Провадження № 2/761/2440/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Левицької Т.В.

при секретарі: Герасько Д.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , в якій позивач просить розірвати між нею та відповідачем шлюб, зареєстрований 25 жовтня 2008 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3045.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2024 року матеріали вказаної позовної заяви передано на розгляд судді Левицької Т.В.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та відповідачем ОСОБА_3 25.10.2008 року було зареєстровано шлюб у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 3045. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка - ОСОБА_4 .

Позивач в позовній заяві зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, цінності та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. З 2019 року між сторонами погіршилися стосунки, виникали постійні суперечки, непорозуміння, різні бачення шляхів подальшого розвитку сім`ї. Оскільки вказані обставини не дали можливості зберегти сім`ю, з жовтня 2019 року позивач та відповідач почали окремо проживати. На даний час зареєстрований шлюб має формальний характер, сторони не ведуть спільне господарство.

Вважає, що подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги, просила розірвати укладений шлюб між нею та відповідачем. Зазначила, що з відповідачем не проживають разом, шлюбні відносини між ними припинені з жовтня 2019 року, спільного господарства не ведуть. З березня 2022 року проживає разом з дочкою в Німеччині. Вважає, що подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. Спільного майна у неї з відповідачем немає.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, викладені у позові.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 не заперечував проти позовних вимог, викладених у позовній заяві. Зазначив, що з жовтня 2019 року вони проживають окремо. Їх спільна дочка проживає разом з позивачкою.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3045.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка - ОСОБА_4 .

Як зазначили сторони, останні не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин та проживають окремо з жовтня 2019 року, позивач проживає з дочкою в Німеччині, тому примирення між сторонами і збереження шлюбу на теперішній час є неможливе.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя, зокрема, має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 274, 280, 282, 352, 354, 355, 430 ЦПК України; ст. 51 Конституції України; ст. ст. ст.ст. 110, 112, 113, 114, 115, 180 - 184, 191 СК України; ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 25 жовтня 2008 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3045 (свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_3 ) - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 прізвище « ОСОБА_1 ».

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: