Провадження № 2-др/761/135/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

05 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Марінченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Жбанова Кирила Руслановича про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», третя особа: ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири від 23.03.2021 б/н та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», третя особа: ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири від 23.03.2021 б/н та стягнення коштів.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16.04.2025 року в цивільній справі №761/36122/24 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», третя особа: ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири від 23.03.2021 б/н та стягнення коштів у розмірі 1 339 573 грн. 10 коп. задоволено.

При ухваленні рішення, судом не вирішувалось питання про розподіл судових витрат судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені позивачем, оскільки представником позивача в судовому засіданні була зроблена усна заява про те, що докази понесених судових витрат не можуть бути наданні суду до переходу в стадію судових дебат, адже умовами договору про надання правничої допомоги передбачено, що підтвердженням факту надання послуг та підставою для їх оплати є підписаний двосторонній акт надання послуг.

Під час подання позовної заяви позивач заявив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, розмір яких становить 40 000 грн. - орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу. Також, позивачем в позовній заяві зазначено, що попередній розрахунок розміру судових витрат на професійну правничу допомогу не є остаточним, докази розміру фактично понесених судових витрат будуть надані суду згодом, в порядку частини восьмої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України .

Представником позивача 17.04.2025 через підсистему «Електронний кабінет» в ЄСІТС направлено заяву про ухвалення додаткового рішення до якої долучені договір про надання правової допомоги від 04.06.2024 №04-06/24, додаткова угода від 20.09.2024 №2 до договору про надання правової допомоги від 04.06.2024 №04-06/24, акт наданих послуг від 16.04.2025 №2, рахунок на оплату від 17.04.2025 №17/04. У вказаній заяві представник позивача просить ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн.

Представником відповідача 23.04.2025 через підсистему «Електронний кабінет» в ЄСІТС направлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якій він просить суд надати правову оцінку заявленому розміру витрат та значно зменшити, заявлену до стягнення з відповідача, суму витрат на професійну правничу допомогу.

Представником позивача 30.04.2025 через підсистему «Електронний кабінет» в ЄСІТС подано заперечення на клопотання про зменшення розміру правових витрат у справі №761/36122/24, у вказаних запереченнях представник позивача просить у задоволенні клопотання про зменшення розміру правових витрат відмовити у повному обсязі.

Представники сторін, третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, судом явка сторін обов`язковою не визнавалась.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши доводи сторін, викладені у відповідних заявах, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у даній справі, задовольнивши заяву представника позивача, виходячи з наступного.

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.04.2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», третя особа ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору та стягнення коштів, позов задоволено.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі №648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду копії договору про надання правової допомоги від 04.06.2024 №04-06/24, додаткову угоду від 20.09.2024 №2 до договору про надання правової допомоги від 04.06.2024 №04-06/24, акт наданих послуг від 16.04.2025 №2, рахунок на оплату від 17.04.2025 №17/04.

Як свідчать матеріали справи, між Адвокатським об`єднанням «Адвокатська група сприяння бізнесу» (далі - Об`єднання) та ОСОБА_1 (далі - Клієнт) укладений договір про надання правової допомоги від 04.06.2024 №04-06/24 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Об`єднання зобов`язується надавати Клієнту правову допомогу (далі - послуги) відповідно до його доручень, а Клієнт зобов`язується такі послуги оплачувати та здійснювати повне сприяння Об`єднанню у виконанні покладених на нього обов`язків.

Сторони узгодили у п.5.1. Договору, що загальна вартість наданих за місяць послуг визначатиметься Сторонами відповідно до Актів наданих послуг на договірних засадах та залежатиме від обсягу витраченого Об`єднанням часу, терміновості, складності доручень і встановленої Об`єднанням орієнтовної вартості послуг, зазначеної в Додатку №1 до цього Договору, або у розмірі: 4 000 гривень за одну годину кваліфікованої роботи Об`єднання; 2 000 гривень за одну годину технічної роботи Об`єднання.

Водночас, пунктом 5.4. Договору встановлено, що за домовленістю між Клієнтом та Об`єднанням може бути встановлена фіксована вартість послуг за виконання окремого доручення, яка не залежить від кількості та обсягу виконаних робіт, наданих послуг та/або витраченого часу, про що укладається відповідна додаткова угода до цього Договору. В такому разі оплата наданих послуг здійснюється Клієнтом відповідно до рахунку, виставленого Об`єднанням.

На підставі вказаного пункту Договору, між Об`єднанням та Клієнтом укладено додаткову угоду від 20.09.2024 №2 до договору про надання правової допомоги від 04.06.2024 №04-06/24 (далі - Додаткова угода).

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди Клієнт доручає, а Об`єднання бере на себе зобов`язання надати Клієнту комплексну правову допомогу щодо представництва та захисту прав та інтересів Клієнта, шляхом звернення до суду з позовною заявою про розірвання укладеного з ПрАТ «ХК Київміськбуд» попереднього договору купівлі-продажу квартири від 23.03.2021 б/н (квартира АДРЕСА_1 ) та стягнення внесених авансових платежів, а також подання всіх необхідних процесуальних та інших документів (далі - Окреме доручення).

Пунктами 2-3 Додаткової угоди передбачено, що виконання Окремого доручення, передбаченого даною Додатковою угодою, обмежується виключно наданням Об`єднанням послуг правової допомоги в Шевченківському районному суді міста Києва, а вартість послуг Об`єднання з виконання Окремого доручення, зазначеного в пункті 1 Додаткової угоди, узгоджена Сторонами, є фіксованою та становить - 40 000 грн. (сорок тисяч гривень).

Відповідно до пункту 4 Додаткової угоди оплата вартості Послуг Об`єднання з виконання окремого доручення здійснюється Клієнтом на підставі підписаного між Сторонами Акту наданих послуг та наданого Об`єднанням відповідного рахунку на оплату, протягом 15 (п`ятнадцяти) банківських днів після його отримання.

Виконання договору про надання правової допомоги від 04.06.2024 №04-06/24 та додаткової угоди від 20.09.2024 №2 підтверджується актом наданих послуг від 16.04.2025 №2 та рахунком на оплату від 17.04.2025 №17/04.

Відповідно до встановлений пунктом 4 Додаткової угоди умов оплати, строк оплати на момент подання доказів понесених судових витрат не настав.

Зі змісту вищеописаних документів, суд робить висновок, що Сторонами було узгоджено фіксований розмір гонорару адвоката, який не залежить від кількості та обсягу виконаних робіт, наданих послуг та/або витраченого часу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 року №5076 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076 встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076).

Відповідно до статті 19 Закону №5076 видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження №61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19).

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.11.2022, справа №922/1964/21.

За умовами ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В той же час, необхідно зазначити, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Судом враховано, що відповідачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у якому відповідач просить суд надати правову оцінку заявленому розміру витрат позивача та значно зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу, посилаючись на принципи розумності, співмірності та допустимості витрат. В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач наводить загальні посилання на судову практику, вказуючи, що сума витрат є завищеною, при цьому судом при дослідженні вказаного клопотання встановлено, що зміст клопотання не містить будь-яких конкретних аргументів, які б спростовували доводи позивача та надані суду докази на підтвердження заявлених до відшкодування судових витрат в контексті саме справи, яка розглядається судом.

Таким чином, судом доводи відповідача, наведені у зазначеному клопотанні, сприймаються критично, окрім цього, зміст клопотання не відповідає вимогам ч.3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими саме сторона повинна доводити обставини, на які вона посилається.

Так, із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Таку позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).

Отже, суд констатує, що зміст поданого відповідачем клопотання є загальним та не містить належного аналізу доказів судових витрат, наданих позивачем. Відповідач не ставить під сумнів жодного конкретного документально підтвердженого факту понесення таких витрат та не надає жодного альтернативного розрахунку чи аргументованої позиції щодо співмірності розміру витрат по відношенню до цієї справи. Посилання на непоодинокі приклади судової практики без належного обґрунтування їх релевантності до цієї справи не може бути підставою для автоматичного зменшення суми витрат самі по собі, з огляду на встановлений законодавчо принцип змагальності сторін, у зв`язку з чим суд вважає, що клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Також, суд бере до уваги заперечення позивача на клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу та вважає їх слушними, з огляду на приведені вище висновки суду, а також враховує наведені у запереченні обґрунтування критеріям, передбаченим ст. 141 ЦПК України, зокрема, пропорційність витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для позивача та дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи.

На переконання суду, позивачем цілком вірно відзначено, що саме бездіяльність та протиправні дії відповідача, що встановлено під час судового розгляду, мали вирішальне значення для звернення позивача за захистом власних прав та інтересів до суду. В свою чергу, відповідач будь-яких заходів для мирного врегулювання спору не вчинив, доказів зворотному матеріали справи не містять.

Крім цього, судом враховується майновий та фізичний стан особи-позивача, що підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Варто зазначити також те, що Конституцією України гарантовано рівність усіх людей у правах і свободах, що передбачає необхідність забезпечення кожному рівних юридичних можливостей для реалізації своїх прав як у матеріальному, так і процесуальному вимірах. В умовах правової держави звернення до суду є універсальним засобом захисту прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, і охоплює, зокрема, здійснення комплексу дій, визначених законом, спрямованих на поновлення порушених прав. При цьому, важливу роль відіграє механізм відшкодування судових витрат стороні, яка виграла справу.

Цей механізм, заснований на засадах справедливості та економічної відповідальності, покликаний стримувати недобросовісну поведінку учасників процесу та стимулювати дотримання правових норм. Особливо це актуально, коли сторона спору, як у даному випадку відповідач, демонструє явну неготовність до конструктивного діалогу та свідомо порушує чужі права, затягуючи або уникаючи виконання своїх зобов`язань.

Відшкодування судових витрат у такій ситуації виконує також превентивну функцію - воно дає чіткий сигнал про недопустимість зловживання процесуальними правами та ігнорування принципів правової визначеності. Це забезпечує баланс інтересів сторін, зменшує навантаження на судову систему та зміцнює довіру громадян до судової влади.

Такий підхід повністю відповідає положенням Європейської конвенції з прав людини, яка гарантує кожному право на справедливий судовий розгляд, а також забезпечує ефективний захист осіб, які діють добросовісно, прагнучи правомірного вирішення спорів.

Механізм відшкодування судових витрат у цьому контексті є справедливим і необхідним засобом правового впливу, який сприяє підвищенню рівня правової культури, утвердженню принципів добросовісності та зміцненню правопорядку.

У зв`язку з вищевикладеним, понесення позивачем судових витрат є безпосереднім та логічним наслідком неправомірної поведінки відповідача, отже, такі витрати на оплату правової допомоги, пов`язані із судовим розглядом справи, мають бути компенсовані на користь позивача у повній мірі, з огляду на задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Суд, розглядаючи спори та ухвалюючи рішення щодо компенсації судових витрат, виконує не лише функцію захисту індивідуальних прав, а й реалізує покладений на нього обов`язок щодо підтримання публічного правопорядку та утвердження принципу правової визначеності. Через застосування механізмів відповідальності та відшкодування витрат суд стримує зловживання процесуальними правами, заохочує добросовісну поведінку сторін і сприяє підвищенню довіри громадян до судової системи як інституції, що забезпечує справедливість і правопорядок у суспільстві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 144, 259, 260, 270, 353 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Жбанова Кирила Руслановича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», третя особа - ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору та стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (, адреса: м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 4/6) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок.

Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: