Провадження №2/149/780/25
Номер рядка звіту 38
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01.07.2025 м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Олійника І. В.

за участі секретаря Янюк А. Й.

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ТОВ "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "Діджи Фінанс" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Короткий виклад позовних вимог

17.03.2021 між ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту за умовами котрого відповідач отримав 8700 грн та зобов`язався повернути отримані кошти, сплатити проценти за користування ними. Взятих на себе зобов`язань відповідач не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість у розмірі 28942,68 грн, яку позивач, отримавши право вимоги, просить стягнути, разом із витратами по сплаті судового збору - 2422,40 грн та на правничу допомогу - 9000 грн.

Рух справи

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.05.2025 дану цивільну справу передано за підсудністю до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.05.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

За одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом

17.03.2021 між ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 9 (а.с. 14-17, 23-28, 39, 41-47) (далі - Договір) за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 8700 грн строком на 21 день, тобто до 07.04.2021, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,14% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (п.п. 1.1-1.4 Договору).

Згідно наданих відомостей (а.с. 18-20) заборгованість відповідача за Договором, станом на 21.07.2021 складає 28942,68 грн, з яких: за тілом кредиту - 8700 грн; за процентами - 20242,68 грн.

05.09.2022 між ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" та ТОВ "Діджи Фінанс" укладено договір факторингу № 556/ФК-22 за умовами якого позивач набув право вимоги до відповідача за Договором у розмірі 28942,68 грн (а.с. 13, 32-36, 48, 50-56).

01.01.2025 між позивачем та адвокатом Білецьким Б. М. укладено договір про надання правової допомоги № 42649746 за умовами якого адвокат прийняв на себе зобов`язання за винагороду надавати юридичну (правничу) допомогу позивачу, у тому числі здійснювати представництво та захист інтересів позивача у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з відповідача. Вартість правничої допомоги 9000 грн (а.с. 11, 21, 29-31, 38, 49).

Позиція суду

Щодо укладення Договору

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 зазначив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України або ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Приймаючи до уваги те, що Договір підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», суд доходить висновку, що даний Договір за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Щодо відступлення права вимоги

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Приймаючи до уваги те, що позивачем надано документи, які підтверджують відступлення права вимоги, суд доходить висновку, що до позивача перейшло право вимоги за Договором.

Щодо розміру заборгованості

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Обгрунтовуючи розмір заборгованості за Договором позивач виходить з того, що відповідач не повернув кредит в розмірі 8700 грн та не сплатив проценти у розмірі 20242,68 грн за період з 17.03.2021 до 21.07.2021, однак наведений розмір заборгованості за процентами суд вважає завищеним, оскільки договором погоджено, що строк кредитування становить 21 день, тобто до 07.04.2021, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,14% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, а тому, за відсутності доказів пролонгації Договору, обгрунтований розмір процентів за користування кредитом, станом на 07.04.2021, становить 2082,78 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги додаткову угоду про зміну умов договору № 9 від 07.03.2021 (а.с. 37), оскільки така угода не підписана а ні позивачем, а ні відповідачем, докази сплати відповідачем процентів за Договором, як умови укладення додаткової угоди, позивачем не надані, тобто укладення даної угоди позивачем не доведено.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги встановлені обставини та заявлені позовні вимоги, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором в розмірі 10782,78 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8700 грн, проценти - 2082,78 грн.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач зазначає, що на професійну правничу допомогу понесено витрати в розмірі 9000 грн, з яких: правовий аналіз 3750 грн (2,5 год); складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості - 3750 грн (2,5 год); формування додатків до позовної заяви - 750 грн (1 год); консультація щодо документів та доказів - 750 грн (1 год).

При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача суд приймає до уваги правові висновки, висловлені Верховним Судом у постановах від 20.05.2020 у справі №240/3888/19 та від 11.12.2019 у справі №2040/6747/18. Зокрема про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, усі понесені витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору. Ураховуються такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо, які застосовуються за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів і обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Враховуючи те, що предмет спору є типовим для позивача та не є складним, а також те, що складення позовної заяви та оформлення документів не потребувало значних витрат часу адвоката, обґрунтованість понесених витрат у заявленому обсязі не доведено, суд, враховуючи принципи справедливості та співмірності, доходить висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню у розмірі 3000 грн.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позову суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 902,48 (2422,40 грн (сума судового збору, сплаченого за подання позовної заяви)/28942,68 грн (ціна позову) х 10782,78 грн (розмір позовних вимог, який підлягає до задоволення) грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 536, 610, 1054, 1056 ЦК України, ст.ст. 76-81, 141, 263-265, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Діджи Фінанс" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 9 від 17.03.2021 у розмірі 10782,78 грн, з яких: тіло кредиту - 8700 грн, проценти - 2082,78 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Діджи Фінанс" судові витрати в розмірі 3902,48 грн, з яких: 3000 грн - витрати на професійну правничу допомогу; 902,48 грн - судовий збір.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.Повний текст рішення суду складено - 01.07.2025.

Учасники справи:

Позивач: ТОВ "Діджи Фінанс", , адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, м. Київ;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Ігор ОЛІЙНИК