ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2025 року м. Кропивницький

справа № 385/1244/24

провадження № 22-ц/4809/811/25

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі Зайченко В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 лютого 2025 року (суддя Гришак А.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з 23.08.1980 по 26.09.2022 він з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. За час їх спільного проживання ними було придбано наступне майно та яке було в наявності до розлучення: дві корови, вартістю по 40 000 грн. кожна, всього 80 000 грн.; тридцять курей, по 250 грн. кожна, на суму 7 500 грн.; чотири вулики із бджолосім`ями, вартістю 2500 грн. кожен, на суму 10 000 грн.; десять вуликів із рамками, по 500 грн. кожен, на суму 5000 грн.; дванадцять ловушок для бджіл по 200 грн., на суму 2 400 грн.; бочка під мед, вартістю 900 грн.; мопед «Хонда», вартістю 3 400 грн.; причіп до мопеда, вартістю 2 000 грн.; шість кліток металевих, вартістю по 500 грн., на суму 3 000 грн.; вісім бутлів (20 л), вартістю по 500 грн., на суму 4 000 грн.; човен резиновий, вартістю 1 500 грн.; бензопила «Світязь» вартістю 2 200 грн.; трактор саморобний, вартістю 5 000 грн.; сівалка саморобна, вартістю 5 000 грн.; мотоблок саморобний, вартістю 4 500 грн.; електрична січкарня, вартістю 20 000 грн.; сівалка ручна, вартістю 2 000 грн.; бак металевий для води (3 куб.м), вартістю 5 000 грн.; антена з трубою 6 м, вартістю 3000 грн.; меблева стінка, вартістю 42 000 грн.; два меблевих комоди, вартістю по 2 000 грн., на суму 4 000 грн.; два крісла, вартістю по 1 000 грн., на суму 2 000 грн.; ліжко-куток, вартістю 30 000 грн.; телевізор, вартістю 10 000 грн.; холодильник «Донбас», вартістю 3000 грн.; холодильник, вартістю 3000 грн.; морозильна камера, вартістю 8000 грн.; дві газових плити з балонами, вартістю по 3000 грн., на суму 6000грн.; чотири настінних килими, вартістю по 2000 грн., на суму 8000 грн.; шість килимів для підлоги, вартістю по 2000 грн., на суму 12 000 грн.; шість пледів, вартістю по 1500 грн., на суму 9000 грн. Всього на загальну суму 311 900 гривень.

Вказав, що спільної мови з відповідачем щодо поділу спільно нажитого майна за період шлюбу не дійшли.

Посилаючись на ці обставини та з урахуванням поданих уточнень, позивач просив здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ним право власності на частину майна, а саме: п`ятнадцять курей, по 250 грн. кожна, на суму 3750 грн.; десять вуликів із рамками, по 500 грн. кожен, на суму 5000 грн.; дванадцять ловушок для бджіл по 200 грн., на суму 2400 грн.; бочка під мед, вартістю 900 грн.; мопед «Хонда», вартістю 3 400 грн.; причіп до мопеда, вартістю 2 000 грн.; три клітки металевих, вартістю по 500 грн., на суму 1500 грн.; чотири бутлі (20 л), вартістю по 500 грн., на суму 2 000 грн.; човен резиновий, вартістю 1 500 грн.; трактор саморобний, вартістю 5 000 грн.; сівалка саморобна, вартістю 5 000 грн.; мотоблок саморобний, вартістю 4 500 грн.; бак металевий для води (3 куб.м), вартістю 5 000 грн.; один меблевий комод, вартістю 2 000 грн.; одне крісло, вартістю 1 000 грн.; ліжко-куток, вартістю 30 000 грн.; холодильник, вартістю 3000 грн.; одна газова плита з балоном, вартістю 3000 грн.; два настінних килими, вартістю по 2000 грн., на суму 4000 грн.; три килими для підлоги, вартістю по 2000 грн., на суму 6 000 грн.; три пледи, вартістю по 1500 грн., на суму 4500 грн, всього на загальну суму 105 950 гривень; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 50 000 гривень, як відшкодування мені за продану нею: корову, вартістю 40 000 гривень, яка належить йому в порядку поділу майна подружжя; чотири вулики із бджолосім`ями, вартістю 2500 грн. кожен, на суму 10 000 грн., які належать позивачу в порядку поділу спільного майна подружжя.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.09.2022 року справа №385/999/22 розірвано шлюб, поміж ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23.08.1980 року Гайворонським райвідділом ЗАГС Кіровоградської області, актовий запис № 77 (а.с.7).

Згідно копії паспорту великої рогатої худоби виданого ДП «Агентством з ідентифікації і реєстрації тварин» від 14.06.2011 року ОСОБА_2 є власником корови породи «Симентальська», дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Згідно копії Талона від 16.08.2009 року ОСОБА_1 є власником мопеда Honda, об`єм двигуна 49,9 куб. см. (а.с.10).

Згідно копії паспорта пасіки №132 від 19.10.2016 року ОСОБА_1 є власником 8 бджолосімей за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Згідно Довідки №1990 від 07.06.2018 року виданої Гайворонською міською радою ОСОБА_1 утримує бджолосім`ї за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Встановивши дані обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволені позову, з підстав його недоведеності.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві положення» СК України зазначений Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Відповідно до статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Згідно із статтею 25 КпШС України якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

В разі поділу майна, яке є спільною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними (стаття 28 КпШС України).

Аналогічні положення містяться також у статтях 57, 60, 62, 70 СК України.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 370 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частиною третьою статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Отже, спільне майно подружжя можна поділити шляхом встановлення режиму спільної часткової власності або встановлення режиму приватної власності на конкретну річ для кожного з подружжя (поділити в натурі).

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивачем не надано доказів на підтвердження як факту придбання спірного майна у період шлюбу та доказів щодо його вартості спірного майна, що позбавляє суд можливості встановити належність цього майна до спільного майна подружжя та визначити дійсну вартість майна, яке підлягає поділу.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді:

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич