Справа № 482/1450/25
Номер провадження 2-з/482/8/2025
УХВАЛА

про забезпечення позову

09 липня 2025 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Кічули В.М., розглянувши в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фенікс Т», товариство з обмеженою відповідальністю «Сфінкс В», фермерське господарство «Іванов», про поділ майна подружжя, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Разом із позовною заявою позивачкою подано до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на:

-готельний комплекс, загальною площею 9213,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ;

-33/100 частки нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_3 ;

-трикімнатну квартиру, загальною площею 55,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 ;

-26/50 комплексу будівель та споруд підприємства по переробці м`яса за адресою: АДРЕСА_1 ;

-63/1000 нежитлових приміщень-магазину за адресою: АДРЕСА_5 ,

-корпоративні права ОСОБА_2 щодо юридичних осіб:

?товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс Т»;

?товариства з обмеженою відповідальністю «Сфінкс В»;

?фермерського господарства «Іванов».

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, заявник посилається на те, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

За час перебування у шлюбі сторони набули нерухоме майно, серед якого є об`єкти, право власності на які оформлено на відповідача. Крім того за час шлюбу, за спільні кошти подружжям набуто корпоративні права юридичних осіб.

Так, згідно із інформацією з ЄДРЮОФОП, ОСОБА_2 є кінцевим бенефіціарним власником товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс Т» (), його співзасновником, та володіє часткою у розмірі 95,24 % статутного капіталу даного товариства.

Також із інформації з ЄДРЮОФОП вбачається, що ОСОБА_2 в період з 2023 року по 2024 рік був бенефіціарним власником товариства з обмеженою відповідальністю «Сфінкс В» (), однак з 13.09.2024 року вилучений з числа бенефіціарів та засновників товариства, та станом на 05.05.2025 року залишається його керівником, а власником за реєстром ТОВ «Сфінкс В» є ОСОБА_3 .

Також за інформацією з ЄДРЮОФОП, ОСОБА_2 є кінцевим бенефіціарним власником товариства з обмеженою відповідальністю «ІВАНОВ» (), його засновником, та володіє часткою у розмірі 100 % статутного капіталу даного фермерського господарства.

Як свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 08.04.2025 у власності ТОВ «СФІНКС В» перебував об`єкт нерухомості: готельний комплекс загальною площею 9213,9 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що даний об`єкт, згідно з інформацією, яка є у наявності у ОСОБА_1 і яка потребує документального підтвердження шляхом надання відповідачем відповідних документів, ОСОБА_2 передав у власність ТОВ «СФІНКС В» на підставі акту-приймання передачі, серія та номер: 1, виданого 17.04.2024 року ОСОБА_2 та ТОВ «СФІНКС В», однак така передача відбулася без згоди ОСОБА_1 .

Крім цього станом на 08.04.2025 відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у власності ТОВ «СФІНКС В» перебувають наступні об`єкти, які передані відповідачем:

-нежитлове приміщення, вбудований торгівельний зал №2, №3 торгівельного ряду, загальною площею 65,1 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_6 , який складається з вбудованого торгівельного залу №2, А,1, площею 20,8 кв. м, та вбудованого торгівельного залу №3, А, 1, площею 44,3 кв. м;

-нежитлова будівля, склад загальною площею 83,9 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_7 ;

-нежитлові приміщення загальною площею 312,8 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_8 ;

-нежитлове приміщення загальною площею 100 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_9 ;

-нежитлові приміщення загальною площею 333,4 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_10 ;

-нежитлових приміщень загальною площею 143,5 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_11 ;

-нежитлові приміщення магазину продовольчих товарів загальною площею 83,2 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_12 ;

-земельна ділянка площею 2,871 га, кадастровий номер :02:001:0742;

-земельна ділянка площею 0,0302 га, кадастровий номер :02:001:0744;

-земельна ділянка площею 0,1403 га, кадастровий номер :02:001:0741;

-земельна ділянка площею 0,77 га, кадастровий номер :02:001:0648;

-земельна ділянка площею 0,0593 га, кадастровий номер :02:001:0758;

-земельна ділянка площею 0,1918 га, кадастровий номер :02:001:0739;

-земельна ділянка площею 0,4274 га, кадастровий номер :02:001:0760;

-земельна ділянка площею 0,0728 га, кадастровий номер :02:001:0757;

-земельна ділянка площею 0,1562 га, кадастровий номер :02:001:0761;

-земельна ділянка площею 0,0258 га, кадастровий номер :02:000:0152;

-земельна ділянка площею 1,055 га, кадастровий номер :02:000:0056;

-земельна ділянка площею 0,4674 га, кадастровий номер :02:000:0054;

-земельна ділянка площею 0,541 га, кадастровий номер :02:000:0055;

-земельна ділянка площею 0,0248 га, кадастровий номер :02:000:0067;

Також зазначає, що статутний капітал фермерського господарства «ІВАНОВ» (код за ), яке зареєстроване 12.01.1996 року, за час перебування позивача та відповідача в шлюбі, було збільшено за рахунок спільної праці та спільних коштів, і станом на день подання позовної заяви він становить 13080870,00 грн. (частка ОСОБА_2 100%).

Зокрема, було придбано нерухоме майно, яке перебуває у приватній спільній частковій власності ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА «ІВАНОВ»: 11/50 комплексу будівель та споруд підприємства по переробці м`яса за адресою: АДРЕСА_13 (свідоцтво про право власності НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом Себинської сільської ради 17.04.2012).

Враховуючи вищезазначене вказує, що передача ОСОБА_2 одного з об`єктів нерухомості у власність ТОВ «СФІНКС В», зокрема закінченого будівництвом об`єкту нерухомості (готельного комплексу загальною площею 9213,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ) та подальша передача своїх прав бенефіціарного власника на вказане товариство іншій особі, свідчать про намір відповідача приховати майно, яке є власністю подружжя та підлягає справедливому поділу.

За таких обставин у позивача в подальшому виникнуть труднощі або ж взагалі неможливість реєстрації за собою права власності на спільне майно, або ж принаймні отримання відшкодування його вартості.

Більше того невжиття заходів щодо забезпечення позову надасть можливість ОСОБА_2 знову ж таки здійснити відчуження нерухомого майна та корпоративних прав на користь третіх осіб в будь-який час, навіть після ухвалення судом першої інстанції можливого рішення на користь ОСОБА_1 , яке в період часу, коли ще не набуде законної сили, надасть можливість відповідачу відчужити його і як наслідок призведе до неможливості позивачем поновити порушені відповідачем її права на спільне майно.

Дослідивши заяву про забезпечення позову з доданими до неї документами, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у цивільні справі № 482/1450/25, яка надійшла в провадження Новоодеського районного суду Миколаївської області, є поділ майна подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову, а також передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N381/4019/18 (провадження N14-729цс19) зазначено, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, -навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 вказав, що під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Види забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Одним із видів забезпечення позову у відповідності до ст. 150 ЦПК України є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги предмет розгляду даної справи, суд вважає вимоги представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом арешту корпоративних прав та арешту належного відповідачу нерухомого майна, співмірними із заявленими позовними вимогами, вбачає імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у випадку не задоволення судом в цій частині заяви представника позивача.

Суд вважає обґрунтованими побоювання позивача щодо того, що у разі незастосування заходу забезпечення позову у виді арешту нерухомого майна, відповідач та / або треті особи можуть відчужити належне їм майно, що у свою чергу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся у разі ухвалення рішення на його користь.

Суд вважає, що заявлений позивачем вид заходів забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна, передбачений нормами чинного законодавства, є доцільним заходом забезпечення позову в рамках даної справи. Таке забезпечення позову, враховуючи його предмет, можна вважати співмірним із заявленими вимогами. Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, так як невжиття арешту майна, яке належить відповідачу або того, яке належало відповідачу в минулому, і за твердженнями заявника, було незаконно відчужене без її згоди, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення, так як існує реальна можливість відчуження даного майна на користь третіх осіб, що суттєво ускладнить виконання можливого рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, є підстави вважати, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, судом має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті , а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених вимог.

З`ясувавши обсяг позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, оцінивши спосіб і обсяг забезпечення позову, про яке просить заявник, враховуючи уже наявні факти відчуження майна, та те, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, а відтак, порушить його права на судовий захист, суд приходить до висновку, що вид та об`єм забезпечення позову, про яке просить заявник, відповідає позовним вимогам, не порушує права інших осіб, а відтак підлягає частковому задоволенню, шляхом арешту майна яке належить на праві власності ОСОБА_2 , корпоративних прав, що належать йому, та майна, яке із доводів заявниці, було відчужене без її згоди.

Разом з тим, суддя вважає недоцільним накладати арешт на корпоративні права товариства, яке уже не належить ОСОБА_2 , оскільки вважає кількість арештованого майна співмірною із позовними вимогами, для забезпечення яких накладається арешт.

Щодо застосування зустрічного забезпечення позову, то слід зазначити, що:

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З огляду на вказане суд вважає що підстави для застосування зустрічного забезпечення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 149-157 ЦПК України, суд,-

постановив:

Заяву задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а саме на:

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 33/100 частки нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_3 ;

- трикімнатну квартиру, загальною площею 55,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 ;

- 26/50 частки комплексу будівель та споруд підприємства по переробці м`яса за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 63/1000 частки нежитлових приміщень-магазину за адресою: АДРЕСА_5 .

Накласти арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю «Сфінкс В» (), а саме на:

- готельний комплекс, загальною площею 9213,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Накласти арешт на корпоративні права, що належать ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) щодо юридичних осіб:

- 95,24 % частки товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс Т» ();

- 100 % частки фермерського господарства «Іванов» ().

В решті вимог заяви - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_14 .

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_14 .

Роз`яснити позивачу положення статті 159 ЦПК України, за якими у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Роз`яснити відповідачу та третім особам, що особи, винні в порушенні заходів забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Строк пред`явлення даної ухвали до виконання - 3 роки.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом і виконується негайно, в порядку встановленому для виконання судових рішень.

Примірник ухвали направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено, оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя: В.М. Кічула