КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/5252/23
Провадження № 2/488/195/25 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

07.07.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Селіщевої Л.І.,

за участю секретаря судового засідання - Волошиної Я.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" звернувся до суду із позовом до відповідача - ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 31.10.2019 року між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ОСОБА_1 укладено договір позики № 2113564 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію".

Відповідно до п. 2 Договору кредиту, кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 8000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики.

Сторони визначили, що строк позики (строк договору) складає 15 днів, із відповідною базовою процентною ставкою 1,60 % в день та розміром акційних процентів 0,80% в день.

Сторонами відповідно до умов п. 2 Договору визначено, цю розмір процентів на прострочену позику (строк користування коштами понад строки Договору) складають 2,70% в день.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши відповідачці кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами Договору.

Відповідачка свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 27.10.2020 року заборгованість становить 10850,61 грн.

10.07.2020 року між ТОВ "1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" укладено договір факторингу № 10072020. Пунктом 4.1 договору факторингу визначено, що право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги.

27.10.2020 року між сторонами за договором факторингу було підписано Реєстр прав вимоги № 108, відповідно до якого право вимоги за договором позики № 2113564 від 31.10.2019 року в розмірі 10850,61 грн., з яких: 6264,66 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1453,62 грн. - сума заборгованості забазовими процентам; 3132.33 грн. - сума заборгованості по простроченим процентам за користування, перейшло до позивача.

Посилаючись на те, що відповідачка не виконала взяті на себе кредитні зобов`язання, позивач вказав, що вправі здійснити нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення до 23.02.2022 року, що складають: заборгованість за нарахованими 3% річних - 432,54 грн.; заборгованість за інфляційними втратами - 1509,36 грн.

Отже, просив позов задовольнити і стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 12792,51 грн., сплачений при подачі прозову судовий збір в розмірі 2481,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

28.12.2023 року ухвалою судді відкрите провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Одночасно, в ухвалі роз`яснено відповідачці, що вона має право подати до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також має право подати до суду заперечення протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

Відповідачці була направлена ухвала про відкриття провадження, у встановлений в ухвалі строк відповідачка, через свого представника - адвоката Заливчого Я.В., надала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування відзиву зазначила, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження переходу до нього права вимоги за договором позики. Вказала, що до позовної заяви не додано документів, які підтверджували б факт надання кредиту саме позикодавцем, а відповідачка заперечує факт отримання кредитних коштів від нього. Крім цього, відсутність в матеріалах справи доказів видачі кредиту унеможливлює визначення дати видачі кредитних коштів, що є необхідним для вірного визначення розміру плати за правомірне використання кредитних коштів. Відповідачка зазначила, що нарахування процентів за користування кредитними коштами по закінченню строку кредитування, тобто після 15-ти днів не відповідає умовам договору, у зв`язку з чим вимога про їх стягнення є безпідставною. За змістом позовної заяви сума позики складає 8000,00 грн. Умови кредитування передбачають процентну ставку 292,00 % річних та дату повернення позики 15.11.2019 року. Період з 31.10.2019 року по 15.11.2019 року складає 15 днів. Виходячи з цього, дійсний розмір процентів за користування кредитом протягом строку дії Договору позики у відповідності з його умовами та вимогами чинного законодавства складатиме 960,00 грн. Просила суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Щодо судових витрат позивача, зазначила, що зі змісту договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року вбачається, що позивач співпрацює з АО "Правовий діалог" з 2021 року. За умовами додаткової угоди № 7 від 22.08.2023 року до договору про надання правової допомоги та Акту № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги, об`єднанням проведено консультації з клієнтом, здійснено вивчення документів та підготовано проекти позовних заяв стосовно 10-ти боржників. В результаті наданої правової допомоги позивачем до загальних судів України було подано ряд однотипних позовних заяв, що за своїм змістом та вимогами є аналогічними позовній заяві у даній справі, зокрема справи №№490/6/24, 552/7787/23, 355/2251/23. Розмір витрат на правову допомогу значно перевищує суму боргу за договором позики, що вказує на їх неспівмірність з ціною позову.

24.10.2024 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача, в якій він просить задовольнити позов. До заяви додано копію витягу з реєстру прав вимоги, докази оплати за договором факторингу, підтвердження перерахунку грошових коштів.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача надав суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, представник відповідачки надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та відсутність відповідачки, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку.

Відповідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію".

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію").

Судом встановлено, що 31.10.2019 року між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ОСОБА_1 укладено договір позики № 2113564 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію".

Відповідно до п. 2 Договору кредиту, кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 8000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики.

Сторони визначили, що строк позики (строк договору) складає 15 днів, із відповідною базовою процентною ставкою 1,60 % в день та розміром акційних процентів 0,80% в день.

Сторонами відповідно до умов п. 2 Договору визначено, що розмір процентів на прострочену позику (строк користування коштами понад строки Договору) складають 2,70% в день.

Пунктом 3 даного договору сторони визначили, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.

З пункту 6 договору вбачається, що Договір діє з моменту перерахування суми позики протягом строку позики, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за договором.

На підтвердження перерахування суми позики позивачем надано лист ТОВ "Фінансова компанія "ФІНЕКСПРЕС", яке діє відповідно до умов договору № 23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між ТОВ "1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ "Фінансова компанія "ФІНЕКСПРЕС", про здійснення 31.10.2019 року успішного переказу в сумі 8000,00 грн. на карту НОМЕР_1 , номер платежу 24353.

Наведеним вище, спросовуються аргументи відповідачки щодо неотримання нею грошових коштів за договором позики № 2113564 від 31.10.2019 року.

Таким чином, судом встановлено, що договір позики № 2113564 укладений в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за договором позики, внаслідок чого утворилася заборгованість на суму 10850,61 грн., з яких: 6264,66 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1453,62 грн. - сума заборгованості забазовими процентам; 3132.33 грн. - сума заборгованості по простроченим процентам за користування.

10.07.2020 року між ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" укладено договір факторингу № 10072020.

Пунктом 4.1 договору факторингу визначено, що право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги.

27.10.2020 року між сторонами за договором факторингу було підписано Реєстр прав вимоги № 108, відповідно до якого право вимоги за договором позики № 2113564 від 31.10.2019 року в розмірі 10850,61 грн., з яких: 6264,66 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1453,62 грн. - сума заборгованості забазовими процентам; 3132.33 грн. - сума заборгованості по простроченим процентам за користування, перейшло до позивача.

Відповідно до положень ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Позивачем на підтвердження переходу права вимоги надано копію договору факторингу № 10072020 від 10.07.2020 року, копію реєстру прав вимог № 108 від 27.10.2020 року, який містить дані за договором позики № 2113564 від 31.10.2019 року, також надано копію платіжного доручення № 4 від 02.11.2020 року на підтвердження оплати за договором факторингу.

Отже, матеріалами справи підтверджується право грошової вимоги ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" до ОСОБА_1 за договором позики № 2113564 від 31.10.2019 року.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат, суд зазначає наступне.

Так, у договорі позики № 2113564 від 31.10.2019 року сторони узгодили між собою суму позики, строки її повернення, проценти за користування кредитним коштами, а також розмір процентів в разі прострочення виконання зобов`язань.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. (ст. 1050 ЦК України)

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, як вбачається з договору позики, сторони узгодили, що розмір процентів на прострочену заборгованість у день складає 2,70 %, а розмір процентів на прострочену позику річний становить 985,5%.

Таким чином, сторони передбачили у договорі розмір процентів в разі прострочення виконання грошового зобов`язання. Більше того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом у валюті договору вбачається, що з 31.10.2019 року нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося у розмірі 1,60%, як то передбачено договором (базова процентна ставка), а з 16.11.2019 року - у розмір 2,70%, як було узгоджено договором позики від 31.10.2019 року.

За такого, приймаючи до уваги той факт, що сторони узгодили між собою у договорі розмір процентів у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки 3% річних та інфляційних втрат, розрахованих позивачем згідно ст. 625 ЦК України.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 10850,61 грн. обгрунтованими, тому приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, суд виходить із такого.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно положень додаткової постанови Верхового Суду від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Оцінивши надані представником позивача докази на підтвердження витрат на правову допомогу, суд не погоджується з заявленим адвокатом розміром витрат та її розрахунком, вважає його завищеним, не співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому таким, що підлягає частковому задоволенню в розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог, а отже з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2103,89 грн.

Відповідачка у відзиві просила про застосування строків позовної давності.

З цього приводу суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до змісту ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно були порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, то суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Так, згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до вимог ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Судом встановлено, що перебіг позовної давності розпочався 16.11.2019 року. За правилами трирічного строку загальної позовної давності днем сплину цього строку є 16.11.2022 року. Позивач звернувся до суду із позовом 25.12.2023 року.

24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє наразі.

15.03.2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (№ 2120-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Так, згідно з п. 19 у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. А продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

Таким чином, Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (№ 2120-IX) розширив обставини зупинення позовної давності.

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Вказана норма набрала чинності 17 березня 2022 року на підставі Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексуУкраїни та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану".

Отже, з 15 березня 2022 року перебіг позовної давності зупинився для будь-яких зацікавлених у судовому захисті осіб. Причому, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування воєнного стану. І лише від дня припинення останнього, плин строку захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного суб`єктивного права в судовому порядку продовжиться, з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Таким чином, оскільки загальний трирічний строк пред`явлення позову у справі спливав під час дії воєнного стану, то цей строк не сплив, а продовжувався до кінця його дії.

Зважаючи на вищевикладене, підстави для застосування строків позовної давності у суду відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" заборгованість за договором позики № 2113564 від 31.10.2019 року в розмірі 10850,61 грн., із яких: 6264,66 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1453,62 грн. - сума заборгованості за базовими процентам; 3132.33 грн. - сума заборгованості по простроченим процентам за користування.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" судовий збір в розмірі 2103,89 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал", , адреса: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8.

Відповідачка: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Л.І. Селіщева