ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5793/25 Справа № 212/6055/24 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/6055/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Морозов Вадим Юрійович, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 13 березня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про поновлення батьківських прав.

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не перебували у зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим запис у книзі реєстрації народжень вчинено матір`ю дітей, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2023 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

Позивачка просить суд поновити її в батьківських правах, оскільки вона переносить переживання за своїх дітей та має бажання бути поруч, приймати участь у їх вихованні та розвитку. Окрім того, вказує, що вона має нареченного - ОСОБА_7 , з яким проживає разом та планує зареєструвати шлюб, однак він наразі є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Морозов В.Ю., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції прийнято рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Також, просить суд апеляційної інстанції зобов`язати Службу у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради, надати відповідний висновок щодо доцільності поновлення ОСОБА_1 у батьківських правах станом на сьогоднішній день.

Колегія суддів, у судовому засіданні, відмовила у задоволенні клопотання позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Морозов В.Ю., про зобов`язання Служби у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради, надати відповідний висновок щодо доцільності поновлення ОСОБА_1 у батьківських правах станом на сьогоднішній день, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. ч.1, 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В матеріалах цивільної справи наявний відповідний висновок Служби у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради щодо доцільності поновлення ОСОБА_1 у батьківських правах станом на час розгляду справи та правові підстави для отримання такого висновку, станом на сьогоднішній день, відсутні, оскільки це виходить за межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, обов?язком якого є перегляд судових рішення місцевих судів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, на даний час, обставини, які були підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, перестали існувати. Так, ОСОБА_1 працевлаштувалася на роботу ЗПП «Чисте місто» на посаду сортирувальник та довідку про працевлаштування буде надано на судове засідання, зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , має джерело доходу. ОСОБА_7 є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 бажає приймати участь у вихованні доньки та сина. Як матір дітей, вона бажає приділяти їм належну уваги, займатися їхнім вихованням, утримувати матеріально, вона не вживає спиртних напоїв, пройшла стаціонарне лікування в Криворізькому Психоневрологічному диспансері, на сьогоднішній день має результати аналізів про відсутність алкоголю в крові та довідку про відсутність на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра. Також, підготувала належні умови для дистанційного навчання. Планує відвідувати батьківські збори, приймати участі у житті дітей та їх класів, має офіційного чоловіка та кошти на життя та утримання своїх дітей. Наголошує, що відноситься до своїх батьківських обов`язків уважно, добросовісно та не зважаючи на те, що її було позбавлено батьківських прав, намагалась поспілкуватись з дітьми, але номери телефонів дітей змінені, хотіла б постійно допомагати своїм дітям фінансово та брати участь у їх вихованні та розвитку. Зокрема, 28.12.2024 року позивачкою, через засоби «Укрпочта», надіслана посилка з харчами.

Крім того, вказує, що суд першої інстанції позбавив сторону позивача можливості ознайомитися з матеріалами цивільної справи в дистанційному режимі за допомогою порталу «Електронний Суд / ЄСІТС».

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку ОСОБА_1 та її представника адвоката Морозова В.Ю., які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника відповідача Служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради - Бондуровську М.В., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , батьками яких вказані: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , відомості про батька вказані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2023 року у справі №212/1846/23 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , позбавлена батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у зв`язку із ухиленням від їх виховання дітей.

Згідно висновку, затвердженого рішенням виконкому Покровської районної в місті ради від 19.02.2025 № 125, орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської у місті ради вважає за недоцільне поновляти в батьківських правах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стосовно її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено тих обставини, на які вона посилається в позові, тобто не доведено, що її поведінка та обставини, що були підставами для позбавлення батьківських прав, змінилися настільки, що наявні підстави для поновлення батьківських прав, і це буде відповідати інтересам дітей.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У частинах першій та другій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

У статті 7 Сімейного кодексу (далі - СК) України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватись про здоров`я та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Відповідно до статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Так, статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п.2 ч.1 ст.164 СК).

Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначені статтею 166 СК України.

Згідно зі статтею 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

Частиною четвертою статті 164 СК України передбачено, що суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

У ч.5 ст.164 СК України зазначено, що при вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина.

Рішення суду про поновлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини (ч.6 ст.164 СК).

У разі відмови в позові про поновлення батьківських прав повторне звернення із позовом про поновлення батьківських прав можливе лише після спливу одного року з часу набрання чинності рішенням суду про таку відмову (ч.7 ст.164 СК України).

Отже, правовий аналіз норми частини четвертої статті 169 СК України свідчить, що мати, батько, які позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо зміниться поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Тому суд має перевірити, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Такі обставини потрібно встановлюватичерез призму якнайкращих інтересів дитини та пріоритету збереження сімейних зв`язків, які можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, зокрема у разі, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №755/15903/20, провадження №61-19707св21.

Судом встановлено, що підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , було ухилення від їх виховання. Судом було встановлено, що за місцем проживання ОСОБА_1 характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями, вихованням дітей не займається, діти часто залишаються без догляду. За заявою матері, діти були переведені на сімейну форму навчання, але ця форма навчання була скасована через недобросовісне виконання матір`ю обов`язків щодо забезпечення умов для навчання дітей. Мати не відвідує батьківські збори і не бере участі у житті класу. Мати належним чином не виконує свої батьківськи обов`язки, не піклується про фізичний стан і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування, не створює належних умов для проживання дітей, не готує їх до самостійного життя, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу.

Доказів того, що її поведінка та обставини, що були підставами для позбавлення батьківських прав, змінилися настільки, що наявні підстави для поновлення батьківських прав, і це буде відповідати інтересам дітей, позивачкою ОСОБА_1 суду не було надано.

При цьому, судом вірно не було прийнято до уваги посилання позивачки ОСОБА_8 на те, що вона на теперішній має намір зареєструвати шлюб та працевлаштоватись, адже, суду не надані докази щодо постійного джерела доходу, за час розгляду справи позивачка не вживала заходів для працевлаштування та відповідно належного забезпечення дітей, жодного разу з ними не зустрічалася та взагалі не надала суду жодного належного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що на даний час ОСОБА_1 працевлаштувалася на роботу ЗПП «Чисте місто» на посаду сортирувальника та довідку про працевлаштування буде надано на судове засідання, зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , має джерело доходу, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки ці обставини виникли після звернення нею до суду з даним позовом та, навіть, після ухвалення судом оскаржуваного рішення, а тому не мають правового значення для вирішення данного спору.

Наведені обставини можуть бути враховані судом у випадку повторного звернення ОСОБА_1 до суду із відповідним позовом, у порядку, визначеному ч.7 ст.164 СК України.

Також, колегією суддів враховано, що, згідно до ч.ч.1,2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Судом апеляційної інстанції заслухано малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які проживають у прийомній сім?ї та не виявили бажання проживати із матір?ю.

Враховуючи досліджені судом першої інстанції докази та вислухавши думку малолітніх дітей, колегія суддів дійшла висновку, що звернення з вказаним позовом до суду є передчасним, враховуючи ставлення дітей до біологічної матері на день розгляду справи.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення батьківських прав, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачкою не доведено, що її поведінка та обставини, що були підставами для позбавлення батьківських прав, змінилися настільки, що наявні мотиви для поновлення батьківських прав, і це буде відповідати інтересам дітей.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично обґрунтовані новими доказами, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції, й виняткових обставин для подання таких доказів до суду апеляційної інстанції позивачкою не доведено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Разом з тим, дійшовши вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав їх недоведеності та необгрунтованості, суд першої інстанції вказав, що позивачка ОСОБА_1 заявляє позовні вимоги до Служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, що на думку суду є не вірним, оскільки за даними вимогами належним відповідачем має бути Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради.

З цього приводу колегія суддів важає за необюхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону України від 13 січня 2005 року № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі - Закон № 2342-IV) заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Державні соціальні стандарти для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа встановлюються незалежно від того, де така дитина або особа перебуває на утриманні та вихованні, на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку.

Згідно із частинами першою, третьою статті 11 Закону № 2342-IV органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Соціальний захист та захист прав дітей у межах своєї компетенції здійснюють районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчих органів міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Абзацом 2 пункту 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, забезпечення найкращих інтересів дитини визначено одним із принципів діяльності органів опіки та піклування.

Відповідно до пункту 35 вищевказаного Порядку рішення про влаштування дитини до медичних, навчальних, виховних закладів, інших закладів або установ, в яких проживають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, приймається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання (перебування) дитини.

Згідно встановлених судом обставин, що підтверджується відповідними доказами, наявним у матеріалах справи, виконання обов`язку із соціального захисту дитини та вирішення питання щодо її подальшого влаштування законодавством покладено саме на Покровську району в місті раду, як орган опіки та піклування, в особі служби у справах дітей, якою й було підготовлено висновок щодо щодо недоцільності поновлення ОСОБА_1 у батьківських правах (а.с. 76-77), а тому є помилковим посилання суду першої інстанції на те, що належним відповідачему даній справі має бути Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради.

Оскільки, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 саме у зв?язку з їх недоведеністю та, зазначаючи про заявлення позовних вимог до неналежного відповідача, не дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову з цих підстав, колегія суддів не вбачає підстав для зміни мотивів відмови у задоволенні позовних вимог, однак, виключає з мотивувальної частини судового рішення посилання на заявленя позовних вимог до неналежного відповідача.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду зміні, шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на заявлення позовних вимог до неналежного відповідача.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Морозов Вадим Юрійович, - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року змінити, виключивши із його мотивувальної частиини посилання на заявлення ОСОБА_1 позовних вимог до Служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, як до неналежного відповідача.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 липня 2025 року.

Головуючий:

Судді: