Справа № 489/132/24
Номер провадження 2/489/89/25
РІШЕННЯ

Іменем України

27 червня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участю секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_4 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про поділ спільного майна подружжя

встановив

У січні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтував тим, що з 1995 року сторони проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, але вели спільне господарство, побут та бюджет. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_5 , яка була зареєстрована як ОСОБА_6 . З 01.09.1994 по 29.04.2000 позивач працювала лаборантом лабораторії "Ларані". З 30.07.2000 по 25.04.2001 позивач була безробітною та отримувала допомогу з Центра зайнятості. А з 01.09.2001 по 22.08.2009 позивач працювала білетним контролером ТОВ "Кіномір". Відповідач працював на посаді бурильника. Сторони в період сумісного проживання працювали та сумісними зусиллями приймали міри до покращення своїх житлових умов шляхом придбання свого житла З цією метою сторони домовились, що відповідач візьме безстрокову позичку у себе на підприємстві за рахунок якої сторони спільно придбають квартиру. Завдяки отриманій позичці 27.08.2001 відповідно до договору купівлі-продажу №553, укладеному ОСОБА_2 на Універсальній біржі була придбана квартира АДРЕСА_1 . Дану позичку сторони повертали разом, за рахунок зароблених коштів. 22.02.2002 був зареєстрований шлюб між сторонами. Уже під час шлюбу сторонами придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . 18.11.2011 ОСОБА_2 надано у власність земельну ділянку площею 0,2023 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . 01.04.2010 придбано та зареєстровано за ОСОБА_2 т/з - екскаватор марки ЕО-2621, 1993 р.в. Також, 19.07.2013 придбано та зареєстровано за ОСОБА_2 т/з - мікроавтобус Фольсваген - Транспортер, 2004 р.в. 19.05.2014 придбано та зареєстровано за ОСОБА_2 т/з - трактор колісний марки ХТЗ-121, 1998 р.в. 01.06.2020 придбано та зареєстровано за ОСОБА_2 т/з - комбайн зернозбиральний марки ДОН 1500Б, 2002 р.в. 16.12.2021 придбано та зареєстровано за ОСОБА_2 т/з- автомобіль марки ЗИЛ - 131 1972 р.в. 16.12.2021 придбано та зареєстровано за ОСОБА_2 т/з- автомобіль марки ЗИЛ - 131, 1988 р.в. 30.06.2023 придбано та зареєстровано за ОСОБА_2 т/з - автомобіль марки Хюндай Санта-Фе, 2006 р.в. Окрім того, за період шлюбу було придбано та зареєстровано за ОСОБА_2 т/з Міцубісі вартістю 360000 грн., т/з ЗИЛ вартістю 360000 грн. Вважає таке майно спільної сумісною власністю.

Вважає, що при поділі транспортних засобів по 1/2 частки кожному, буде порушено право користування власністю, так як користуватись т/з може лише один власник, а тому поділ повинен бути проведено в натурі, відповідно до їх вартості.

З цих підстав просив суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю сторін; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частки житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_4 право власності на трактор колісний марки ХТЗ-121,1998 р.в.; визнати за ОСОБА_4 право власності на комбайн зернозбиральний марки ДОН 1500Б; за ОСОБА_4 право власності на автомобіль марки ЗИЛ - 131, 1972 р.н. та на авто марки ЗИЛ, д.н.з. НОМЕР_1 .

Представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача позов визнав частково, надав суду відзив, в якому вказав, що оскільки при формуванні позовних вимог позивач не вказала весь обсяг майна, яке підлягає поділу, включила у предмет поділу майно, яке не належить сторонам, належить відповідачу на праві особистої власності, а також здійснила оцінку вартості майна на власний розсуд. Окрім того, не погоджується з оцінкою вартості майна, що підлягає поділу, на думку позивачки. Отже, оцінку вартості майна при його поділі між подружжям слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, тобто без врахування початкової вартості майна. Відповідач вважає, що житло за адресою АДРЕСА_3 належить йому на праві особистої приватної власності, оскільки до укладення шлюбу з позивачкою за власні кошти, які він отримував у вигляді заробітної плати на посаді бурильника в ПАТ Інпроектсервіс, до моменту проживання з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Окрім того, відповідач не погоджується з визначеним переліком майна, яке позивач вважає спільним. Деяке майно, оформлене на ОСОБА_4 не включено позивачкою до переліку спільного майна подружжя.Так, присадибна земельна ділянка КН :02:009:0011 за адресою АДРЕСА_2 , була оформлена на ОСОБА_4 в період перебування сторін у шлюбі, так з огляду на положення ст.ст. 70-71 СК України підлягає поділу, дане майно має бути враховано при визначенні часток, які мають бути рівними. Наразі позивач ОСОБА_4 використовує автомобіль VOLKSWAGEN Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був куплений їй відповідачем по довіреності від 10.03.2023, але на теперішній час не переоформлений у ТСЦ. Цей автомобіль Позивачка також не враховує при розподілі майна. До переліку майна включені транспортні засоби, які не належать сторонам у справі, а отже не можуть бути предметом спору, зокрема, автомобіль ЗИЛ, державний номер НОМЕР_1 ; автомобіль марки Хюндай Санта-фе, державний номер НОМЕР_3 ; автомобіль Мітсубісі, державний номер НОМЕР_4 ; екскаватор марки ЕО-2621, державний номер НОМЕР_5 . Великогабаритні транспортні засоби (трактор, комбайн, ЗИЛи), які позивачка включила до предмету поділу, куплені Відповідачем в ході здійснення ним підприємницької діяльності і використовується для ведення підприємництва, техніка не придбана за спільні кошти подружжя.Однією сім`єю сторони спору не проживають з 2020 року, спільного бюджету, побуту не мають.

13.08.2024 до суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій просив суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частки житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 ; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частки земельної ділянки, загальною площею 0.2023 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, за адресою АДРЕСА_2 ; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на трактор колісний марки ХТЗ-121, 1998 р.в., реєстр.номер НОМЕР_6 ; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ) право власності на комбайн зернозбиральний марки ДОН 1500Б, 2002р.в., реєстр.номер НОМЕР_8 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 132 834.5 грн., компенсації вартості 1/2 частки проданого автомобіля марки Хюндай Санта-ФЕ, 2006 р.в., держ.номер НОМЕР_3 ; Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 176 207 грн., компенсації вартості 1/2 частки проданого автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2004 р.в., держ.номер НОМЕР_4 ; Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 75019,5 грн. компенсації вартості 1/2 частки проданого автомобіля буровий вантажний УГБ на шасі ЗИЛ 131, державний номер НОМЕР_1 .

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Згідно з копією Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_9 між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було розірвано шлюб 03.09.1997.

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_10 ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а. с. 10).

У сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_11 та свідоцтвом про встановлення батьківства серії НОМЕР_12 .

Також, ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народилася дочка ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_13 .

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 15.06.20001, яка зареєстрована в АТ "ІНПРОЕКТСЕРВІС" за №267 ВІД 15.06.2001 відповідач просив керівництво інституту і профспілковий комітет розглянути його прохання про виділення йому безвідсоткової позички в розмірі 15000 грн. терміном на 2 роки для придбання житла, оскільки його дружина та дочка проживають у жіночому гуртожитку і через проблему побачень з сім`єю в них ненормальні сімейні відносини на протязі 5 років.

Відповідно до Договору про надання безвідсоткової позички ОСОБА_2 від 12.07.2001, останньому було надано безвідсоткову позичку на купівлю житла в сумі 15000 грн. строком на 27 міс.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_14 ОСОБА_11 з 01.09.1994 прийнята на посаду лаборанта та звільнена в 2000 році. З 01.09.2001 вона прийнята на посаду білетного контролера (т. 1 а. с. 18-19).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №4250177 від 19.08.2015 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу №553 від 27.08.2001 р. (т. 1 а. с. 20). Відповідачем долучено до матеріалів справи копію вказаного договору (т. 1 а. с. 77).

Згідно з договором купівлі-продажу від 23.10.2009 ОСОБА_2 придбав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 21).

27.09.2011 на ім`я ОСОБА_2 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №642375 за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 22).

Згідно з Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_15 ОСОБА_2 є власником т/з ЗИЛ 131 д.н.з. НОМЕР_16 від 16.12.2021. (т. 1 а. с. 23)

Згідно з Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_17 ОСОБА_2 є власником т/з ЗИЛ 131 д.н.з. НОМЕР_18 від 16.12.2021. (т. 1 а. с. 24)

Згідно з Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_19 ОСОБА_2 є власником т/з HYUNDAI д.н.з. НОМЕР_3 від 30.06.2023 (т. 1 а. с. 25)

Згідно з Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_20 ОСОБА_2 є власником т/з VOLKSWAGEN д.н.з. НОМЕР_21 від 19.07.2013. (т. 1 а. с. 26)

Згідно з копією Свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_22 трактор колісний ХТЗ - 121, з р.н. НОМЕР_6 19.05.2014 зареєстровано за ОСОБА_2 (Т. 1 а. с. 27)

Згідно з копією Свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_23 комбайн зернозбиральний ДОН 1500Б, з р.н. НОМЕР_8 01.06.2020 зареєстровано за ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 27)

Згідно з копією Свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_24 екскаватор ЕО-2621 з р.н. НОМЕР_5 01.04.2010 зареєстровано за ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 29)

Згідно з звітом №490/07-24 від 13.07.2024 станом на 13.07.2024 ринкова вартість авто Фольцваген Транспортер НОМЕР_21 становить 280 498 грн.; авто ЗИЛ 131, д.н.з. НОМЕР_16 - 67 279 грн., авто ЗИЛ 131 д.н.з. НОМЕР_18 - 82 922 грн.; екскаватора ЕО 2621 д.н.з. НОМЕР_5 - 106 671 грн.; комбайну збирального ДОН 1500Б - 678 117 грн.; трактору колісного ХТЗ - 121, д.н.з. НОМЕР_25 ве - 164173 грн.; авто ЗИЛ - ММЗ 554М 6330 д.н.з. НОМЕР_26 - 86050.

Згідно з звітом №490-2/07-24 від 13.07.2024 станом на 12.07.2024 ринкова вартість Автомобілю Хюндай Санта ФЕ д.н.з. НОМЕР_3 становить 265669 грн.

Згідно з звітом №490-1/07-24 від 13.07.2024 станом на 12.07.2024 ринкова вартість ктс- вантажний буровий - С УГБ НА ШАСІ ЗІЛ 1987 р.в., р.н. НОМЕР_1 - 587779 грн.

Відповідно до довідки за №31/30 від 28.06.2024 вантажний буровий УГБ НА ШАСІ ЗІЛ р.н. НОМЕР_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 07.07.2025. 11.01.2024 вказаний т/з перереєстровано на нового власника (т. 2 а. с. 196)

Відповідно до Звіту №566/07-24 від 25.07.2024 ринкова вартість автомобілю Міцубісі Паджеро р.н. НОМЕР_4 - 352414 грн.

02.01.2024 т/з Міцубісі Паджеро р.н. НОМЕР_4 було зареєстровано за новим власником - ОСОБА_12 (т. 3 а. с. 54-55)

11.01.2024 т/з УГБ НА ШАСІ ЗІЛ р.н. НОМЕР_1 було зареєстровано за новим власником - ОСОБА_13 (т. 3 а. с. 56-57)

Відповідно до Звіту про оцінку майна, на замовлення ОСОБА_13 від 2024 р. ринкова вартість спеціалізованого вантажного бурового ЗИЛ 131 УГБ-1ВС д.н.з. НОМЕР_1 на дату оцінки складає 416184,88 грн.

Згідно з Звітом про оцінку майна від 2024 р., виконаного на замовлення ОСОБА_2 ринкова вартість трактора колісного хтз-121, д.н.з. НОМЕР_6 на дату оцінки складає 291468,42 грн.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (аналогічні положення містить і норма частини третьої статті 368 ЦК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Аналогічно згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

При цьому в частині 2 статті 364 ЦК України визначено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 03.10.2018 по справі № 127/7029/15-ц зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Аналогічної позиції дотримується й Велика Палата Верховного Суду, яка у постанові від 08.02.2022 по справі № 209/3085/20 відзначила, що якщо позивач просить припинити не право власності відповідача на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації, а своє право на частку у цьому майні та стягнути компенсацію з відповідача, то на ці правовідносини поширюються, зокрема, положення частини другої статті 364 ЦК України. Відповідний припис передбачає, що співвласник, частку якого у майні не можна виділити в натурі, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.02.2002. У період до 03.09.1997р. відповідач перебував у іншому зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 .

Суд зазначає, що до 01.01.2004 р. не має правових наслідків встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки на той час діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України, який не передбачав такого інституту. Відтак, проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу до 01.01.2004 не мало жодних юридичних наслідків для них, як то набуття у спільну сумісну власність майна. Тому в даному випадку застосуванню підлягає частина перша статті 17 Закону України «Про власність», яка діяла на той час.

Отже, має місце спір про поділ майна (а саме квартири АДРЕСА_1 ) між особами, які не є сім`єю, і який повинен вирішуватися на підставі положень Закону України «Про власність», зокрема, статті 17 цього Закону.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Таким чином, Закон України "Про власність" передбачав два випадки набуття права власності внаслідок спільної праці громадян. Перший випадок, коли має місце придбання майна внаслідок спільної праці членів сім`ї і таке майно є спільною сумісною власністю. Другий випадок, придбання внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, у випадку коли таке об`єднання не має ознак сім`ї.

Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України (Постанова від 25 грудня 2013 року по справі № 6-135цс13) майно, набуте до 2004 року під час спільного проживання без реєстрації шлюбу, є спільним сумісним, якщо: 1) воно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Лише у разі встановлення зазначених вище фактів положення частини першої статті 17 Закону України «Про власність», чинного на момент виникнення правовідносин, вважається правильно застосованим. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, розглянувши у порядку письмового провадження справу № 438/1673/13-ц.

Таким чином, для визнання права власності позивача на частку квартири, необхідні докази, які підтверджують внесення нею певної суми коштів при придбанні квартири або сплата частини коштів спільною працею чи діяльністю. При цьому такі докази повинні вказувати на конкретну суму коштів з якої суд має виходити визначаючи розмір частки у майні.

Оскільки позивачем не доведено внесення коштів в рахунок придбання квартири, або спільної праці внаслідок якої придбано квартиру суд виходить з того, що квартира куплена до 22.02.2002 (день укладення шлюбу з позивачем), а тому є особистою власністю відповідача. Виплати за договором позички, які були здійснені після укладення шлюбу не впливають на правовий статус квартири, оскільки квартира придбана не в розстрочку (договір купівлі-продажу з розстроченням виплати), фактично придбана за кошти відповідача отримані в позичку до укладення шлюбу та право власності виникло до укладення шлюбу. Суд виходить з того, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про власність" можливе виникнення права на частку в майні, придбаного внаслідок спільної праці, і розмір частки визначається ступенем трудової участі громадянина, однак така спільна праця і трудова участь у придбанні майна повинна бути до укладення купівлі-продажу майна. Участь у виплаті позички за придбане майно не може бути ототожнена з участю внаслідок якої придбано майно.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні вимог про поділ квартири АДРЕСА_1 необхідно відмовити.

Що стосується вимог позивача про визнання права власності позивача на 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та 1/2 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , суд приходить до таких висновків.

В ч.1 ст. 82 ЦК України зазначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Враховуючи, що зазначені об`єкти нерухомості придбані за час шлюбу сторін та той факт, що відповідач в цій частині вимог визнає позов, то суд вважає, що вони підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про визнання за нею права власності на майно набуте в шлюбі, а саме транспортні засоби трактор колісний і комбайн зернозбиральний, проти яких відповідач не заперечував, теж підлягають задоволенню. Представник відповідача вказав лише на їх заперечення з приводу вартості рухомого майна.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд відхиляє посилання представника відповідача на порівняння вартості рухомого майна станом на день його придбання та відповідно до оцінки, проведеної на замовлення позивача, оскільки при недосягненні згоди сторін щодо вартості спірного майна, суд має виходити саме з дійсної його вартості на час розгляду справи. Для підтвердження такої вартості представником позивача було надано суду відповідні звіти про ринкову вартість транспортних засобів. Як на підставу для визнання звітів неналежним доказом, представник відповідача посилається на анулювання сертифіката суб`єкта, який проводив таку оцінку. Проте суд не може погодитись з цим твердженням, оскільки сертифікат анульовано наказом від 26.07.2024, в той час як оцінку проведено до прийняття такого рішення, а відтак суб`єктом, який мав право на здійснення оціночної діяльності.

Представником позивача було надано звіти щодо ринкової вартості спірних транспортних засобів, представником відповідача було надано лише звіти щодо вартості ЗИЛ УГБ та трактору колісного, які суд вважає за необхідне врахувати при поділі спільного майна подружжя, оскільки їх оцінка проведена пізніше, а значить така вартість є актуальнішою на час розгляду справи у суді. Тобто, суд приходить до висновку, що за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя необхідно визнати право власності на трактор колісний марки ХТЗ-121 р.н. НОМЕР_6 (вартістю 291468,42 грн.) та комбайн зернозбиральний марки ДОН 1500Б (вартістю 678117,00 грн.), транспортний засіб автомобіль марки ЗИЛ-131, 1972 р.в., держ.номер НОМЕР_16 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_27 , вартістю 67 279грн.а всього на загальну суму 1036864,42 грн.

Вирішуючи питання щодо розміру компенсації частини вартості спірних автомобілів, суд приймає як належні та допустимі докази у справі, які не спростовані відповідачем, звіти, надані представником позивача та долучені до матеріалів справи (транспортний засіб - екскаватор марки ЕО-2621, 1993 р.в., реєстр.номер НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію - серія НОМЕР_24 , вартістю 106 671 грн. Транспортний засіб мікроавтобус Фольцваген-Транспортер, 2004 р.в., держ.номер НОМЕР_21 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_28 , вартістю 280 498 грн. Транспортний засіб автомобіль марки ЗИЛ-131, 1988р.в., держ.номер НОМЕР_18 , свідоцтво про реєстрацію - серія НОМЕР_17 , вартістю 82 922грн. Транспортний засіб автомобіль марки ЗІЛ-ММЗ 554М 6330, 1986 р.в., реєстр.номер НОМЕР_26 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_29 , вартістю 86050 грн.) суд вважає, що загальна вартість майна, яке залишається у власності ОСОБА_2 складає 556 141 грн.

Тобто позивач повинен компенсувати відповідачу 240361,71 грн. ((1036864,42 грн. - 556 141 грн.)/2)

Що стосується транспортного засобу автомобілю марки Хюндай Санта-ФЕ, 2006 р.в., держ.номер НОМЕР_3 , Транспортного засобу - автомобілю MITSUBISHI PAJERO, 2004 р.в., держ.номер НОМЕР_4 , транспортного засобу буровий вантажний УГБ на шасі ЗИЛ 131, державний номер НОМЕР_1 , то суд вважає що вони придбанні сторонами у період шлюбу, а тому є також об`єктами спільного майна подружжя. Відчуження їх на момент розгляду справи судом не позбавляє іншу сторону на задоволення своїх вимог, шляхом стягнення з відповідача вартості 1/2 частки.

Суд враховує оцінку, проведену відповідачем транспортного засобу буровий вантажний УГБ на шасі ЗИЛ 131, державний номер НОМЕР_1 як таку, що є більш актуальною на час розгляду справи судом, тобто 416 184 грн. Вартість Хюндай Санта-ФЕ, 2006 р.в., держ.номер НОМЕР_3 , та транспортного засобу - автомобілю MITSUBISHI PAJERO, 2004 р.в., держ.номер НОМЕР_4 суд приймає за звітами, наданим позивачем оскільки іншого відповідачем не доведено, тобто 265669 грн. та 352414 грн. відповідно, 1/2 яких підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому суд наголошує, що той факт, що транспортні засоби були відчуженні за спільною згодою позивача відхиляються судом, оскільки відповідач не надав жодного доказу на підтвердження такої обставини. Перелічені транспортні засоби були придбані у період перебування сторін у шлюбі, а тому на них поширюється презумпція спільного майна подружжя.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація вартості 1/2 частки проданих транспортних засобів, що складає 517133,94 грн.

Шляхом зарахування "зустрічних" компенсаційних виплат, суд дійшов висновку, що в остаточному розрахунку з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 276722,23 грн. (517133,94-240361,71).

Щодо наданого представником відповідача доказу про перерахування позивачу грошових коштів на протязі певного періоду в рахунок відшкодування вартості її частки в спільному майні, суд вважає такі платіжні перекази неналежним доказом, оскільки домовленість сторін про поділ спільного майна подружжя відповідно до частини другої статті 69 СК України відсутня (договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений). Крім того, такі квитанції відповідача не містять призначення платежів, тому суд не враховує їх при визначенні загальної вартості майна сторін, набутого ним за час проживання у шлюбі.

Що стосується тверджень представника відповідача про те, що позивач не все майно вказав, яке підлягає поділу в результаті придбання у шлюбі, то суд зазначає, що окреслювати коло вимог, які він вважає за необхідне пред`явити до відповідача є правом позивача. В свою чергу відповідач міг скористатися своїм процесуальним правом та пред`явити зустрічний позов, що не було ним реалізовано. Тому суд розглядає позов в межах заявлених позивачем вимог.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 20000 грн., то суд зазначає таке.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На виконання вказаних вимог закону позивачем надано: попередній розрахунок судових витрат позивача, договір про надання правничої допомоги від 27.12.2023, квитанцію до прибуткового касового ордера від 27.12.2023.

Проте суд, враховуючи співмірність складності справи та виконаних адвокатом робіт, кількість судових засідань та часу, витраченого адвокатом на подані клопотання/заяви, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі в розмірі 10000 грн.

Розмір заявлених позовних вимог складав 2 328 998,36 грн., що складалися з 1/2 частки квартири - 550000 грн. (1100000/2), з 1/2 частки будинку та земельної ділянки 225 000 грн. ((350000+100000)/2), вартості виділених позивачу т/з 1036864,42 грн. (678117+291468,42+67279) та суми компенсації за відчужене майно 276722,23 грн.

Розмір задоволених вимог складає 1 538 586,65 грн., що становить 66,06 %.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору, пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 6000,89 грн.(9084 грн*66,06%).

Керуючись ст. ст. 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позов задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на:

- 1/2 частки житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частки земельної ділянки, загальною площею 0.2023 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, за адресою АДРЕСА_2 ;

- на трактор колісний марки ХТЗ-121, 1998 р.в., реєстр.номер НОМЕР_6 ;

- комбайн зернозбиральний марки ДОН 1500Б, 2002р.в., реєстр.номер НОМЕР_8 ;

- автомобіль марки ЗИЛ-131, 1972 р.в., держ.номер НОМЕР_16 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_27 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 276722 грн. 23 коп. (двісті сімнадцять шість тисяч сімсот двадцять дві гривні двадцять три копійки).

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати зі сплати судового збору у розмірі 6000,89 грн. (шість тисяч гривен 89 копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень).

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_30 , адреса: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27.06.2025.

Суддя В. В. Кокорєв