КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого секретаря Громадської організації «Український Рух Пацифістів» ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року про відмову у поновленні пропущеного процесуального строку по цивільній справі за позовом Виконавчого секретаря Громадської організації «Український Рух Пацифістів» ОСОБА_1 до Служби безпеки України про захист честі, гідності та ділової репутації,

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом Виконавчого секретаря Громадської організації «Український Рух Пацифістів» ОСОБА_1 до Служби безпеки України про захист честі, гідності та ділової репутації.

Предметом позову є:

1. Зобов`язати Службу безпеки України спростувати недостовірну інформацію про Виконавчого секретаря Громадської організації «Український Рух Пацифістів» ОСОБА_1 , поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на ІНФОРМАЦІЯ_5 у публікації під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2», шляхом розміщення публікації на ІНФОРМАЦІЯ_5 в мережі Інтернет за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 із заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_3» і текстом наступного змісту:

« ІНФОРМАЦІЯ_1 на ІНФОРМАЦІЯ_5 було поширено недостовірну інформацію про Виконавчого секретаря Громадської організації «Український Рух Пацифістів» ОСОБА_1 в публікації під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Поширена недостовірна інформація: «Служба безпеки заблокувала підривну діяльність ще трьох прихильників рашизму, які діяли у Києві, в Запорізькій та Закарпатській областях. Зловмисники масово поширювали у соцмережах заклики на підтримку російських окупантів та виправдовували їхні злочини в Україні. Також вони «розганяли» фейки про ситуацію на фронті, дискредитували Сили оборони і агітували громадян ухилятися від призову до ЗСУ. Таким чином прокремлівські агітатори намагались зірвати мобілізацію і дестабілізувати суспільно-політичну ситуацію в декількох регіонах нашої держави. Так, у Києві: нейтралізовано злочинну діяльність так званого «виконавчого секретаря руху пацифістів». На власному Телеграм-каналі він активно закликав мешканців столиці «косити» від призову та втікати за кордон. Також фігурант розсилав іноземним дипломатам видумані довідки про війну в Україні. У них використовував прокремлівські наративи, що дискредитують Сили безпеки та оборони. Такими діями зловмисник намагався зіпсувати імідж нашої держави перед міжнародними партнерами» - не відповідає дійсності.

Відредагована фотографія виконавчого секретаря Громадської організації «Український Рух Пацифістів» ОСОБА_1 з публікації у соціальній мережі Facebook за 2020 рік, якою було проілюстровано вказану недостовірну інформацію, ніяким чином не свідчить про її достовірність».

19.02.2025 року від позивача на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява про зміну предмету позову в якій також просив поновити йому строк її подання.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року відмовлено Виконавчому секретарю Громадської організації «Український Рух Пацифістів» ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подачі заяви про зміну предмета позову від 19.02.2025 року. Заяву про зміну предмета позову від 19.02.2025 року залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що позивачем було без поважних причин пропущено строк на подання заяви про зміну предмету позову, тобто пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі, а також судом не встановлено причин неможливості подання позивачем даної заяви у процесуальний строк визначений законом.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що здобуття нових доказів протиправного характеру дій відповідача, які були підставою для позову, а саме - висновку експерта, а також продовження поширення відповідачем недостовірної інформації у образливій формі на своєму вебсайті протягом тривалого часу, більш ніж рік, зумовлюють необхідність зміни предмету позову для ефективної реалізації процесуальних прав позивача, оскільки здобуття точних відомостей стосовно підстав позову із застосуванням спеціальних фахових знань експерта та тривале продовження протиправних дій і тривалість наслідків цих протиправних дій потребують застосування більш ефективних і більш відповідних підставам позову засобів юридичного захисту у предметі позову.

Вказує, що у цій справі для реалізації права на справедливий суд за статтею 6 Європейської конвенції з прав людини необхідно забезпечити можливість ефективного захисту своїх прав позивачем, для чого необхідно змінити предмет позову. Неможливість змінити предмет позову через формальний пропуск строку подання заяви про зміну предмету позову при тому, що розгляд справи триває вже рік замість передбачених процесуальним законом двох місяців, а заявлені більш ніж рік тому позовні вимоги сьогодні вже не забезпечать можливість ефективного захисту своїх прав позивачем, є проявом надмірного формалізму та неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому вважає, що суд безпідставно відмовив йому у поновленні процесуального строку на подання заяви про зміну предмета позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представниця відповідача Браславська А.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Вказує, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

За правилом пункту 10 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк.

Згідно із частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі та визначено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2024 року задоволено клопотання позивача про проведення судової лінгвістичної експертизи та призначено по справі судову лінгвістичну експертизу.

Висновок експерта від 31 жовтня 2024 року надійшов до суду 12 листопада 2024 року.

В подальшому справа призначалась до судового розгляду неодноразово.

19 лютого 2025 року від позивача на адресу суду надійшла заява про зміну предмету позову в якій позивач також просив поновити йому строк її подання.

В судовому засіданні, яке відбулось 19 березня 2025 року, позивач заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, представник відповідача заперечив проти задоволення заяви.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

У частині першій статті 49 ЦПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21) зазначено, що згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Верховний Суд виснував, що позовом у процесуальному сенсі є зверненням до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. При поданні таких заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України. Також Верховний Суд наголосив, що при застосуванні норм процесуального права належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Подібні висновки викладені також і в постановах Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21) та від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/1 (провадження № 61-2065св23).

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасниками справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку позивач посилався на те, що процесуальний строк для подання заяви про зміну предмету позову було пропущено у зв`язку із тим, що складність справи проявилась під час судового розгляду, тому позивач дійшов висновку про необхідність подання заяви про зміну предмету позову.

Разом з цим, як встановлено судом першої інстанції, позивач позицію відповідача щодо позову дізнався ще у першому судовому засіданні по справі, яке відбулося 30 квітня 2024 року, в якому суд перейшов до розгляду справи по суті, і сторони виступили із вступним словом, в той час як із заявою про зміну предмета позову позивач звернувся у лютому 2025 року.

Суд першої інстанції правильно зауважив, що після переходу до розгляду справи по суті пройшло більше 9 місяців, при цьому, позивач неодноразово наголошував на тому, що справа розглядається з порушенням строків розгляду, а тому поновлення процесуальних строків та прийняття заяви про збільшення позовних вимог призведе до невиправданого затягування розгляду справи.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в поновленні процесуального строку для подачі заяви у зв`язку із відсутністю поважних причин пропуску цього строку.

З огляду на те, що позивачем було без поважних причин пропущено строк на подання заяви про зміну предмету позову, тобто пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі, а також, судом не встановлено причин неможливості подання позивачем даної заяви у процесуальний строк визначений законом, суд дійшов правильного висновку про залишення заяви про зміну предмета позову без розгляду.

Факт призначення судом лінгвістичної експертизи (25 червня 2024 року) та її подальше проведення не може вважатися поважною причиною пропуску строку для уточнення позовних вимог, оскільки перше судове засідання по справі відбулось 30 квітня 2024 року, тобто, строк на подачу заяви про зміну предмета позову для ОСОБА_1 закінчився 25 квітня 2024 року.

Посилання апелянта на порушення його права на справедливий суд також є необґрунтованим.

Так, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Необґрунтована відмова у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог за наявності обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, є порушенням права позивача на доступ до суду.

Водночас, безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням статті 6 Конвенції.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2024 року в справі № 761/10495/21 (провадження № 61-7693св23) щодо схожих обставин та враховуються апеляційним судом.

Апеляційний суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Норми, що регулюють строки подачі скарг (заяв), безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

Тобто, звертаючись до суду із заявою про зміну предмета позову поза межами встановленого для цього процесуального строку, позивач повинен був розраховувати на те, що судом будуть застосовані процесуальні обмеження у зв`язку з пропуском строку на її подання, та забезпечити правові підстави для розгляду такої заяви, подавши разом з нею обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Оскільки вказані позивачем причини пропуску строку не є поважними, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у поновленні цього строку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказана ухвала є законною та обґрунтованою, ухваленою на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Виконавчого секретаря Громадської організації «Український Рух Пацифістів» ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов

Т.О. Невідома