідомлення Іванівської селищної ради Одеської області від 05.09.2023 свідчить, що Іванівською селищною радою Одеської області будь-які ремонті роботи даху в будинку 7 не проводились.

Фотофіксація об`єктів свідчить про пошкодження даху будинків АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 .

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17.10.2023, кошторисна вартість проведення ремонтно-відновлювальних робіт житлового будинку АДРЕСА_1 , становить 153 952 гривні. Причиною пошкодження будинку, є порушення вимог ДБН В 2.6-220:2017 «Покриття будівель і споруд» при виконанні ремонту покрівлі будинку 7.

Суд першої інстанції також зазначив, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частина перша статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо (пункт 5 частини 4 статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни (частина 2 статті 12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

До об`єктів благоустрою населених пунктів належать: території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору (пункт 4 частини 1 статті 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації (частина 2 статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою (пункт 7 частини 1 статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території (частина 1 статті 25 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що на момент пошкодження житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 , балансоутримувачем будівлі 7 провулку Шкільний села Білка Березівського (раніше Іванівського) району Одеської області була Іванівська селищна рада Одеської області.

До відання відповідача належить організація благоустрою населеного пункту, визначення балансоутримувача та контроль за станом споруд, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння даху будівлі 7 покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан будівлі.

За висновком експерта падіння даху будівлі 7 сталося внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків з його утримання, що свідчить про наявність правових підстав для покладення обов`язку щодо відшкодування матеріальної шкоди саме на відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд встановив характер спірних правовідносин, належним чином встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих учасниками справи доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого та справедливого висновку про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник Іванівської селищної ради Одеської області фактично не погоджується із розміром збитків, що підлягають відшкодуванню. А саме зазначено, що наданий позивачем висновок судової будівельно-технічної експертизи від 17.10.2023, не повинен прийматись судом до уваги, оскільки ним визначена кошторисна вартість проведення ремонтно-відновлювальних робіт житлового будинку АДРЕСА_1 , а не реальна вартість виконаних робіт. Стверджує, що належними доказами підтвердження вартості виконаних робіт є квитанції про купівлю будівельний матеріальців, акти виконаних робіт з виконавцями робіт (які оформлені належним чином як суб`єкт господарювання та відповідно за послуги були сплачені належні податки).

Однак, апеляційний суд не приймає до уваги дані твердження, та зазначає наступне.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Зазначений висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18).

У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 в справі № 197/1330/14-ц (провадження №61-21956св19) вказано, що «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову».

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що позивач в повній мірі довів наявність шкоди та її розмір, на підтвердження чого надав, в тому числі висновок судової будівельно-технічної експертизи від 17 жовтня 2023 року, згідно якого кошторисна вартість проведення ремонтно-відновлювальних робіт житлового будинку АДРЕСА_1 , становить 153 952 гривні

При цьому, відповідач не погоджуючись висновком судової будівельно-технічної експертизи від 17.10.2023 та розміром збитків, що підлягає стягненню, не надав жодних доказів на спростування розміру матеріального збитку, із клопотаннями про призначення експертизи до суду не звертався.

Доводи про те, що судом першої інстанції не враховано висновків Верховного Суду, наведених в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки наведені відповідачем висновки, зроблені судами в справах по фактичних обставини, що формують зміст правовідносин, є іншими ніж у справі, яка переглядається. У кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи позивача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого та справедливого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Іванівської селищної ради Одеської області, в інтересах якої діє адвокат Племениченко Геннадій В`ячеславович, залишити без задоволення.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 22 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 30 червня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда