Справа № 991/7360/25
Провадження № 2-з/991/26/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд колегією в складі:

головуючої судді Задорожної Л.І.,

суддів Крикливої Т.Г., Чернової О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ярмолюк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Вищого антикорупційного суду заяву Держави Україна в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури про забезпечення позову про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави,

встановив:

17.07.2025 Держава Україна в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури звернулась до Вищого антикорупційного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , як особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2025 зазначену позовну заяву передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Ткаченка О.В., суддів Чернової О.В. та Крикливої Т.В.

Відповідно до розпоряджень в.о. керівника апарату Карауш Т. від 18.07.2025 № 43, 44 ав на підставі службового листа судді Ткаченка О.В. № 1342/25 щодо необхідності призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 991/7360/25, з посиланням на вимоги ч. 1 ст. 187, ч. 5 ст. 153 ЦПК України, а також на наказ Вищого антикорупційного суду від 15.07.2025 № 570/в, яким судді Ткаченку О.В. надано відпустку з 21.07.2025 до 24.07.2025, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 991/7360/25 (провадження 2-з/991/26/25, 2/991/26/25) для заміни судді-доповідача.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2025 зазначену позовну заяву передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючої судді Задорожної Л.І., суддів Чернової О.В. та Крикливої Т.В. (далі - Суд).

Одночасно з пред`явленням позовної заяви до суду подано заяву про забезпечення позову.

І. Обґрунтування заяви про забезпечення позову

Прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури до суду подано позовну заяву з такими вимогами:

1.1. визнати необґрунтованими активи вартістю 4 274 050 грн, а саме:

- квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,8 кв. м, житлова площа 19,5 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, вартістю на день набуття 2 770 700 грн, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 ;

- машино-місце, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю на день набуття 225 000 грн, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна НОМЕР_5, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_3 ;

- транспортний засіб марки «TOYOTA» моделі «RAV4», 2022 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , вартістю 1 278 350 грн, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 .

1.2. звернути стягнення в дохід держави на належні ОСОБА_3 , ОСОБА_2 необґрунтовані активи, а саме:

- квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,8 кв. м, житлова площа 19,5 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, вартістю на день набуття 2 770 700 грн;

- машино-місце, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю на день набуття 225 000 грн, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна НОМЕР_5;

- транспортний засіб марки «TOYOTA» моделі «RAV4», 2022 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , вартістю 1 278 350 грн.

Позивач стверджує, що ОСОБА_1 , починаючи з 01.12.2020 до 26.01.2024 перебував на посаді депутата Глухівської міської ради Сумської області, та відповідно, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування, через членів своєї сім`ї ОСОБА_2 (сина) та ОСОБА_3 (дружину), впродовж грудня 2021 - листопада 2022 року набув у власність активи (квартиру, машино-місце, транспортний засіб), загальною вартістю 4 274 050 грн, що перевищує визначену ч. 2 ст. 290 ЦПК України мінімальну межу виміру, але не перевищує межу, передбачену ст. 368-5 КК України.

Незважаючи на те, що вказані об`єкти рухомого та нерухомого майна зареєстровані на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , Позивач констатує, що вони придбані ними за дорученням ОСОБА_1 , який має можливість прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Отже, прослідковується чіткий зв`язок між зазначеними активами та ОСОБА_4 , який на момент їх придбання був особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування.

Можливість набуття ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_3 , сином ОСОБА_2 зазначених вище активів за рахунок законних доходів викликає у Позивача сумніви, зокрема, з урахуванням майнового стану відповідачів, доходів, що були отримані ними та їх родиною, видатків, а також наявних у них грошових активів.

У заяві про забезпечення позову Позивач просить накласти арешт на активи (квартиру, машино-місце, транспортний засіб), належні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які, за версією Позивача, придбані за дорученням ОСОБА_1 , що є предметом спору, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення у випадку задоволення позову, та з метою збереження активів.

ІІ. Порядок розгляду заяви про забезпечення позову

Заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, розглядається судом не пізніше трьох днів з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Суд може прийняти рішення про розгляд такої заяви без повідомлення відповідача, у разі якщо позивач у заяві наведе у достатньому обсязі дані про те, що внаслідок такого повідомлення ефективність заходу забезпечення позову може бути поставлена під загрозу (ч. 5 ст. 153 ЦПК України).

У заяві про забезпечення позову Позивач просить здійснювати розгляд цієї заяви без повідомлення відповідачів. Така позиція обґрунтована тим, що ефективність заходу забезпечення позову може бути поставлена під загрозу, оскільки внаслідок отримання інформації про позовну заяву, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 можуть у будь-який момент вжити заходи, спрямовані на відчуження активів, що є предметом спору, або його дарування третім особам. Вибуття таких активів з їх власності унеможливить виконання рішення суду про визнання активів необґрунтованими та їх стягнення на користь держави (у разі задоволення судом позовної заяви).

Суд погоджується з доводами Позивача, що повідомлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розгляд заяви про забезпечення позову може поставити під загрозу ефективність відповідного заходу, оскільки існують реальні ризики відчуження активів, законність набуття яких наразі оспорюється. Повідомлення про розгляд такої заяви могло б надати відповідачам час для вчинення дій, спрямованих на ускладнення або унеможливлення виконання майбутнього судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, що, своєю чергою, суперечить завданням цивільного судочинства та меті розгляду справ про визнання активів необґрунтованими і їх стягнення в дохід держави.

Такі висновки стали підставою для ухвалення Судом рішення про розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є відповідачами у справі, з метою забезпечення ефективного судового розгляду та запобігання можливим діям, що можуть перешкодити виконанню судового рішення (у разі його постановлення).

Разом із подачею заяви про забезпечення позову, 17.07.2025 прокурор Подгорець С.В. подав клопотання про розгляд заяви без його участі, з урахуванням необхідності його участі в інших судових засіданнях та процесуальних діях, а також підтримав заявлені в заяві вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити (Вх. 32603/25).

З огляду на вищевикладене, Суд дійшов висновку про проведення судового розгляду заяви про забезпечення позову за відсутності сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

ІІІ. Встановлені обставини, мотиви та оцінка суду

Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову та додані до позовної заяви матеріали, Суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 23, п. 2 ч. 1 ст. 152 та ч. 1 ст. 290 ЦПК України заява про забезпечення позову, подана одночасно з пред`явленням позову, надійшла від належного суб`єкта (прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, повноваження якого підтверджуються копією наказу заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора Клименка О.В. від 19.03.2024 за № 291ц) та підлягає розгляду Вищим антикорупційним судом.

Вичерпний перелік суб`єктів, до яких може бути пред`явлено позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, передбачений ч. 4 ст. 290 ЦПК України.

Відповідачами у цій справі відповідно до змісту поданої позовної заяви є:

- колишній депутат Глухівської міської ради Сумської область ОСОБА_1 , обраний на чергових виборах депутатів місцевих рад 25.10.2020, який був особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування відповідно до положень пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (26.01.2024 достроково припинив повноваження на підставі власної заяви), який за твердженням Позивача, за допомогою членів родини (дружини та сина) набув у власність активи, щодо яких порушується питання про їх необґрунтованість;

- ОСОБА_3 - дружина ОСОБА_1 (сімейний статус якої підтверджується відомостями з декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також актовим записом про шлюб № 317 від 24.10.1987), яка набула у власність активи, щодо яких порушується питання про їх необґрунтованість;

- ОСОБА_2 - син ОСОБА_1 (сімейний статус якого підтверджується відомостями з актового запису про народження № 03 від 02.09.1988), який набув у власність активи за дорученням ОСОБА_1 , щодо яких порушується питання про їх необґрунтованість.

Підстави для забезпечення позову та порядок розгляду заяви про забезпечення позову встановлені Главою 10 Розділу І ЦПК України.

Під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог (Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006).

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу (постанова колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23.12.2022 у справі № 760/34352/21).

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, мають бути наведені у достатньому обсязі дані, які дають змогу вважати активи необґрунтованими, а у заяві про забезпечення позову шляхом накладення арешту на інші активи відповідача, які відповідають вартості активів, які є предметом спору, - також обґрунтування неможливості накладення арешту саме на оспорювані активи.

Зі змісту заяви про забезпечення позову та наданих до неї матеріалів вбачається, що вартість активів, щодо яких порушується питання про їх необґрунтованість, на дату їх набуття у власність складала:

- квартири, за адресою: АДРЕСА_1 - 2 770 700 грн, машино-місця, за адресою: АДРЕСА_3 , гараж 139 - 225 000 грн, транспортного засобу марки «TOYOTA» моделі «RAV4», 2022 року випуску - 1 278 350 грн.

Положеннями абз. 2 ч. 2 ст. 290 ЦПК України передбачено, що позов пред`являється щодо: активів, набутих після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів», якщо різниця між їх вартістю і законними доходами особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у сімсот п`ятдесят і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день набрання чинності зазначеним Законом, але не перевищує межу, встановлену статтею 368-5 Кримінального кодексу України , відтак позов про визнання необґрунтованими актів та стягнення їх в дохід держави подається, якщо різниця між вартістю активів особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та її законними доходами перевищує 1 505 250 грн.

За твердженнями Позивача, зазначені вище активи не могли бути набуті у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за дорученням ОСОБА_1 , на основі законних доходів. Такий висновок зроблений на підставі аналізу інформації щодо: отриманих ними доходів, що відображені у щорічних деклараціях ОСОБА_1 , як особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (1), руху коштів на належних подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , їх сину ОСОБА_2 та невістці ОСОБА_5 банківських рахунках (2), а також документально підтверджених витрат (3) за період 01.01.2019 - 06.02.2024.

Також, Позивач звертає увагу на досить значні видатки сина ОСОБА_2 , який у період з 08.01.2020 до 16.08.2022 придбав нерухомість та транспортні засоби, та доньки ОСОБА_6 , яка в 2017 році придбала квартиру.

Суд звертає увагу, що питання необґрунтованості активів та інших вимог Позивача вирішуватимуться виключно за результатами розгляду справи згідно з положенням ст. 291 ЦПК України.

Враховуючи необхідність дослідження всіх обставин набуття ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 активів, щодо яких порушується питання про їх необґрунтованість, а також ризик їх відчуження, Суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову щодо них може призвести до унеможливлення виконання рішення суду (у разі задоволення позовної заяви).

Позов забезпечується шляхом накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави (п. 1-1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Як вже раніше зазначалось Судом, вартість об`єктів нерухомого майна становить 4 274 050 грн.

20.12.2021 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири набув у власність квартиру, загальною площею 53,8 кв., за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю на день набуття 2 770 700 грн.

Із змісту договору купівлі- продажу деривативу від 10.04.2020 вбачається, що ОСОБА_2 на підставі форвардного контракту прийняв у власність базовий актив (машино-місце, за адресою: АДРЕСА_2 ), сплативши за нього 225 000 грн.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 377491994 від 07.05.2024 вище вказані квартира та машино-місце належали на праві власності ОСОБА_2 . Проте, у подальшому, ці активи (квартира та машино-місце) були передані ОСОБА_3 на підставі договорів дарування № 1238, 1237 від 01.05.2024.

Відтак, на теперішній час вказані активи (квартира та машино-місце) на праві власності належать ОСОБА_3 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка № 424545662 від 29.04.2025).

На підставі договору купівлі-продажу № ST11220068 від 03.11.2022 підтверджується право власності ОСОБА_2 на транспортний засіб марки «TOYOTA» моделі «RAV4», 2022 року випуску, VIN: НОМЕР_2 . Також, з акту огляду реалізованого транспортного засобу від 02.12.2022 вбачається, що ОСОБА_2 є покупцем цього транспортного засобу.

Отже, Суд вважає наявними підстави для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які придбані за дорученням ОСОБА_1 , враховуючи відповідність цього заходу забезпечення заявленим позовним вимогам, ризик їх відчуження та ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог відповідно.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Вирішуючи подану заяву, Суд враховує практику Європейського суду з прав людини щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, Суд у рішенні у справі «Узан та інші проти Туреччини», оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, зробив висновок про те, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: (1) бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, (2) повинне відповідати загальним інтересам суспільства, (3) має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами (п. 195).

Отже, накладення арешту не має на меті позбавити особу належного їй на праві власності майна, а лише тимчасово обмежити її право розпоряджатись ним на певний час до вирішення судом спору по суті. Такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також ОСОБА_1 , як ймовірного власника майна, яке є предметом спору, оскільки спірні активи залишаються у їх володінні та користуванні.

Суд зауважує, що арешт майна не є перешкодою для реалізації права користування таким майном, оскільки заборона на користування майном є окремим видом забезпечення позову, передбаченим п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, який у цьому випадку не розглядається.

Підстав для зустрічного забезпечення відповідно до положення ч. 1 ст. 154 ЦПК України Суд не вбачає, оскільки власники майна не обмежуються у праві володіння та користування ним та, як наслідок, збитки, пов`язані з забезпеченням позову, відсутні.

На підставі викладеного, Суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх вартості в дохід держави у повному обсязі та накладення арешту на майно, що на праві власності належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Керуючись ст. 149-150, 153 ЦПК України, суд

постановив:

1.Заяву про забезпечення позову про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх вартості в дохід держави - задовольнити.

2.Накласти арешт на майно, що на праві власності належить:

1) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , а саме:

- транспортний засіб марки «TOYOTA» моделі «RAV4», 2022 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ;

2) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , а саме:

- квартиру, загальною площею 53,8 кв., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- машино-місце, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна НОМЕР_5;

3. Арешт накладається без заборони користування майном.

4. Копію ухвали про забезпечення позову надіслати прокурору, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також відповідним державним органам для виконання.

5. Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

6. Строк пред`явлення ухвали до виконання - три місяці.

Стягувачем на підставі цієї ухвали є Держава Україна в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (, адреса: 01135, м. Київ, вул. Ісаакяна, 17), а боржниками:

ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 );

ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 ).

7. Ухвала про забезпечення позову може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

8. Роз`яснити, що згідно зі статтею 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи.

9. Повний текст ухвали складений 21.07.2025.

Головуюча суддя: Л.І. Задорожна

Судді: Т.Г. Криклива

О.В. Чернова