Номер провадження: 22-ц/813/753/25
Справа № 509/4535/22
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Самодурової Наталії Валеріївни на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 лютого 2023 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛ Лізинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором лізингу, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БЛ Лізинг» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором лізингу.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог, представник товариства зазначив, що 15 лютого 2018 року між ТОВ «Бест Лізинг» та відповідачкою був укладений договір № 180215-1/фл-ф-а фінансового лізингу (далі по тексту договір лізингу), згідно якого товариство (лізингодатель) передає відповідачці (лізингоодержувач) в платне користування на умовах фінансового лізингу автомобіль Тойота RАV 4 2.0 л., 2017 року випуску, 24 лютого 2018 року згідно акту прийому передачі товариство передало, а відповідачка прийняла новий транспортний засіб, вартість лізингу на момент передачі був встановлений 719 222 грн., відповідно до умов договору відповідачка зобов`язана здійснювати платежі, черговість лізингових платежів складає 16 числа кожного місяця. Свої зобов`язання товариство виконало та належним чином передала транспортний засіб. Відповідачка з 17 лютого 2022 року свої зобов`язання по сплаті періодичних платежів не здійснює. 30 вересня 2022 року між ТОВ «Бест Лізинг» та позивачем був укладений договір право вимоги за договором лізингу від 15.02.2018 року.

В зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за договором лізингу від 15.02.2018 року заборгованість в розмірі 81 591.18 грн. та пені 16 744.58 грн., річних - 17 229.76 грн., інфляційні витрати - 9994.74 грн., штраф за не подання відомостей про стан та місце знаходження майна в розмірі 7192.22 грн. та судовий збір.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 лютого 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛ Лізинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором лізингу - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛ Лізинг» заборгованість за договором лізингу № 180215-1/фл-ф-а від 15.02.2018 року в розмірі 81 591.18 грн., судовий збір в розмірі 2481.00 грн., штрафні санкції в розмірі 19,39 грн., а всього 84091.57 грн.

В іншої частині відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Самодурова Наталія Валеріївна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

7-1) чи є підстави для здійснення судового контролю, передбаченого частинами п`ятою, шостою статті 453-1 цього Кодексу;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

2. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Частково задовольняючи позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛ Лізинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором лізингу, стягуючи з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛ Лізинг» заборгованість за договором лізингу № 180215-1/фл-ф-а від 15.02.2018 року в розмірі 81 591.18 грн., судовий збір в розмірі 2481.00 грн., штрафні санкції в розмірі 19,39 грн., а всього 84091.57 грн., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявленого позову.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками районного суду.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- 15 лютого 2018 року між ТОВ «Бест Лізинг» та відповідачкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_1 ) був укладений договір лізингу № 180215-1/фл-ф-а, згідно якого товариство (лізингодатель) передає відповідачці (лізингоодержувач) в платне користування на умовах фінансового лізингу автомобіль, 24 лютого 2018 року згідно акту прийому передачі товариство передало, а відповідачка прийняла новий транспортний засіб легковий універсал Тойота RАV, 2017 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 , д. н. НОМЕР_3 , вартість лізингу на момент передачі був встановлений 719 222 грн., відповідно до умов договору відповідачка зобов`язана, черговість лізингових платежів складає 16 числа кожного місяця (а.с.31-40).

- свої зобов`язання за договором лізингу овариство виконало та належним чином передало транспортний засіб;

- відповідачка з 17 лютого 2022 року свої зобов`язання по сплаті періодичних платежів не здійснює (а.с.42-51).

Станом за період з 17 лютого 2022 року по 12 липня 2022 року сума заборгованості за вищевказаним договором складає:

- заборгованість за прострочені лізингові платежі 81 591.18 грн.,

- пені 16 744.58 грн.,

- річних - 17 229.76 грн.,

- інфляційні витрати 9 994.74 грн.,

- штраф за не подання відомостей про стан та місцезнаходження майна 7 192.22 грн.

- ТОВ «Бест Лізинг» зверталось до ОСОБА_1 з претензією від 13.04.2022 року та вимогами від 03.05.2022 року та від 01.07.2022 року про оплату заборгованості та штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за договором лізингу та повідомленням про повернення предмету лізингу автомобіля Тойота RАV, 2017 року випуску, кузов НОМЕР_2 , д. н. НОМЕР_3 (а. с. 42-51);

- Лізингоодержувач вимоги лізигодателя не виконав, заборгованість не сплатив;

- 30 вересня 2022 року між ТОВ «Бест Лізинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» був укладений договір № 30/09/22-1 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 30.09.2022 року за договором лізингу від 15.02.2018 року (а. с. 52-56);

- 10.10.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» та ТОВ «БЛ Лізинг» був укладений договір № 10/10/22-1 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 10.10.2022 року за договором лізингу від 15.02.2018 року (а. с. 9-13).

Колегія суддів виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Кодексу.

Пунктом 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, - сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до п. п. 1, 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про фінансовий лізинг» № 1201-IX від 04.02.2021 року (набрав чинності 13.06.2021 року) цей Закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування. Цей Закон застосовується до відносин, що виникли після дня набрання чинності цим Законом. Відносини, що виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим Законом, регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, правовідносин, які склались між сторонами на підставі договору лізингу № 180215-1/фл-ф-а від 15 лютого 2018 року, укладеного між ТОВ «Бест Лізинг» та відповідачкою ОСОБА_1 , застосовуються регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом України «Про фінансовий лізинг» № 1201-IX від 04.02.2021 року, тобто Законом України «Про фінансовий лізинг» № 723/97-ВР від 16.12.1997 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» № 723/97-ВР від 16.12.1997 року відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Договір фінансового лізингу має укладатись у письмовій формі з узгодженням усіх його істотних умов (стаття шоста Закону України «Про фінансовий лізинг»).

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

При цьому договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 799 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК Україниу разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Такі правові висновки висловлені Верховним Судом України у постановах від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16 та від 22 листопада 2017 року у справі № 6-428цс17.

Договір лізингу № 180215-1/фл-ф-а від 15 лютого 2018 року між ТОВ «Бест Лізинг» та відповідачкою ОСОБА_1 укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений в силу вимог закону.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст. 515 ЦК України).

При цьому заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором. Таким чином відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору, що узгоджується з ст. 513 ЦК України.

Оскільки договір лізингу від 15.02.2018 року № 180215-1/фл-ф-а від 15 лютого 2018 року між ТОВ «Бест Лізинг» та відповідачкою ОСОБА_1 укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений саме в силу вимог закону, про що апеляційним судом наведені відповідні обґрунтування? то заміна кредитора у такому зобов`язанні (відступлення права вимоги), має здійснюватися з дотриманням письмової форми з нотаріальним посвідченням.

Даних вимог закону позивач і попередні кредитори за договором фінансового лізингу № 180215-1/фл-ф-а від 15 лютого 2018 року, укладеного щодо транспортного засобу з фізичною особою, не дотримались.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України нікчемним є правочин, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду. Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним» (постанова Верхловного Суду 09.01.2019 року №759/2328/16-ц).

Правочин є нікчемним не за рішенням певної особи, а відповідно до закону.

Такий правочин є нікчемним з моменту його укладення.

Наслідки нікчемності правочину, у тому числі обов`язок повернути все одержане за нікчемним договором, також настають для сторін у силу вимог закону.

Отже, у кожному спірному випадку слід з`ясувати наявність чи відсутність підстав недійсності правочину, встановлених законом (нікчемний правочин).

Під час судового розгляду має бути встановлено обставини, які свідчать про нікчемність угоди в силу закону.

При цьому наслідки недійсності нікчемного правочину відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦКУ застосовуються саме до договорів (наприклад, зобов`язання особи передати майно чи документи, отримані за таким договором).

Якщо недійсність правочину прямо встановлена законом (правочин нікчемний), позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 року у справі № .917/1338/18).

Нікчемний правочин є недійсним вже в момент вчинення, незалежно від будь-чиєї волі (ipso iure), і його абсолютна недійсність діє щодо всіх (erga omnes).

Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, не зумовлює набуття/зміни/ припинення прав ні для кого.

Якщо суд виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає або якщо така вимога заявлена лише в вищій інстанції.

