Провадження № 2/361/6148/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Гізатуліної Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Охріменко Є.І.

представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про державну реєстрацію права власності,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 подала до суду зазначений позов.

Позов мотивувала тим, що у 2010 році ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до неї про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. У порядку поділу спільного майна подружжя просив суд визнати за ним право власності на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , автомобіль марки ВАЗ 21013, 1981 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 7 000 грн, пральну машину вартістю 4 000 грн, визнати за ОСОБА_2 право власності на: 1/2 частину зазначеної квартири; кухонний меблевий набір вартістю 4 000 грн, диван вартістю 3 000 грн, вбудовану шафу вартістю 3 000 грн, холодильник вартістю 3 500 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2010 року у справі № 2-122/10 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано, позовні вимоги про поділ майна подружжя задоволено частково, а саме позивачу виділено автомобіль марки ВАЗ 21013, 1981 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 7 000 грн, а ОСОБА_2 кухонний меблевий набір вартістю 4 000 грн, вбудовану шафу вартістю 3 000 грн, у решті позову відмовлено.

ОСОБА_3 , не погоджуючись із рішенням місцевого суду у частині вирішення позовних вимог про поділ майна подружжя оскаржив його до Апеляційного суду Київської області.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2010 року у справі № 22-ц/7338/2010 рішення Броварського міськрайонного суду від 07 червня 2010 року у частині вирішення позовних вимог про поділ майна подружжя скасоване та у цій частині ухвалено нове рішення, яким за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано право власності по 1/2 частині на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 подала на рішення суду апеляційної інстанції касаційну скаргу.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 22 червня 2011 року у справі № 6-6493св10 скасував рішення Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2010 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на частку квартири, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2010 року у цій частині залишив без змін.

У травні 2024 року, маючи намір подарувати свою квартиру доньці, ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Самко Н.Т., проте виявилось, що1/2 частка квартири зареєстрована за ОСОБА_3 з 17 грудня 2010 року на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2010 року.

ОСОБА_2 зверталась до Центру обслуговування «Прозорий офіс» Виконавчого комітету Броварської міської ради щодо скасування цієї реєстрації, але її документи не були прийняті з огляду на ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Враховуючи, що за ОСОБА_3 , на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2010 року у справі № 22-ц/7338/2010, зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 , порушуються права ОСОБА_2 , як її власника.

На підставі викладеного просила суд:

1.Витребувати на користь ОСОБА_2 з незаконного володіння ОСОБА_3 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано 17 грудня 2010 року на підставі рішення суду, справа № 22-ц/7338/2010 від 23 листопада 2010 року, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області;

2.Скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/2 частку зазначеної квартири.

Ухвалою суду від 24 січня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 11 березня 2025 року о 12 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 13 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті 02 червня 2025 року о 14 год. 30 хв.

У судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви, просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся шляхом повідомлення про відкриття провадження та розгляд справи шляхом публікації такої інформації на сайті суду. Крім того, за останньою відомою адресою засобами поштового зв`язку АТ Укрпошта направлялась судова кореспонденція, яка повернулась до суду з відміткою «Адресат відсутній».

Як вбачається із висновку Верховного Суду у постанові від 13 травня 2024 у справі № 755/4829/23 наявність відмітки поштового відправленням, яке повернулося до суду «адресат відсутній за вказаною адресою» є належним повідомленням учасника справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05 вересня 2000 року, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., зареєстрований у реєстрі за № 6030, ОСОБА_2 набула право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 10, 11).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2010 року у справі № 2-122/10 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 24 січня 1997 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 19 розірваний. Позов у частині поділу спільного майна подружжя задоволено частково. Виділено у власність ОСОБА_3 автомобіль марки ВАЗ 21013, 1981 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 7 000 грн. Виділено у власність ОСОБА_2 кухонний меблевий набір вартістю 4 000 грн, вбудовану шафу вартістю 3 000 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено (а. с. 16).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2010 року у справі № 22-ц/7338/2010 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Броварського міськрайонного суду від 07 червня 2010 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про поділ однокімнатної квартири АДРЕСА_1 скасоване та ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 у частині вимог про поділ зазначеної квартири задоволений. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині зазначеної квартири (а. с. 17, 18).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2011 року у справі № 6-6493св10 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Скасовано рішення Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2010 року у частині визнання за позивачем ОСОБА_3 права власності на частку квартири. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2010 року залишено без змін (а. с. 19, 20).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03 червня 2024 року № 381270816 право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить, як спільна часткова власність ОСОБА_2 на 1/2 частку на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 вересня 2000 року, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., зареєстрований у реєстрі за № 6030 та ОСОБА_3 на підставі рішення суду, справа № 22-ц/7338/2010, 23 листопада 2010 року, колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області (а. с. 12).

Право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку зазначеної квартири, також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 03 червня 2024 року № 381270011 (а. с. 13).

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

Так, у цій справі позивачка звернулась до суду із позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про державну реєстрацію права власності.

Як убачається з позовних вимог ОСОБА_2 та їх обґрунтування, вони спрямовані саме на скасування запису реєстрації за відповідачем права власності на частку спірної квартири, яке зареєстровано на підставі скасованого судового рішення апеляційної інстанції, що порушує її права, як власника цієї квартири на розпорядження майном.

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

Судом встановлено, що за наслідками касаційного перегляду (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2011 року у справі № 6-6493св10) рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2010 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2010 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, право власності на 1/2 частку спірної квартири за ОСОБА_3 не визнано, а тому власником цієї квартири є ОСОБА_2 , яка набула на неї право на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 вересня 2000 року, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., зареєстрований у реєстрі за № 6030.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи викладене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані у справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановивши, що звертаючись з позовом ОСОБА_2 не надала доказів, які підтверджують відмову у вчиненні реєстраційних дій, безпосередньо за її заявою та не можливості, її як власника, вирішити дане питання у позасудовому порядку, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6-13, 19, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про державну реєстрацію права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомо.

Суддя Н.М. Гізатуліна