П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/4462/25

Провадження № 22-ц/4815/787/25

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Тимощук О.Я.

Рішення суду першої інстанції

(повним текстом) ухвалено:

09 квітня 2025 року у м. Рівне

Рівненської області

Фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його представника адвоката Брусніка Івана Анатолійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Брусніка Івана Анатолійовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 ; про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року в суд звернулася ОСОБА_1 із заявою про видачу обмежувального припису, яким вжити такі заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 з покладенням на нього обов`язків:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися строком на 6 місяців.

Мотивуючи вимоги, вказувала, що вона проживає разом із своїм сином - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 не працює, постійно знаходиться удома та регулярно вчиняє домашнє насильство щодо неї.

При цьому ОСОБА_1 потерпає від насильства ОСОБА_2 протягом кількох років. Його поведінка негативно впливає на її здоров`я та працездатність. Після скандалів, сварок, образ і погроз ОСОБА_2 вона змушена регулярно лікуватися.

Заявник неодноразово зверталася до правоохоронних органів, проте це не дало жодного результату, а ОСОБА_2 не змінив своєї поведінки.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 6 (шість) місяців, яким визначено таке тимчасове обмеження його прав:

- заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонено ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонено ОСОБА_2 вести телефонні переговори або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонено ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися.

У поданій через свого представника адвоката Брусніка І.А. апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у порушенні норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права, неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати, відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні заяви.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про неврахування судом того, що квартира, в якій він проживає разом із ОСОБА_1 , є єдиним місцем його проживання, а іншого житла на речовому праві він не мав і не має.

Вважає, що судом помилково застосовано ст.ст. 19, 55, 64 Конституції України, ст.ст. ст.ст. 1, 3, 24, 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", а також не застосовано висновки Верховного Суду, що викладені у постановах від 29 серпня 2019 року у справі №640/23804/18 та від 02 вересня 2020 року у справі №635/4854/19-ц. При цьому залишено без уваги й рішення Європейського суду з прав людини від 01 липня 2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України", від 11 квітня 2013 року у справі "Веренцов проти України".

Крім того, при вирішенні питання про видачу обмежувального припису не було додержано вимог ст.ст. 3502, 3504, 3506 ЦПК України.

Тому не було встановлено, яким формам домашнього насильства піддавалася заявник, не було оцінено ризики продовження у майбутньому домашнього насильства, тобто суд формально підійшов до розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи представника ОСОБА_2 адвоката Брусніка І.А., колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з`ясовано, ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 . Разом із нею зареєстрований та проживає її син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 29).

Вона зазнає фізичного, психологічного та економічного насильства від ОСОБА_2 , що полягає у погрозах її життю і здоров`ю, застосуванню нецензурній лексиці образливого характеру, неодноразових фактах застосування фізичної сили щодо неї. При цьому ОСОБА_2 вимагає у неї й кошти на продукти харчування, адже не працює і не є працевлаштованим.

За захистом від домашнього насильства заявник неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Незважаючи на те, що стосовно ОСОБА_2 тричі вживалися спеціальні заходи протидії домашньому насильству, своєї поведінки він не змінив.

Так, 06 січня 2024 року компетентним органом Національної поліції України за вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_1 йому винесено тимчасовий заборонний припис серії АА №616298.

Згодом, 13 березня 2024 року, ОСОБА_2 за вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_1 винесено тимчасовий заборонний припис серії АА №430334, а 22 листопада 2024 року за подібні дії щодо неї ж припис серії АА №430410.

Крім того, ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення щодо ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного, економічного та фізичного характеру за ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

Так, постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2024 року у справі № 569/18706/24, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року, на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді тридцяти годин громадських робіт за те, що о 17 год. 00 хв. 19 вересня 2024 року він погрожував своїй матері, ображав, переслідував, позбавляв коштів, іншого майна, на які потерпіла мала законні права, внаслідок чого завдано шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 січня 2025 року у справі № 569/22849/24, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 28 лютого 2025 року, на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді 340 гривень штрафу за те, що о 17 год. 55 хв. 11 листопада 2024 року він погрожував, ображав, позбавляв коштів, переслідував ОСОБА_1 , внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному і психологічному здоров`ю потерпілої.