У постанові Верховного Суду від 08.02.2023 року у справі № 359/12165/14-ц зазначено: «суди не врахували, що суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає».

Враховуючи наведене, не перейшло право вимоги до:

ТОВ «Фінансова Копманія «Фактор плюс» - за укладеним з ТОВ «Бест Лізинг» договором № 30/09/22-1 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 30.09.2022 року за договором лізингу № 180215-1/фл-ф-а від 15 лютого 2018 року між ТОВ «Бест Лізинг» та відповідачкою ОСОБА_1 ;

ТОВ «БЛ Лізинг» - за укладеним з ТОВ «Фінансова Копманія «Фактор плюс» договором № 10/10/22-1 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 10.10.2022 року за договором лізингу № 180215-1/фл-ф-а від 15 лютого 2018 року між ТОВ «Бест Лізинг» та відповідачкою ОСОБА_1 ,

а тому ТОВ «БЛ Лізинг» не є набувачем прав нового кредитора за лізингу № 180215-1/фл-ф-а від 15 лютого 2018 року між ТОВ «Бест Лізинг» та відповідачкою ОСОБА_1 і, як слідство, не може вважатися належним позивачем у справі за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором лізингу

Крім того, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, що у провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває справа № 509/1725/23 за позовом ТОВ «БЛ Лізинг» до ОСОБА_1 про вилучення майна та стягнення неустойки (штрафу) за Договором № 180215-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 15.02.2018 року.

05.10.2023 року Овідіопольським райсудом Одеської області було прийнято заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю, вилучено у ОСОБА_1 предмет лізингу: автомобіль загальний легковий універсал - В Toyota, моделі RAV 4, 2017 року випуску, номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_2 ; державний реєстраційний номерний номерНОМЕР_3 та передано власнику - ТОВ «БЛ ЛІЗИНГ», стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БЛ ЛІЗИНГ» частину неустойки за неповернення предмету лізингу, нараховану за період з 13.07.2022 року по 21.10.2022 року за Договором № 180215-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від15.02.2018 року у розмірі 172566 грн. та судовий збір 5368 грн.

Ухвалою суду від 19.12.2023 року задоволено заяву адвоката Самодурової Н.В. про перегляд заочного рішення по цивільній справі № 509/1725/23; скасовано заочне рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 05.10.2023 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 20.12.2023 року вказані матеріали цивільної справи розподілені в провадженні судді Овідіопольського райсуду Одеської області Гандзій Д.М.

27.03.2024 року від представниці позивачів ТОВ «БЛ ЛІЗИНГ» надійшла заява про залишення без розгляду позовної заяви ТОВ «БЛ ЛІЗИНГ» до ОСОБА_1 про вилучення майна та стягнення неустойки (штрафних санкцій), яка мотивована тим, що позивачами було виявлено, що за договором купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 10.10.2022 року за номером 10/10/22-1 так як і за договором купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 30.09.2022 року за номером 30/09/22-1 - право вимоги по вилученню об`єкту лізингу не переходило до позивачів ТОВ «БЛ ЛІЗИНГ», а також до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОР ПЛЮС», так як на сьогодні цим правом володіє виключно ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» як законний власник майна, що було передано на умовах фінансового лізингу у платне користування ОСОБА_1 на підставі договору фінансового лізингу №180215-1/ФЛ-Ф-А від 15.02.2018 року та Акту приймання-передачі від 24.02.2018 року.

Ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської області від 28.03.2024 року позов ТОВ «БЛ Лізинг» до ОСОБА_1 про вилучення майна та стягнення неустойки (штрафу) був залишений без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БЛ Лізинг» заборгованість за договором лізингу № 180215-1/фл-ф-а від 15.02.2018 року в розмірі 81 591.18 грн., судовий збір в розмірі 2481.00 грн., штрафні санкції в розмірі 19,39 грн., а всього 84091.57 грн. не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог у повному обсязі виходячи з встановлених у справі обставин та обґрунтувань наведених у цій постанові апеляційного суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Самодурової Наталії Валеріївни задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛ Лізинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором лізингу залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 03.07.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

Л.М. Вадовська