Справа № 128/1672/25

РІШЕННЯ

Іменем України

14 липня 2025 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі

головуючого судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Дусанюк Н.О.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що «25 червня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) між нею та відповідачем був зареєстрований. Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Більше року тому відповідач залишив сім`ю та на даний час проживає окремо. На даний час в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа № 127/22783/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Зважаючи на те, що чоловік не брав участі в утриманні дітей, вона була вимушена звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу. Вінницьким районним судом Вінницької області 12.06.2024 було видано судовий наказ № 127/17035/24, яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Одразу, як тільки синові виповнилося 18 років (29.11.2024) відповідач припинив надавати матеріальну допомогу, незважаючи на те, що відповідно до законодавства зобов?язаний це робити. Більш того, після досягнення сином повноліття, державною виконавчою службою аліменти стягуються у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, тобто з вирахуванням рівної частки, що припадала на старшого сина. Вважає справедливим та обґрунтованим визначити розмір стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/4 частку від доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. Тому просить стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення дитиною повноліття; стягнення за судовим наказом від 12 червня 2024 року (справа № 127/17035/24), виданим за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , припинити з дня набрання законної сили даним рішенням та відкликати виконавчий документ».

Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 15.05.2025 відкрив провадження у справі та призначив судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.

27.05.2025 відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву про збільшення розміру аліментів, який мотивує тим, що «після припинення фактичних шлюбних відносин, він не припинив допомагати своїм дітям та, окрім присуджених аліментів, допомагає їм матеріально, тому у цій частині обставини, на які посилається позивач, є необґрунтованими. Позивач ОСОБА_1 має такі самі обов`язки щодо утримання ОСОБА_4 . Він розуміє свій обов`язок сплачувати аліменти та не має наміру від нього ухилятися, але вимоги про сплату аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу не відповідає вимогам закону, оскільки позивач вже звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, до досягнення 23-річного віку, також у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, у вказаній справі позовні вимоги ним визнаються частково (справа № 128/1671/25). При визначенні розміру аліментів просить врахувати наявність у нього інших утриманців, зокрема, наявність непрацездатних батьків ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який також має встановлену інвалідність ІІ групи, а також те, що Вінницьким районним судом Вінницької області наразі слухається справа № 128/1671/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, до досягнення 23-річного віку. Вважає, що витрати у розмірі 4000 грн нічим не обґрунтовані, не підтверджені доказами та неспівмірні із складністю справи та часом, що витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, тому просить його зменшити. Просить позовні вимоги залишити без задоволення».

У судове засідання 10.07.2025 учасники справи не з`явилися, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Шикунова А.О. попередньо подала до суду заяву, у якій просить розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивача, позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити за його відсутності.

У частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 10.07.2025 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом установлено, що сторони по справі з 25 червня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 01.06.2023, виданим повторно (а.с. 6).

У свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 від 04.12.2006 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією такого свідоцтва (а.с. 7).

У свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 від 29.06.2010 батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією такого свідоцтва (а.с. 9).

У довідці начальника відділу Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №68798 від 02.05.2025 зазначено, що «при примусовому виконанні виконавчого провадження №75310542 по виконанню виконавчого листа № 127/17035/24, виданого 14.06.2024 Вінницьким районним судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1/3 всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 20.05.2024 і до досягнення старшою дитиною повноліття, станом на 01.05.2025 в зв`язку з набуттям старшої дитини ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 , стягуються аліменти в розмірі 1/6 частин від всіх доходів боржника», що підтверджується копією такої довідки (а.с. 12).

Згідно з копією розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 20.05.2024 до 30.04.2025, передплата з моменту відкриття виконавчого провадження становить -785,32 грн (а.с. 13).

Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.07.2023, ОСОБА_2 станом на 20.07.2023 є фізичною особою-підприємцем (а.с. 14).

Згідно з копією довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №DD1APA5L6B9F0UG4 від 23.05.2025, ОСОБА_2 у період з 16.10.2024 до 17.05.2025 надіслав отримувачу ОСОБА_4 кошти у загальній сумі 27525,00 грн (а.с. 45).

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 (далі Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 вищезазначеної Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У частинах першій та другій статті 27 Конвенції про права дитини установлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно з ч. 3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Тобто аналіз вказаних норм свідчить, що і стягувач аліментів, і платник аліментів може після досягнення одним з дітей повноліття звернутися з позовом до суду про визначення розміру аліментів на інших дітей, а отже, це може бути позов як про збільшення розміру аліментів, так і про зменшення. У випадку, якщо з таким позовом ніхто не звернувся, то аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або одержувача аліментів враховується судом як підстава для зміни розміру аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У розумінні статті 81 ЦПК України та статті 192 СК України саме позивачу необхідно доводити обставини змін у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення, що можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17.02.2020 (справа № 459/2189/18).

Позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду обґрунтовувала позовні вимоги виключно досягненням старшою дитиною повноліття.

Слід зазначити, що саме лише посилання на положення частини третьої статті 183 СК України не нівелює для позивача обов`язку доведення обґрунтування своїх вимог та підстав для збільшення розміру аліментів відповідно до положень статті 192 СК України. Перелік обставин, які можуть слугувати підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин, за яких стягуваного розміру аліментів з відповідача недостатньо для утримання неповнолітньої дочки, враховуючи також і той факт, що утримання дитини є обов`язком обох батьків.

Так, позивач жодним чином не обґрунтувала та не надала належних і допустимих доказів на підтвердження погіршення її матеріального стану чи покращення матеріального стану відповідача.

Також позивач не надала докази на підтвердження стану здоров`я та матеріального становища дитини, а також докази на підтвердження розміру витрат, які несе позивач на купівлю продуктів харчування, одягу, медичних препаратів тощо, що давало б підстави вважати, що розмір раніше визначеного розміру аліментів є недостатнім для належного утримання дитини.

Із матеріалів справи убачається, що відповідач, окрім виконання свого обов`язку зі сплати аліментів, також надає дочці ОСОБА_4 матеріальну допомогу, відмінну від аліментів, надсилаючи кошти на її картковий рахунок.

Крім того, установлено, що позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Вказані обставини сторона позивача не заперечувала та не спростувала.

Водночас слід зазначити, що суд не бере до уваги доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, оскільки до відзиву на позовну заяву не долучено доказів, що підтверджують існування родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , а долучені до відзиву копії пенсійних посвідчень не свідчать про такі обставини.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У частині другій статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач, для відхилення його заперечень проти позову (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 по справі № 707/2882/19).

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 (справа №450/1686/17) та від 15.07.2019 (справа №235/499/17) зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

З огляду на відсутність обґрунтування позивачем підстав для зміни розміру аліментів, ненаданням будь-яких доказів на підтвердження таких обставин та врахувавши матеріальні потреби для утримання дитини у відповідності до її вікового рівня, фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку та встановленого прожиткового мінімуму, а також виходячи із меж та підстав пред`явлених позовних вимог, суд доходить висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів слід залишити без задоволення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

У частині другій статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, тому судові витрати, понесені позивачем, слід залишити за останньою.

Керуючись статтями 4, 76-80, 141, 211, 247, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного судового рішення 14.07.2025.

СУДДЯ