КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 759/3598/25 Головуючий у суді першої інстанції - Ключник А.С.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8525/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Марченком Романом Вікторовичем на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2025 року про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду міста Києва із позовною заявою до Святошинського відділу ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ); ОСОБА_2 про зняття арешту з майна.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2025 року відмовлено у відкриття провадження у справі.

Ухвалу суду мотивовано тим, щосторона виконавчого провадження, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме - оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказану ухвалу, в якій просить суд скасувати ухвалу, посилаючись на порушення норм процесуального права та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі зазначає, ОСОБА_3 не є стороною жодного виконавчого провадження. При цьому, постановою виконавця накладено арешт на майно ОСОБА_1 , в той час як власницею квартири є заявниця - ОСОБА_1 .

В судовому засіданні в апеляційному суді взяв участь представник позивачки ОСОБА_4 адвокат Боровець А.М., який підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її з викладених підстав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у прийнятті до розгляду зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що сторона виконавчого провадження, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме - оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Апеляційний суд з такими висновками суду не погоджується.

Обґрунтовуючи свою позовну заяву, ОСОБА_4 вказує, що є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У наданій Святошинським ВДВС інформації від 03.09.2024 року зазначено, що, відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна за номером 1435541 03.11.2004, зареєстровано обтяження. Об`єктом обтяження є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , а суб`єктом обтяження вказано « ОСОБА_1 ».

Позивачка ОСОБА_1 стверджує, що не учасником вказаного виконавчого провадження чи будь-яких інших виконавчих проваджень.

У відповіді Святошинського ВДВС від 03.09.2024 року також зазначено про неможливість встановити, в рамках якого виконавчого провадження було внесено обтяження за № 1435541 та накладено арешт на вказану квартиру. Також зазначено про відсутність інформації про заборгованість ОСОБА_4 в Єдиному реєстрі боржників та Автоматизованій системі виконавчого провадження.

У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-XIV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 57 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх

посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна за змістом норма містилась в статті 60 Закону № 606-XIV.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року № 904/51/19.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції належним чином не дослідив підстави звернення позивачки до суду, зокрема, не врахував, що ОСОБА_4 не є стороною виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт на майно, а тому не наділена правом звертатися до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Крім цього, апеляційний суд зауважує, що постановою Київського апеляційного суду від 19 червня 2025 року по справі №759/5461/25 скасовано ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 квітня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Святошинськго РВ ДВС щодо скасування арешту. Провадження у справі закрито. Розяснено ОСОБА_1 право на звернення до суду із позовом про зняття арешту з майна в порядку позовного провадження.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Марченком Романом Вікторовичем задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено02 липня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова