УХВАЛА

02.07.2025 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду міста Житомира Біднина О.В., розглянувши заяву представника позивача - адвоката Кудіної Марії Геннадіївни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей Житомирської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Воробйової Т.А. від 24.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

30.06.2025 року від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам вселятися та користуватися квартирою АДРЕСА_1 до набрання законної сили судовим рішенням у справі. В обґрунтування заяви зазначено, що існує реальна загроза самовільного проникнення відповідачів у спірну квартиру, що порушить права позивача як основного квартиронаймача та істотно ускладнить або зробить неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову. Враховуючи вищевказані обставини, захід забезпечення позову у вигляді заборони вселення є пропорційним та тимчасовим та не позбавляє відповідачів права на судовий захист, а лише фіксує статус-кво до ухвалення рішення судом, що в свою чергу мінімізує ризик загострення спору та запобігає конфліктам.

01.07.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Корзун С.В. надійшла заява, в якій вона просить відмовити в повному обсязі у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову. Зазначає, що відповідачі ніколи не відмовлялися від займаного ними житлового приміщення, однак через фізичний, психологічний та економічний тиск позивача, який зареєстрований у даному житловому приміщенні, на відповідачів, вони змушені були тимчасово змінити свій звичний спосіб життя та винаймати житло за іншою адресою. Таким чином, будь-які дії спрямовані на позасудове вирішення даної ситуації, в тому числі вигнання одного з подружжя з дитиною із житлового приміщення, в якому вони проживають, можуть бути кваліфіковані як самоуправство відповідно до ст. 356 КК України.

Дослідивши заяву, матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За змістом статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N 381/4019/18 (провадження N 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору є визнання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що 27.12.2013 року ОСОБА_1 у складі сім`ї з 4 осіб, в тому числі: дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , видано ордер на жиле приміщення №002934 на право зайняття квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади від 24.01.2025 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 .

Проаналізувавши зміст заявлених позовних вимог, суть і предмет позову, докази, подані позивачем разом з поданням позовної заяви в обґрунтування заявлених вимог, захід забезпечення позову, який просить застосувати позивач, їх співрозмірність та відповідність, суд вважає, що захід забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_1 , не є відповідним і пропорційним до заходу забезпечення позову, який просить застосувати заявник, судом не встановлено на даній стадії провадження достатньо підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Також судом не встановлено, яким чином захід забезпечення позову у вигляді заборони вселятися та користуватися квартирою може зробити неможливим або значно ускладнити виконання судового рішення, яке може бути ухвалене в даній справі, про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

На переконання суду, захід забезпечення позову, який просить застосувати позивач, фактично є тотожним заявленим позовним вимогам, з якими він звернувся до суду, а також неправомірним втручанням у право на повагу до житла та непропорційним втручанням у право на житло.

Отже, беручи до уваги наведені вище обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки позивачем не доведено наявність достатніх правових підстав для застосування заходу забезпечення у вигляді заборони відповідачам вселятися та користуватися житловим приміщенням в межах заявлених позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у зв`язку з їх неспіврозмірністю та невідповідністю з метою реалізації.

Керуючись ст.ст. 149, 151,153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника позивача - адвоката Кудіної Марії Геннадіївни про забезпечення позову - відмовити.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали що постановлені судом поза межами судового засідання, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.В. Біднина