Справа № 214/1235/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 липня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження, при заочному розгляді, цивільну справу №214/1235/25 за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

Представники: від позивача Тараненко А.І.,

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (далі скорочено ТОВ «ФК «ЕЙС») Тараненко А.І. звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 11.02.2025 (зареєстровано 12.02.2025), в якій просив суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №665165544 від 07.12.2021 у загальному розмірі 35 131 грн. 42 коп., що включає: заборгованість по кредиту 13 499 грн. 50 коп., заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом 21 631 грн. 92 коп.; стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» 2 422 грн. 40 коп. судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. 00 коп.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 07.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №665165544 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. За допомогою мережі Інтернет, ОСОБА_1 перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику (Додаток №4), які є невід`ємною частиною кредитного договору, після чого добровільно без примусу чи тиску заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перед тим як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевірило особисті дані позичальника ОСОБА_1 , а і платіжна картку, з метою ідентифікації, тобто перевірило, чи дійсно платіжна картка належить позичальнику. Позичальник підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV663ВН, 07.12.2021 о 22.04.30 год., ввівши ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснувши кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Відразу після вчинення алгоритму дій ОСОБА_1 , кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 07.12.2021 перерахувало на рахунок ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 13 500 грн. 00 коп. на вказану ним банківську картку № НОМЕР_1 , тим самим кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. Однак, ОСОБА_1 протягом обумовленого строку не виконав належним чином кредитні зобов`язання в частині повернення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 35 131 грн. 42 коп., що включає: заборгованість по кредиту 13 499 грн. 50 коп., заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом 21 631 грн. 92 коп.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, додаткову угоду №19 від 28.11.2019, додаткову угоду №26 від 31.12.2020, додаткову угоду №27 від 31.12.2021, додаткову угоду №31 від 31.12.2022, додаткову угоду №32 від 31.12.2023, у відповідності до умов яких ТОВ «Таліон Плюс» набуло права вимоги за кредитним договором №702504295 від 18.05.2021, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 . У подальшому, 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №30/1023-01 зі строком дії до 31.12.2024. Надалі, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу №26/12/Е від 3026.12.2024, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №665165544 від 07.12.2021 у загальному розмірі вимог 35 131 грн. 42 коп. Оскільки відповідач не здійснює платежів для погашення існуючої заборгованості, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси ТОВ «ФК «ЕЙС», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 13.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Витребувані відомості надійшли на адресу суду 05.03.2025 засобами поштового зв`язку.

Частково не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позов. Свої заперечення по суті позовних вимог мотивував тим, що із заявленою заборгованістю за кредитом (тілом) у сумі 13 499 грн. 50 коп. він згоден, визнає її та зобов`язується погасити, в той час як проти заявленої заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 21 631 грн. 92 коп. категорично заперечує. Відповідач зауважує, що з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості слідує, що не зважаючи на відсутність пролонгації кредитного договору, кредитор нараховував проценти в різному розмірі, не узгодженому з ним як позичальником. Вважає, що вимога про стягнення заборгованості по процентам не відповідає п.6 ч.3, ч.3 ст.509, ч.ч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам принципам верховенства права. Крім того, зважаючи на безпосереднє поширення Закону України «Про захист прав споживачів» на відносини щодо стягнення заборгованості за мікропозикою, відповідач вважає, що у нього як позичальника та боржника є можливість визнати недійсними положення договору, що передбачають відповідальність порушення зобов`язань (пеня, штрафи). Крім того, відповідач ОСОБА_1 зауважив, що проценти за користування кредитом нараховані поза межами строку кредитування, а саме, за період з 07.01.2022 у сумі 21 631 грн. 90 коп., що є неприпустимим, оскільки в силу ст.1048 ЦК України нарахування процентів здійснюється виключно в межах строку кредитування та право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення вимоги до позичальника згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Що стосується відступлення прав вимоги від первісного кредитора до інших за договорами факторингу, то ОСОБА_1 зауважив, що передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилося на момент передачі прав новому кредитору та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійсними. На його переконання, на час укладення договору факторингу 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» не були узгоджені усі його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора та не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, що виникли після укладення договору. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення оплати за договорами факторингу. Підсумовуючи наведене, відповідач вказав, що він визнає отриману суму кредиту в розмірі 13 500 грн. 00 коп. Водночас, сума процентів за користування кредитом розрахована не зрозуміло в якому розмірі та за якою ставкою, а тому борг по процентам він не визнає. Крім того, вважає, що у зв`язку з порушенням передачі прав вимоги за кредитним договором від первісного кредитора та наявністю спору щодо розміру заборгованості ТОВ «ФК «ЕЙС» є неналежним позивачем у справі.

Що стосується заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. 00 коп., то відповідач вважає її істотно завищеною з огляду на характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності, виходячи з обставин справи, її складності, усталеної практики у даній категорії справ, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі.

Правом на подання відповіді на відзив представник позивача не скористався, клопотань щодо надання додаткового строку не заявляв.

Суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного письмового провадження за наявними у справі матеріалами та з урахуванням позиції сторін, оскільки жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні.

Згідно з клопотанням представника позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» Тараненка А.І., викладеним у прохальній частині позову (п.п.2, 3), останній просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 заявив клопотання, викладене у прохальній частині відзиву, про розгляд справи за його відсутності. У задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, врахувавши доводи позивача та заперечення відповідача, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 07.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №665165544 у формі електронного документа з використанням електронного підпису у формі одноразового персонального ідентифікатора MNV663ВН, 07.12.2021 о 22.03.33 год., який він ввів у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи. За допомогою мережі Інтернет, Заяв М.В. перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику (Додаток №3), які є невід`ємною частиною кредитного договору, після чого добровільно без примусу чи тиску заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання.

Відповідно до п. 1.1 договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 13 500 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Сума кредитного ліміту, вказана у п.1.1 договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника (п.1.2 договору).

Пунктом 1.3 договору передбачено, що кредитодавець надає перший транш за договором у сумі 13 500 грн. 00 коп. одразу після укладення договору, який має бути повернуто до 06.01.2022.

Умовами п.1.7 договору передбачено, що кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період), а саме, до 06.01.2022. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору, строк дії договору кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.

Як слідує з п.1.8 договору, сторони погодили, що встановлений в п. 1.7 договору строк дисконтного періоду, та відповідно строк надання кредитної лінії, може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена.

Згідно з п.1.9 за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку:

пп.1.9.1) виключно на період строку, визначеного в п.1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 266,45% річних, що становить 0,73% від суми кредиту за кожний день користування ним;

пп. 1.9.2) за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п.1.7. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 665,30% річних, що становить 1,82% в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець за своїм вибором може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що інформується в особистому кабінеті;

пп.1.9.3) якщо позичальник користується кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8. договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 766,50% річних, що становить 12,10% в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст.212 Цивільного кодексу України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п.1.8. цього договору.

Пунктом 1.12 договору сторони узгодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на умовах, передбачених п.1.12.1, п.1.12.2 договору. Таким чином, сторони узгодили, що у разі непогашення позичальником заборгованості у повному розмірі, строк дії кредитного договору буде автоматично продовжено, до фактичної дати його повернення.

Як слідує з п.5 договору, відповідач підписанням кредитного договору підтвердив, що перед укладенням цього кредитного договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»; вказана в ч.1-2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті. Відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма Правилами надання грошових коштів в кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.

Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.ст.628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч.3).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.

Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст кредитного договору, його форму, суд дійшов висновку, що кредитний договір №665165544 від 07.12.2021 дійсно укладений сторонами правочину ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в електронній формі із застосуванням електронної комерції, відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Доказів зворотного відповідач суду не надав, як і не спростував факт укладення договору. Акцепт оферти позичальником підписання договору одноразовим ідентифікатором є доведеним обсягом наявних у справі доказів, у т.ч. довідкою щодо дій позичальника в ІТС ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та є черговим свідченням волевиявлення відповідача на укладення договору.

Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника ОСОБА_1 , його персональні дані, номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор «MNV663BH» в якості аналога власноручного підпису позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача ОСОБА_1 зобов`язання з повернення кредитних коштів.

Судовим розглядом також встановлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором №665165544 від 07.12.2021 виконало належним чином, здійснивши перерахування коштів шляхом безготівкового зарахування через систему Moneyveo SFD Visa Transfer (платіжний сервіс LiqPay) на платіжну картку клієнта ОСОБА_1 № НОМЕР_1 у сумі 13 500 грн. 00 коп. 07.12.2021, вказану ним при укладенні договору у поданій заяві на отримання грошових коштів в кредит, що підтверджується платіжним дорученням від 07.12.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та довідкою №755 від 02.12.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Крім того, на виконання ухвали суду від 13.02.2025 від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надійшла відповідь за №2220-Л від 26.02.2025, з якої слідує, що картку № НОМЕР_1 було емітовано АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_1 , номер мобільного телефону НОМЕР_2 є фінансовим номером вказаної особи (знаходиться в його анкетних даних).

Разом з тим, у ході судового розгляду ОСОБА_1 визнав не тільки факт укладення договору, а й отримання кредитних коштів шляхом безготівково зарахування на належну йому банківську картку, як і не заперечував проти наявності заборгованості за тілом кредиту.

Таким чином, аналізом наявних доказів в їх сукупності, позиції відповідача, суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язань за кредитним договором №665165544 від 07.12.2021 перед ОСОБА_1 та отримання останнім кредитних коштів в сумі 13 500 грн. 00 коп. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення.

Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 зобов`язання не виконував належним чином. Із розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 05.05.2022, слідує, що заборгованість за кредитним договором №665165544 від 07.12.2021 включає: заборгованість за тілом кредиту 13 499 грн. 50 коп., заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом 21 631 грн. 92 коп.

Аналізом вищевказаного розрахунку заборгованості судом встановлено, що на погашення кредиту відповідач здійснив єдиний платіж в сумі 2 957 грн. 00 коп. 06.01.2022, з якого 2 956 грн. 50 коп. було зараховано на погашення процентів у сумі 2 950 грн. 00 коп., нарахованих по 98 грн. 55 коп. щомісячно у межах 30-денного строку кредитування відповідно до п.п.1.7, 1.9.1 договору за дисконтною процентною ставкою 0,73% щодня (з розрахунку: 13 500 * 0,73% / 100 % * 30 днів), а залишок із платежу 0 грн. 50 коп. зараховано на погашення заборгованості за тілом кредиту, в результаті чого борг зменшено до 13 499 грн. 50 коп. (з розрахунку: 13 500 0,50).

Оскільки відповідач не навів власного контррозрахунку суми боргу, не надав первинних документів, за якими можна було б прослідкувати здійснені ним платежі, виходячи з обсягу наявних у справі доказів суд вважає доведеною заборгованість за тілом кредиту у сумі 13 499 грн. 50 коп., оскільки вона розрахована арифметично вірно. До того ж згідно з позицією відповідача, викладеною у відзиві, останній фактично борг за тілом кредиту визнав.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог в частині нарахування заборгованості по процентам за користування кредитом, відповідач вказував, що їх нарахування здійснено поза межами кредитування, що є неприпустимим, оскільки в силу ст.1048 ЦК України нарахування процентів здійснюється виключно в межах строку кредитування та право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення вимоги до позичальника згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Що стосується нарахування заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 21 631 грн. 92 коп., то суд враховує, що відповідно до висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 в справі №310/11534/13, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому, у кредитному договорі №665165544 від 07.12.2021 сторони, діючи відповідно до положень ст.ст.6, 627 ЦК України, врегулювали відносини щодо сплати процентів за користування кредитом та строку кредитування.

Так, суд звертає увагу, що умовами п.1.7 договору сторони узгодили, що кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період), а саме, до 06.01.2022. Як слідує з п.1.8 договору, сторони погодили, що встановлений в п.1.7 договору строк дисконтного періоду, та відповідно строк надання кредитної лінії, може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів.

У той же час, відповідно до п.1.9.2 договору, за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п.1.8 договору, з наступного дня після закінчення вказаного у п.1.7 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою у розмірі 665,30% річних, що становить 1,82% в день від суми кредиту за кожен день користування ним.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 до 06.01.2022, тобто в межах дисконтного періоду, повністю одним платежем погасив нараховані проценти за кредитом, однак саму суму тіла кредиту не повернув у повному обсязі та продовжив користуватися кредитними коштами, тобто вчинив дії, які у розумінні положень п.п.1.8, п.п.1.9.2, п.1.12 договору свідчать про продовження дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на умовах кредитування, передбачених вже п.п.1.9.2, 1.12.1, 1.12.2, адже у п.1.12 договору сторони узгодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору).

При цьому, відповідно до п.1.13 договору, проценти у розмірі, визначеному п.1.9 або 1.12.2 договору нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником.

Суд констатує, що доказів належного виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 на користь первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» матеріали справи не містять, заборгованість за тілом кредиту у сумі 13 499 грн. 50 коп. є доведеною та відповідачем ні в межах дисконтного періоду (30 днів), ні після його завершення не була погашена. Оскільки відповідно до п.1.12.1 договору зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду, то максимальний строк пролонгації кредитного договору після завершення дисконтного періоду становить 90 днів.

З урахуванням наведених положень договору у їх системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд дійшов висновку, що зважаючи на надання позичальником ОСОБА_1 згоди на пролонгування дії кредитного договору №665165544 від 07.12.2021 максимально до 90 днів у разі невиконання його умов в межах дисконтного періоду (30 днів), кредитор вправі здійснювати нарахування процентів за користування кредитом на залишок заборгованості за індивідуальною ставкою 1,82% щоденно, кожні 30 днів, але не більше ніж за 90 днів.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи розрахунків заборгованості, наданих ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», відсотки за користування кредитом були нараховані за період з 07.12.2021 до 06.01.2022 за дисконтною ставкою 0,73% щодня (тобто по 98 грн. 55 коп. з розрахунку: 13 500 *0,73% / 100%), а після закінчення дисконтного періоду за індивідуальною процентною ставкою 1,82% щодня (тобто по 245 грн. 69 коп. з розрахунку: 13 499,50* 1,82%/100%) ще за 30 днів збільшеного дисконтного періоду (з 07.01.2022 до 05.02.2022), та за цією ж ставкою проценти донараховано до 10.02.2022. Починаючи з 11.02.2022 процентна ставка була збільшена до 2,98% щодня та за цією ставкою проценти нараховувались до 03.03.2022. Після цього, 04.03.2022 було проведено перерахунок процентів шляхом їх зменшення на 2 816 грн. 03 коп., до 08.04.2022 проценти не нараховувались, а 08.04.2022 зменшені ще на 402 грн. 29 коп. Починаючи з 11.04.2022 та до 30.04.2022 кредит відновив нарахування процентів по 9 грн. 45 коп. щоденно, а з 01.05.2022 до 05.05.2022 по 29 грн. 70 коп. Після 05.05.2022 нарахування процентів на залишок тіла кредиту не здійснювалось.

Разом з тим, як слідує зі змісту позову, з приводу нарахування процентів представником позивача вказано, що у зв`язку з введенням Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 кредитом було прийнято рішення про звільнення всіх клієнтів від зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитом, починаючи з дати введення воєнного стану в Україні (тобто з 24.02.2022) та до 10.04.2022 включно. З 11.04.2022 відновлено нарахування процентів за користування кредитними коштами по діючих кредитних договорах кредитних продуктів Товариства СМАРТ, КОМФОРТ та ВЕОМІНІ з 11.04.2022 до дати закінчення строку кредитування та дії таких договорів. На період з 11.04.2022 по 30.04.2022 частково звільнено клієнтів, які мають діючі договори кредитних продуктів Товариства СМАРТ, КОМФОРТ та ВЕОМІНІ від зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитними коштами, шляхом зменшення ціни та загальної вартості послуг товариства в сторону покращення для клієнта у наступному порядку: встановлено, що протягом строку дії договорів кредитний продуктів СМАРТ, КОМФОРТ та ВЕОМІНІ до 30.04.2022 для клієнтів, у яких кредитний договір з товариством укладено вперше, процентна ставка не буде перевищувати 10% від розміру базової процентної ставки зазначеної в кожному окремому кредитному договорі; встановлено, що протягом всього строку дії кредитний продуктів СМАРТ, КОМФОРТ та ВЕОМІНІ до 30.04.2022 для клієнтів, які до укладення кредитного договору вже користувались послугами товариства, процентна ставка не буде перевищувати 10% від розміру Дисконтної процентної ставки зазначеної в кожному окремому кредитному договорі. На період з 01.05.2022 по 15.05.2022 частково звільнено клієнтів, які мають діючі договори кредитних продуктів Товариства СМАРТ, КОМФОРТ та ВЕОМІНІ від зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитними коштами, шляхом зменшення ціни та загальної вартості послуг товариства в сторону покращення для клієнта у наступному порядку: встановлено, що в період дії договорів кредитних продуктів СМАРТ, КОМФОРТ та ВЕОМІНІ з 01.05.2022 до 15.05.2022 для клієнтів у яких кредитний договір з товариством укладено вперше, процентна ставка не буде перевищувати 30% від розміру Базової процентної ставки зазначеної в кожному окремому кредитному договорі; встановлено, що в період дії договорів кредитних продуктів СМАРТ, КОМФОРТ та ВЕОМІНІ з 01.05.2022 до 15.05.2022 для клієнтів, які до укладення кредитного договору вже користувались послугами товариства, процентна ставка не буде перевищувати 30% від розміру Дисконтної процентної ставки зазначеної в кожному окремому кредитному договорі.

З урахуванням змін у нарахуванні процентів за користування кредитом, пов`язаних з введеним в Україні воєнним станом з 24.02.2022, прийнятих керівництвом ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», які хоча й покращували становище позичальників, однак жодним чином не впливали на зміну строку дії кредитного договору, суд дійшов висновку, що нарахування ОСОБА_1 процентів за користування кредитом мало здійснюватись кредитором з урахуванням пролонгації договору після завершення дисконтного періоду з 07.01.2022 + 30 днів збільшеного дисконтного періоду, тобто до 05.02.2022 та загалом + 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду, тобто не більше ніж до 06.04.2022. Оскільки з 24.02.2022 до 10.04.2022 кредитом було прийнято рішення про звільнення всіх клієнтів від зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитом, тобто відповідно й ОСОБА_1 , тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача процентів, нарахованих після закінчення дисконтного періоду, однак в межах дії кредитного договору, тобто за період з 07.01.2022 до 23.02.2022, що складає 48 днів та становить 11 793 грн. 12 коп., виходячи з розрахунку: 13 499,50 *1,82 / 100% * 48 днів. Що стосується нарахування процентів після 07.04.2022 до 05.05.2022, то таке нарахування здійснене кредитором поза межами строку дії договору, є протиправним, а відтак доводи відповідача в цій частині є доречними та заслуговують на увагу.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №665165544 від 07.12.2021 у розмірі 13 499 грн. 50 коп. основного боргу та 11 793 грн. 12 коп. несплачених процентів за користування кредитом, що загалом складає 25 292 грн. 62 коп.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, додаткову угоду №19 від 28.11.2019, додаткову угоду №26 від 31.12.2020, додаткову угоду №27 від 31.12.2021, додаткову угоду №31 від 31.12.2022, додаткову угоду №32 від 31.12.2023, у відповідності до умов яких ТОВ «Таліон Плюс» набуло права вимоги за кредитним договором №665165544 від 07.12.2021, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .

Умовами пункту 1.3 договору факторингу від 28.11.2018 передбачено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відповідно до п.1.5 договору, Реєстр прав вимоги - означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного Реєстру наведена в додатку №1 до договору.

Згідно з п.4.1 договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку.

Згідно з п.8.2 договору строк цього договору закінчується 28.11.2019, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Згідно із пунктом 2.1 цього договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.п. 3.1.1, 3.1.2 договору в редакції додаткової угоди №26 від 31.12.2020, фінансування належної до сплати клієнту сума грошових коштів, розмір якої погоджується та визначається сторонами в кожному Реєстрі прав вимоги окремо. Фінансування сплачується фактором в порядку, погодженому сторонами у відповідному Реєстрі прав вимоги. Фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у 13 розділі договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта.

За змістом п.4.1 договору, наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному Додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за Реєстром права вимоги №175 від 05.05.2022.

Таким чином, право вимоги до боржника в повному обсязі перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» в день підписання вищевказаного реєстру.

У подальшому, 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №665165544 від 07.12.2021, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №2 від 20.12.2023.

Надалі, 26.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 26/12/Е.

Умовами укладених договорів факторингу між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс», між ТОВ «ФК «ЕЙС» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», передбачено право розпоряджатися правом вимоги на власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Копії вищевказаних договорів факторингу містять підписи уповноважених представників сторін та скріплені печатками на підтвердження укладання таких договорів, як і копії витягів з Реєстру прав вимоги укладених договорів факторингу.

Укладення договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин відповідача, не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки, станом на момент укладення кредитного договору, договір факторингу був чинним з урахуванням наявних додаткових угод до цього договору, а відтак доводи відповідача в цій частини є дистракторними. При цьому, права вимоги за кредитним договором №665165544 від 07.12.2021, укладеним із ОСОБА_1 , були передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «Онлайн Фінанс», а в подальшому позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС» на підставі реєстрів, які оформлені належним чином. До того ж умови зазначених договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договорів не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки. Крім того, додатковими угодами, строк дії договорів факторингу було продовжено, водночас умовами договору передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється в момент підписання реєстру права вимоги. Реєстри про передачу права вимоги, наявні у матеріалах справи, є належними доказами щодо передачі відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

Отже, вказані договори факторингу підтверджують належний перехід прав вимоги до відповідача від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС». Оскільки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги щодо відповідача кінцево на користь позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» і таке відступлення відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.512 та ст.513 ЦК України, що визначає правомірність звернення ТОВ «ФК ЕЙС» до суду з вимогами до ОСОБА_1 як дійсним кредитором.

Зважаючи на те, що відповідач не здійснив погашення заборгованості по кредиту ні перед попереднім кредитором, ні перед дійсним, та не повернув кредит протягом строку, обумовленого сторонами при укладенні договору, тим самим допустив істотне порушення виконання своїх кредитно-договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме, стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованості за кредитним договором №665165544 від 07.12.2021 у розмірі 13 499 грн. 50 коп. основного боргу та 11 793 грн. 12 коп. несплачених процентів за користування кредитом, що загалом складає 25 292 грн. 62 коп.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за наслідками вирішення спору, суд виходить з такого.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви слід покласти на відповідача пропорційно частині задоволених вимог (72%), що складає 1 744 грн. 13 коп.

Згідно з положеннями ч.ч.1-5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення.

Так, Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 23.10.2023 у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.201 у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №742/2585/19.

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, суду було надано: договір про надання правничої допомоги №27/12/24-01 від 27.12.2024, укладений між ТОВ «ФК «ЕЙС» та адвокатським бюро «Тараненко і партнери», протокол погодження вартості послуг до договору (додаток №1), акт прийому-передачі наданих послуг на 7 000 грн. (даний акт є невід`ємною частиною договору про надання правничої допомоги №27/12/24-01 від 27.12.2024), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Тараненка А.І., копію довіреності на представлення інтересів ТОВ «ФК «ЕЕЙ» адвокатом Тараненком А.І.

Відповідно до п.п.3.3, 3.4 договору про надання правничої допомоги, гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору. Після належного виконання доручення адвокатське бюро надає клієнту акт прийому-передачі наданих послуг.

Як зазначено в акті прийому-передачі наданих послуг від 27.12.2024 (даний акт є невід`ємною частиною договору про надання правничої допомоги №27/12/24-01 від 27.12.2024), адвокатом Тараненком А.І. надавалися такі послуги клієнту: складання позовної заяви 5 000,00 грн.; вивчення матеріалів справи 1 000,00 грн.; підготовка адвокатського запиту для отримання інформації 500,00 грн., підготовка та направлення клопотання щодо отримання інформації 500,00 грн. Всього витрачено часу 6 годин, сума 7000,00 грн.

Виходячи із положень ч.3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію їх необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, заперечень відповідача проти заявленого розміру втрат на правничу допомогу, суд вважає, що зазначені представником ТОВ «ФК «ЕЙС» витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. 00 коп. є завищеними. Зокрема, суд звертає увагу, що справа стосується стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 35 131 грн. 42 коп., тобто у справі незначної складності, типовій, яка розглядалась судом у спрощеному позовному провадженні. Окрім цього, суд зауважує, що правова позиція позивача була сталою та не зазнавала змін протягом розгляду справи, правом на участь в судових засіданнях представник позивача не скористався.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачу було надано професійну правничу допомогу, однак заявлені витрати в розмірі 7 000 грн. 00 коп., є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру, а тому стягненню на користь позивача з відповідача підлягають витрати в розмірі 4 000 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №665165544 від 07.12.2021 у загальному розмірі 25 292 грн. 62 коп., що включає: 13 499 грн. 50 коп. основного боргу, 11 793 грн. 12 коп. несплачених процентів за користування кредитом.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» 1 744 грн. 13 коп. судового збору та 4 000 грн. 00 коп. витрат на надання професійної правничої допомоги.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», , місцезнаходження юридичної особи: Харківське шосе, 19, м. Київ.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інн НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду складено та підписано без проголошення 04.07.2025.

Суддя О.І. Євтушенко