З довідки Комунального закладу "Денний центр соціально-психологічної допомоги" Рівненської обласної ради від 23 січня 2025 року №36 вбачається, що ОСОБА_1 отримує послуги у цьому закладі з 08 листопада 2024 року по час видачі довідки, а саме консультування провідного психолога, інформування, перенаправлення до суб`єктів взаємодії. У зв`язку з небезпекою для життя і здоров`я внаслідок випадку домашнього насильства постраждала особа поселена до безпечного місця у Рівненській області.

Отже, наведеними письмовими доказами в їх сукупності і судовими рішеннями доведено факти протиправності дій ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 , які містять ознаки вчинення домашнього насильства у формі психологічного, фізичного та економічного насильства.

Як правильно покликався суд попередньої інстанції, конфлікти між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають триваючий характер, мають тенденцію до переростання у значніші насильницькі дії з боку ОСОБА_2 , його дії носять ознаки психологічного, фізичного та економічного домашнього насилля, адже він ображає, висловлюється нецензурними словами, шарпає, штовхає, погрожує фізичною розправою, вимагає кошти у ОСОБА_1 , носить в руках шило і в зв`язку з цим заявник боїться за своє життя, оскільки його погрози сприймає як реальні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, п. 4 ч. 2 ст. 3, ст. 21, п. 2 ч. 1 ст. 24, п. 1 ч. 1, ч.ч. 2-4 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Дитина, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя).

Постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 міститься правовий висновок щодо суті (правової природи) обмежувального припису.

Так, ураховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду зроблено висновок, що викладений у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, де зазначається, що протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного з батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають установлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року у справі №754/11171/19 стверджується, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом установлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", є легітимним заходом утручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, ураховуючи, що ці заходи пов`язані з протиправною поведінкою такої особи.

Згідно зі ст. 3506 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Обмежувальний припис, виданий судом стосовно особи, яка на момент винесення рішення суду не досягла вісімнадцятирічного віку, не може обмежувати право проживання (перебування) цієї особи у місці свого постійного проживання (перебування).

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Приходячи до переконання про залишення оскаржуваного рішення без змін, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_2 систематично і протягом тривалого часу вчиняє психологічне, фізичне та економічне насильство відносно ОСОБА_1 , що свідчить про наявність обґрунтованих ризиків вчинення ним насильства щодо заявника і в подальшому.

Отже, за обставинами справи і вимогами закону вжиті судом заходи є пропорційними вручанню у права та свободи ОСОБА_2 , ураховуючи, що ці заходи пов`язані з протиправною поведінкою такої особи.

Тому правильним є висновок суду про необхідність видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_2 шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника з покладенням на нього обов`язків, встановлених ч. 2 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", строком на шість місяців.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права, а також висновків Верховного Суду, висловлених у постановах від 29 серпня 2019 року у справі №640/23804/18 та від 02 вересня 2020 року у справі №635/4854/19-ц, і рішень Європейського суду з прав людини від 01 липня 2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України", від 11 квітня 2013 року у справі "Веренцов проти України", то вони спростовуються правильністю висновків суду.

Не можна погодитися із посиланнями на відсутність у ОСОБА_2 іншого житла, оскільки відповідно до правовідносин, які склалися між учасниками справи, вжиті судом заходи, як про уже зазначалося, є співмірними та пропорційними втручанню у його права і свободи, а також відповідають позиції Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, що викладена у постанові від 28 квітня 2020 року у справі №754/11171/19.

Необґрунтованими є й аргументи автора скарги на недодержання судом норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи.

Так, відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове вирішення справи, представник ОСОБА_2 не надав, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Не заслуговують на увагу як необґрунтовані і доводи про формальне вирішення судом справи.

Решта аргументів також не ґрунтуються на матеріалах справи і тому колегією суддів відхиляються.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Брусніка Івана Анатолійовича залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 08.07.2025

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків