КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/5461/25

19 червня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Кирилюк Г.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Боровець Аліни Миколаївни на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 10 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Петренко Н.О., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Святошинського районного відділу державної виконавчої служби щодо скасування арешту, заінтересовані особи: начальник Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в:

У березні 2025року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на бездіяльність посадових осіб Святошинського районного відділу державної виконавчої служби щодо скасування арешту, заінтересовані особи: начальник Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач ОСОБА_2 .

Вимоги скарги обґрунтовала тим, що їй на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру підтверджується договором купівлі- продажувід 24.07.1998 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Каплуном Ю. В., та ніким не оспорюється та не оспорювалось.

Зазначала, що вона звернулась до нотаріуса з метою відчуження вказаного нерухомого майна, що належить їй на законних підставах, однак їй було відмовлено у зв?язку з накладеною забороною на його відчуження.

Як їй стало відомо, 03 листопада 2004 року Перша Київська державна нотаріальна контора внесла обтяження (реєстраційний номер № 1435541) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності.Реєстрація обтяження була здійснена на підставі постанови Відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському (нині - «Святошинському») районі б/н від 22.02.2001 року (Архівний номер: 3146342KIEV1, Архівна дата: 05.03.2001, Дата виникнення: 05.03.2001, № реєстру: 3-494, внутр. № 4F01162624F239326D21, комментарий: вх. 1025).

Згідно з інформацією із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру накладено обтяження: арешт (архівний запис).

06 вересня 2024 року своїм листом за № 4805/01-16 Перша київська державна нотаріально контора надала копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22лютого 2001 року, яка була винесена Відділом Державної виконавчої служби у Ленінградському (нині - «Святошинському») районі, з якої вбачається, що арешт було накладено на все майно, що належить ОСОБА_1 , а не на майно ОСОБА_1 , якій належить на праві власності квартира.

Святошинський ВДВС не зміг встановити, при виконанні якого виконавчого провадження державний виконавець вніс обтяження за № 1435541, а також відсутня можливість встановити в рамках якого виконавчого провадження було внесено обтяження щодо арешту квартири.

На теперішній час у Святошинському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконанні виконавчі провадження у відношенні щодо неї, ОСОБА_1 , не перебувають. У межах яких виконавчих проваджень була винесена постанова про арешт майна- квартири та оголошення заборони на його відчуження б/н від 22 лютого 2001 року, їй також встановити не вдалося. Відповідно, вказане виконавче провадження існувало лише у паперовому вигляді та не було внесене до відповідних державних реєстрів з моменту їх створення. Попри неможливість виконавчою службою ідентифікувати це виконавче провадження, обтяження на квартиру існує у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

12 лютого 2025 року, з метою здійснення оплати по виконавчому провадженню та з метою встановлення даних щодо виконавчого провадження, рішення, дії та бездіяльність посадових осіб по якому оскаржується у даній скарзі, до Святошинського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) були направлені адвокатські запити.

У відповідь на адвокатський запит від 12лютого 2025 року, відділ вчергове повідомив, що Святошинський ВДВС не зміг встановити, при виконанні якого виконавчого провадження державний виконавець вніс обтяження за № 1435541, а також відсутня можливість встановити в рамках якого виконавчого провадження було внесено обтяження щодо арешту квартири.

При цьому, Святошинським ВДВС не надано відповідь та проігноровано заяву про зняття арешту з майна від 12лютого 2025 року, яка була адресована Начальнику Святошинського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Василевському Андрію Миколайовичу.

Зважаючи на накладений арешт та відсутність дій Святошинського ВДВС зі зняття такого арешту чи з надання запитуваної нею інформації, заявник ОСОБА_1 вважала, що дії, рішення та бездіяльність посадових осіб Святошинського ВДВС не спрямовані на примусове виконання судового рішення, а спрямовані виключно на протиправне обмеження її права власності на квартиру, що є, зокрема, порушенням ст. 1, 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того, з інформації, викладеної в листах Святошинського ВДВС, які були додані до даної скарги, вбачається, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт, було закрите адже знаходиться в архіві, а дані щодо стягувача за виконавчим провадженням, в межах якого було накладено арешт - відсутні, отже всі зобов`язання є припиненими. Таким чином, Святошинський ВДВС в будь-якому разі мав зняти всі арешти з майна боржника.

Просила врахувати, що вона зверталась з позовом до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 щодо зняття арешту з нерухомого майна, однак ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2025 року у справі №759/3598/25 відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі, в якій суд зазначив, що скаржник має звертатись до суду зі скаргою в порядку передбаченому розділом VII Цивільного процесуального кодексу України, а саме оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Посилаючись на те, що накладення заборони на її нерухоме майно та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що існує більше ніж 23 роки, за виконавчим провадження відкритим щодо іншої особи та відсутності виконавчого провадження відносно неї - обмежує її права як власника та позбавляє можливості в повній мірі користуватися, володіти та розпоряджатися належним їй майном, скаржник ОСОБА_1 просила суд:

визнати неправомірними дії та бездіяльність Начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Василевського Андрія Миколайовича щодо ненадання представникам ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження в межах якого була винесена постанова Відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському (нині ~ «Святошинському») районі б/н від 22.02.2001 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, за якою відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №1435541 від 03.11.2004 року зареєстровано обтяження;

визнати неправомірними дії та бездіяльність начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Василевського Андрія Миколайовича щодо ненадання представникам Гріненко Тамари Помпіївни інформації щодо етапу на якому знаходиться виконавче провадження та щодо ненадання реквізитів для сплати заборгованості по виконавчому провадженню в межах якого була винесена постанова Відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському (нині - «Святошинському») районі б/н від 22.02.2001 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, за якою відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №1435541 від 03.11.2004 року зареєстровано обтяження;

визнати неправомірними дії та бездіяльність Начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Василевського Андрія Миколайовича щодр]іезняття арешту з нерухомого майна - квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ., яка на праві власності належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві 27 листопада 2009 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце реєстрації проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ), який було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському (нині «Святошинському») районі б/н від 22.02.2001, реєстраційний номер обтяження: № 1435541 від 03.11.2004 року.

Зобов`язати Начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василевського Андрія Миколайовича усунути порушення та поновити права ОСОБА_1 та її представників шляхом:

надання ОСОБА_1 та її представникам копії постанови про відкриття виконавчого провадження в межах якого була винесена постанова Відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському (нині - «Святошинському») районі б/н від 22.02.2001 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, за якою відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №1435541 від 03.11.2004 року зареєстровано обтяження.

надання ОСОБА_1 та її представникам інформації щодо етапу, на якому знаходиться виконавче провадження, а також реквізити для сплати заборгованості по виконавчому провадженню в межах якого була винесена постанова Відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському (нині -- «Святошинському») районі б/н від 22.02.2001 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, за якою відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №1435541 від 03.11.2004 року зареєстровано обтяження.

зняття арешту з нерухомого майна - квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ., яка на праві власності належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві 27 листопада 2009 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків; НОМЕР_2 , місце реєстрації проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ), який було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському (нині «Святошинському») районі б/н від 22.02.2001, реєстраційний номер обтяження: № 1435541 від 03.11.2004 року.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 квітня 2025 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Святошинського районного відділу державної виконавчої служби щодо скасування арешту, заінтересовані особи: начальник Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач ОСОБА_2 , відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник заявника ОСОБА_1 адвокат Боровець Аліна Миколаївнаподала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 10 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у повному обсязі.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції відійшов від предмету розгляду у даній справі, що безпосередньо стосується бездіяльності посадових осіб Святошинського районного відділу державної виконавчої служби та наявності в їх діях порушення норм чинного законодавства та зосередився виключно на факті відсутності доказу, який є публічною інформацією та не потребує додаткового доказування такого факту.

Сторона заявника не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо необхідності подання належним чином засвідченого витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підтвердження факту накладення арешту саме на квартиру, що належить ОСОБА_1 ,та вважає такі висновки суду формальними і такими, що суперечать нормам законодавства України та усталеній судовій практиці.

Зазначає, що окрім тверджень скаржника щодо накладення арешту на належну їй на праві власності квартиру, матеріали справи також містять інші докази, зокрема інформацію, викладену в листах Святошиинського відділу державної виконавчої служби.

Більше того, факт накладення арешту не оспорювався жодною зі сторін, що виключає собою підстави стверджувати про відсутність накладення арешту на квартиру та свідчить про недослідження судом першої інстанції доказів під час, прийняття рішення у справі.

Незважаючи на надані скаржником докази, які безпосередньо підтверджують факт наявності арешту на квартиру, суд першої інстанції прийняв рішення про відмову у задоволення скарги лише з підстави відсутності в матеріалах справи витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

В той же час, інформація з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є публічною та могла бути самостійно досліджена судом у разі виникнення будь-яких сумнівів.

Крім того, представник скаржника - адвокат Боровець А.М. пропонувала під час розгляду скарги на бездіяльність посадових осіб Святошинського районного відділу державної виконавчої служби отримати та надати витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, однаксудом було відмовлено в реалізації такої дії.

Зазначені вище факти свідчать про неповноту розгляду справи судом першої інстанції, що виразилась у безпідставній відмові у задоволенні скарги ОСОБА_1 з суто формальних підстав.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник заявника ОСОБА_1 адвокат Боровець Аліна Миколаївна підтримала доводи апеляційної скарги та просила скаргу задовольнити.

Представник Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барановський Борис Вікторович просив апеляційну скаргу заявника залишити без задоволення, не погодився з обгрунтуванням скарги в частині бездіяльності відділу.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялась у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності заінтересованої особи ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника заявника ОСОБА_1 та представника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 24 липня 1998 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_2 . Цей договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за реєстровим номером 9745 та зареєстрований у Київському міському бюро технічної інвентаризації, про що на договорі купівлі-продажу міститься відмітка (штамп) БТІ (а.с. 22-23).

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 03 листопада 2004 року Перша Київська державна нотаріальна контора внесла обтяження (реєстраційний номер № 1435541) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 . Власник: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 . Підстава обтяження: постанова б/н від 22 лютого 2001 року Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі. Додаткові дані: Архівний номер: 3146342KІEV1, Архівна дата: 05.03.2001, Дата виникнення: 05.03.2001, № реєстра: 3-494, внутр. № 4F01162624F239326D21, комментарий: вх.1025 (а.с. 79).

Відповідно до копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22 лютого 2001 року, затвердженої начальником Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі міста Києва, державним виконавцем Демчук О.А. при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 2 червня 2000 року Радянським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу 2452,18 грн, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 - квартира АДРЕСА_2 (а.с. 18).

Заявник у справі ОСОБА_1 , прізвище, ім`я та по батькові якої російською мовою відповідно до паспорта громадянина України - ОСОБА_6 , стверджує, що їй на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 липня 1998 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Каплуном Ю.В.

Із долученого до матеріалів справи паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві 27 листопада 2009 року, вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ) зареєстровано з 24 грудня 1998 року у АДРЕСА_1 (а.с. 11-13).

Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Заявник у справі ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Марченко Р.В., неодноразово зверталась до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із адвокатськими запитами щодо надання інформації про виконавче провадження на підставі якого було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , а також із заявою про зняття арешту з квартири (а.с. 15-16, 26-27, 28-30, 31-32, 33-35).

Із відповідей Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03 вересня 2024 року № Д/22, від 01 жовтня 2024 року № Д/22, від 12 лютого 2025 року № Д/22 вбачається, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Державною виконавчою службою Ленінградського району 03.11.2004 року зареєстровано обтяження № 1435541.

У відповідності до п. 4. Розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 05.08.2016 за № 2432/5 постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - Система). Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється.

Встановити засобами Системи при виконанні якого виконавчого провадження державним виконавцем внесено обтяження за номером 1435541, Відділу не виявляється можливим, у зв`язку із початком функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень з 2009 року.

Таким чином, у Відділі відсутня можливість встановити в рамках якого виконавчого провадження внесено вищезазначене обтяження.

Відповідно до п. 2 розділу XI вимог наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» від 07.06.2017 року №1829/5 зі змінами, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Роз?яснено заявникові, що відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а ие боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.У разі набрання законної сили судовим рішенням про знятої арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом України «Про виконавче провадження», арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного Відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець(а.с. 15-16, 19-21, 36-37).

Звертаючись до суду із скаргою на бездіяльність посадових осіб Святошинського районного відділу державної виконавчої служби щодо скасування арешту з квартири АДРЕСА_2 , заявник ОСОБА_1 вимоги скарги обгрунтовувала тим, що накладення заборони на її нерухоме майно та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що існує більше ніж 23 роки, за виконавчим провадження відкритим щодо іншої особи та відсутності виконавчого провадження відносно неї - обмежує її права як власника та позбавляє можливості в повній мірі користуватися, володіти та розпоряджатися належним їй майном, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Постановлюючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Святошинського районного відділу державної виконавчої служби щодо скасування арешту, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим що, незважаючи на можливу описку по батькові боржника в самій постанові про арешт, реєстраційний запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна чітко ідентифікує скаржницю ОСОБА_1 як суб`єкт обтяження та належну їй квартиру, як об`єкт обтяження.

Разом з тим, скаржницею не надано належним чином засвідченого витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який би підтверджував факт наявності чинного арешту на її квартиру на момент розгляду скарги. Суд першої інстанції вважав, що без такого доказу неможливо обґрунтувати вимоги щодо протиправної бездіяльності виконавчої служби у питанні зняття арешту.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Одним із засобів юридичного захисту прав сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають під час примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок вирішення спорів, що виникають під час виконання судових рішень, захисту прав особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, у зв`язку з накладенням арешту на майно. У разі виникнення такого спору належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про зняття з арешту з майна.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

У справі, яка переглядається, фактичні обставини справи встановлені судом свідчать про те, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі міста Києва Демчук О.А. при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 02 червня 2000 року Радянським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу 2452,18 грн, накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 - квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується копією постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22 лютого 2001 року, затвердженої начальником відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі міста Києва (а.с. 18).

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 03 листопада 2004 року Перша Київська державна нотаріальна контора внесла обтяження (реєстраційний номер № 1435541) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 . Власник: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 . Підстава обтяження: постанова б/н від 22 лютого 2001 року Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі. Додаткові дані: Архівний номер: 3146342KІEV1, Архівна дата: 05.03.2001, Дата виникнення: 05.03.2001, № реєстра: 3-494, внутр. № 4F01162624F239326D21, комментарий: вх.1025 (а.с. 79).

Із відповідей Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03 вересня 2024 року № Д/22, від 01 жовтня 2024 року № Д/22, від 12 лютого 2025 року № Д/22, адресовані заявнику ОСОБА_1, слідує, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Державною виконавчою службою Ленінградського району 03 листопада 2004 року зареєстровано обтяження № 1435541. Встановити засобами Системи при виконанні якого виконавчого провадження державним виконавцем внесено обтяження за номером 1435541, Відділу не виявляється можливим, у зв`язку із початком функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень з 2009 року. Відповідно до п. 2 розділу XI вимог наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» від 07.06.2017 року №1829/5 зі змінами, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки.

За обставинами справи заявник ОСОБА_1 (прізвище, ім`я, по батькові російською мовою ОСОБА_6 ), особисті дані якої є відмінними від персональних даних боржника у виконавчому провадженні в рамках якого накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , звертаючись до суду із скаргою на бездіяльність посадових осіб Святошинського районного відділу державної виконавчої служби щодо скасування арешту на квартиру АДРЕСА_2 , зазначала, що накладення заборони на її нерухоме майно та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що існує більше ніж 23 роки, за виконавчим провадження відкритим щодо іншої особи та відсутності виконавчого провадження відносно неї - обмежує її права, як власника, та позбавляє можливості в повній мірі користуватися, володіти та розпоряджатися належним їй майном, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Отже, обгрунтування вимог скарги на бездіяльність посадових осіб Святошинського районного відділу державної виконавчої служби щодо скасування арешту на квартиру, а також надані заявником письмові докази не підтверджують обставин, що заявник у справі ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні в межах якого накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Висновок суду першої інстанції про те що, незважаючи на можливу описку по батькові боржника в самій постанові про арешт майна від 22 лютого 2001 року, реєстраційний запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна чітко ідентифікує скаржницю ОСОБА_1 як суб`єкта обтяження та належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , як об`єкт обтяження, грунтується на припущеннях, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають певним нормам права.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставини у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, щозаявник у справі ОСОБА_1 не є суб`єктом права на подання скарги в порядку статті 447 ЦПК України, з огляду на те, щодоводи скарги та надані заявником письмових доказів в обгрунтування вимог скарги на бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби щодо скасування арешту на квартиру вказують на наявність спору, який виник у зв`язку з накладенням арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 , яка за твердженням заявника ОСОБА_1 належить їй на праві власності, а не боржникові, і вона не є учасником виконавчого провадження.

Таким чином, суд першої інстанції помилково розглянув справу по суті вимог скарги ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, яка не наділена правомочністю звертатися зі скаргою на дії/бездіяльність та рішення державного виконавця щодо скасування арештуна квартиру, оскільки у цьому випадку законом передбачений інший спосіб судового захисту порушеного права заявника. Це право може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно), про зняття арешту із майна.А уразі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, або таке його право не визнається чи оспорюється, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

У пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб ДВС, до скарг сторін виконавчого провадження мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Отже, у разі заявлення у скарзі вимог про право в їх прийнятті має бути відмовлено на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, а помилково прийнявши скаргу до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, з огляду на те, що інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження», і розгляд таких вимог відбувається за правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні.

Як передбачено частиною 4 статті 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Установивши, що справа за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби щодо скасування арешту на квартиру не підлягає розгляду у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби за правилами розділу VII ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про невідповідність судового рішення суду першої інстанції вимогам статті 263 ЦПК України та його ухвалення з порушенням норм процесуального права, що має наслідком скасування судового рішень із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга представника заявника ОСОБА_1 адвоката Боровець Аліни Миколаївни підлягає частковому задоволенню, а судове рішення (ухвала) Святошинського районного суду міста Києва від 10 квітня 2025 року скасуванню із закриттям провадження у справі.

Колегія суддів апеляційного суду роз`яснює заявникові ОСОБА_1 наявність у неї права на звернення з позовом до суду про зняття арешту з майна в порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 адвоката Боровець Аліни Миколаївни задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 10 квітня 2025 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Святошинського районного відділу державної виконавчої служби щодо скасування арешту, заінтересовані особи: начальник Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач ОСОБА_2 , закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення з позовом до суду про зняття арешту з майна в порядку позовного провадження.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: