КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 759/3269/25 Головуючий у суді першої інстанції - Сенько М.Ф.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9975/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Якименком Миколою Миколайовичем на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2025 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,

встановив:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, за якою просив видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання їх дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, з 05 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2025 року у видачі судового наказу відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, заявник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвалу про відмову у видачі судового наказу суд першої інстанції постановив не на підставі заяви ОСОБА_1 , а на підставі заперечень ОСОБА_2 , подача та врахування яких Цивільним процесуальним кодексом України не передбачена, що є порушенням статті 167 Цивільного процесуального кодексу України.

Вказує, що наявність спору щодо визначення місця проживання дитини не є підставою для відмови у видачі судового наказу. До подібних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 17 березня 2023 року у справі № 761/36042/20.

Стверджує, що на момент звернення із заявою дитина безспірно проживає з батьком, що підтверджується матеріалами справи, тому саме батько має право вимоги до матері про стягнення аліментів на утримання дочки, в тому числі і в порядку наказного провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Вказує, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

За правилами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу (п.1 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що з заяви про видачу наказу та доданих до неї документів не вбачається безспірність вимог.

Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

У відповідності до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з вимогами ст. 160 ЦПК України встановлено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як визначено у п. 4 ч. 3 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Після надходження до суду заяви про видачу судового наказу судом встановлено, що між заявником ОСОБА_1 та боржницею ОСОБА_2 існує спір щодо місця проживання дитини, аліменти на утримання якої просить стягнути заявник, оскільки батьки не дійшли згоди з ким буде проживати дитина.

Так, рішенням Обласного суду у Брно від 03 грудня 2024 року змінено рішення Муніципального суду м. Брно від 04 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про повернення до місця постійного проживання, зобов`язано повернути неповнолітньою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця її постійного проживання до м. Київ в Україні. Відповідач зобов`язаний забезпечити повернення неповнолітньої протягом 30 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Крім того, в провадженні Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з 30 жовтня 2024 року перебуває цивільна справа №213/3810/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів не вбачається безспірність вимог.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують ті обставини, що на розгляді у суді перебуває справа про визначення місця проживання дитини з матір`ю, що свідчить про наявність спору між батьками з цього питання. Отже, підстави, за наявності яких суд може видати судовий наказ про стягнення аліментів, відсутні.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 17 березня 2023 року у справі №761/36042/20 колегія суддів відхиляє, оскільки висновки Верховного Суду у справі №761/36042/20 стосуються інших за правовою природою правовідносин, а саме - існування спору щодо місця проживання дитини як підстави для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів також зауважує, що відмова у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 з визначених судом першої інстанції підстав не порушує його право на доступ до правосуддя, оскільки він вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Враховуючи зазначене, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції дотримано норми процесуального права, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Якименком Миколою Миколайовичем залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов

Т.О. Невідома